Rašo René Martel. Žinomas prancūzų publicistas, universiteto profesorius, p. René Martel, kuris tarp kito ko gerai pažįsta rytų Europos kraštus – Balkanus, Lenkiją ir kitus, kurio knyga ,,La Pologne et nous“ visur sukėlė daug susidomėjimo, mūsų kviečiamas sutiko bendradarbiauti ,,Lietuvos Aide“. Šiandie mes spausdiname pirmą jo mums atsiųstą straipsnį vedamojo vietoj, nes turime pagrindo manyti, kad jo vedama mintis tikrai yra labai svarbi ir dar daugiau reikšmės turės ateity, kada tarp prancūzų ir lietuvių. p. René Martel ir jo draugų dėka išnyks lig šiol sėtas vienų kitais nepasitikėjimas. Redakcija. Paryžius, 1928 m. gruodžio mėn. Vyriausias „Lietuvos Aido“ redaktorius, p. Valentinas Gustainis, mane paprašė reguliariai bendradarbiauti šiame laikrašty, kad iš Paryžiaus būtų informuojama lietuvių opinija. Jo pasiūlymą aš priėmiau nedvejodamas dėl abiejų mūsų kraštų gero. Reikia, brangūs draugai lietuviai, kad jūs pažintumėte prasidėjusią evoliuciją jūsų naudai prancūzų visuomenės opinijoj. Jūs turite žinoti, kad Paryžiuje jūs turite draugų ir gynėjų, – vyrų, kurie tiki jūsų tautos likimu, – vyrų, kurie yra įsitikinę jūsų gera teise, jūsų reikalo teisingumu, – kad jūs turite vyrų, kurie nedvejos pakelti savo balsą, jei prieš jus bus norima atnaujinti negarbingą neteisingumą, kurio aukomis jūs vieną kartą esate buvę. Jūs išgirsite iš paties Paryžiaus mūsų parsiduodančios spaudos kritiką: nuo dabar iš Paryžiaus bus ardomi klastingos propagandos suokalbiai, kurie puola jūsų kraštą. Jūs žinosite, kad oficioziniai laikraščiai, daugiau ar mažiau inspiruoti, daugiau ar mažiau parsisamdę kai kurioms svetimų kraštų valdžioms, grobuoniški ir be skrupulų, nenušviečia prancūzų viešosios opinijos vieningos dvasios nuo taikos. Kiekvieną kartą, kada nauja apgaulė bandys ją suklaidinti, mes protestuosime, mes demaskuosime intrigos machinacijas, – žodžiu mes skleisime šviesą, visą šviesą. Iki dabar Prancūzijoj Lietuva ir jos teisė buvo perdaug nežinoma. Daug ne. susipratimų tarp abiejų mūsų kraštų yra iš nežinojimo priežasties. Prancūzai ne gana jus pažįsta: per maža pas jus atvyksta, per maža kontakto turi su jūsų tauta. Iš kitos pusės jūsų priešininkai visokiais būdais stengiasi kliudyti atvykt iki jūsų. Jie žino, kaip pavojingas yra šis prityrimas įsitikinimams, kurie perdaug artificiališkai yra nustatyti. Teisingas ir nepartyvus stebėtojas, pervažiavęs jūsų kraštą, ilgiau negali ignoruoti lietuvių tautinio jausmo galybės: jis čia jaučia realumą, nuoširdumą ir net jei jo apriorinis įsitikinimas palieka, po savo patyrimo jame lieka abejojimas ir neramumas. Prancūzas negali nepripažinti tautų teisės. Tautybės principas, tautų teisė pačioms spręsti savo likimą tiek daug kartų buvo patvirtinta didžiosios mūsų revoliucijos. Ar jūs norite, kad aš jums priminčiau būdą, kuriuo Savoie 1792 metais buvo prijungta prie Prancūzijos? Prancūzų kariuomenę į Savoie pašaukė patys jos gyventojai. Ji čia įėjo 1792 m. rugsėjo mėnesį, bet gyventojai išsitarė dėl savo likimo tik tada, kada paskutinis kareivis buvo apleidęs jų teritoriją. Tada 655 provincijos valsčiai laisvai išrinko delegatus, kurie, susirinkę Chambéry, priėmė tokį adresą konventui: ,,Jūs palikote mums teisę patiems duoti sau įstatymus, mes veikėme. Savoijaus tauta pasiskelbė laisva ir suvereninė. Iš šio susirinkimo mes vienu balsu pareiškiame norą, kad būtume prijungti prie prancūzų respublikos“. ,,Mes laikomės principo, pareiškė Lazare Carnot diplomatinio komiteto ir visuomenės gelbėjimo komiteto vardu, kad kiekviena tauta, vistiek kokio didumo būtų kraštas, kuriame ji gyvena, absoliučiai yra savo namie ponas, kad ji teisės atžvilgiu yra lygi didžiausiai ir kad niekas kitas teisėtai negali kėsintis į jos nepriklausomybę“. Mes būtume truputį užmiršę šiuos kilnius žodžius ir šiuos išmintingus patarimus. Karo ir pokarinis psichozas pakeitė protuose daug esminių tiesų, daug tikrų tautinių ir respublikoniškų tradicijų. Brutalus, siauras ir trumparegis utilitarizmas pasišovė kilnių idealų pastangų vieton, – vieton didelių moralinių realybių vaisingos intuicijos. Sąžinės nusileido... Piktas yra didelis, bet jį galima išgydyti. Artimiausioj ateity mes išstudijuosime nesveikas jėgas, kurios prisideda prie prancūzų lietuvių draugystės trukdymo. Mes matysime niekingų įtakų pastangas, mes konstatuosme jų vaisius, bet taip pat pamatysime pradžią išganingos reakcijos – kaip prancūzų sąžinė pabus iš savo letargo. Mes padarysime būklės nuoširdų balansą. Lietuvių tauta pažins tiesą. Tam ji turi teisės ir to ji yra verta.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

(Rytuose vis labiau neramu). Čia jau buvo rašyta apie pavojus anglams, kilusius Azijoj iš arabų pusės. Dabar vėl kilo rimtas ginčas Afrikoj su Aigiptu. Aigiptą visi minim, arba bent esame minėję, būdami vaikais, poteriuose, tačiau vargu net ir inteligentas turi šiandien daugiau žinių apie Aigiptą. Kadaise galingiausia ir kultūringiausia rytuose valstybė, pradėjo smukti maždaug nuo to laiko, kaip, anot poterių, buvo išvesti žydai „iš žemės Egipto iš namų nevalios“. Aleksandrui Makedoniečiui sutriuškinus Aigipto valstybę (332 pr. Kr.), jis pradėjo eiti iš vienų rankų į kitas. Graikai, romėnai, arabai, momeliukai ir turkai valdė Aigiptą daugiau kaip du tūkstančius metų. Pagaliau apie vidurį pereito šimtmečio Aigiptas liko kaip ir visai nepriklausomas, nes mokėjo tik nedidelę duoklę turkų sultonui, o šiaip jau galėjo valdytis ir daryti ką norėjo. Deja, Aigipto valdovai, darydami visokias reformas sulig V. Europos kurpaliu, labai prasiskolino tai pačiai Europai ir buvo priversti priimti iš didžiųjų valstybių finansų kontrolierius. Drauge su kontrolieriais Aigiptą užplūdo visokių savanaudžių biznierių ir avantiūristų minios. Tie atėjūnai taip erzino aigiptiečius, kad jie 1881 m. Kaire, Aleksandrijoj ir kituose miestuose pradėjo vyti laukan nekviestus svečius. Bet čia tuojau atsirado varomųjų užtarėjai ir globėjai – anglai, kurie taip mėgsta eiti rytuose tarptautinės policijos pareigas. 1882 m. anglų kariuomenė užėmė Aigiptą ir daugiau iš jo nepasitraukė. Kaip žinia, anglai vartoja visai kitokius metodus, negu svetimų žemių „sobiratėliai“ Rusijos carai. Užėmę Aigiptą, anglai laikėsi labai kukliai. Jie nieko nepakeitė, viską paliko kaip buvo. Tiktai kiekvienam aukštam valdininkui aigiptiečiui davė savo „advaizerį“ (patarėją). Priešaky anglai niekur nesirodė. Kedivas (karalius), ministeriai, parlamentas – visi buvo aigiptiečiai. Anglų atsakomingose vietose niekur nesimatė. Tačiau šalį valdė iš tikro ne kedivas ir ne ministeriai, bet anglų generalinis konsulas Kaire. Anglų valdžios bazė buvo kariuomenė, kuri laikė užėmusi visus svarbesniuosius miestus. Antras dalykas, kuriuo rėmėsi anglų viešpatavimas, tai visų silpnesnių valstybių rytuose nelaimė – kapituliacijos. Kapituliacijos – tai įvairios privilegijos, suteiktos kai kuriems europiečiams. Tas privilegijas vėliau pasisavino visos stipresnės valstybės. Šiandien Aigipte 17 valstybių turi kapituliacijų teises. Sulyg tomis teisėmis beveik visi svetimšaliai yra eksteritorialūs, panašiai kaip pas mus svetimų valstybių atstovai. Jų negali teisti šalies teismas, o tik savas konsulas ir sulig savais, ne vietiniais įstatymais. Nei teismo, nei adminitracijos organai negali kapituliacijos valstybės piliečio nei suimti, nei padaryti kratos, nei jokio kito akto be konsulo sutikimo. Kapituliantų piliečiai laisvi nuo mokesnių ir t.t. Turint galvoj, kad šalies pramonė ir prekyba yra svetimšalių rankose, galima sau įsivaizduoti, kiek tokios kapituliacijos kaštuoja valstybei vien tik pinigais, nekalbant jau apie jų moralę reikšmę. Aigiptas užimą visą Nilo upyną ir turi apie pusketvirto miliono kvadr, kilometrų su 17 mil. gyventojų. Tačiau visas aukštutinis Aigiptas, vadinamas Sudanu, atsiskyrė ir pasiskelbė nepriklausomu nuo žemutinio Aigipto. 1899 m. anglai užkariavo Sudaną ir pavertė jį anglų kolonija, tiesa, pripažinę formaliai Aigipto kondominiumą. Tokiu būdu šiandieninis Aigiptas plotu apima mažiau kaip ¼ senojo (900 tūkst. kv. kil. iš 4,5 mil). Bet jis turi gyventojų 12 mil. iš 17 mil. Reikia pažymėti, kad iš tų 900 tūkst. kv. kil. gyvenimui tinkamų yra vos 31 tūkst. Visa kita – Sacharos dykumos. Ir čia tame plote, kuri Nilas užlieja (iš čia jo derlingumas) ir kuris sudaro apie 3/5 nepriklausomos Lietuvos, gyvena 13 milionų gyventojų, taip kad vienam kv. kil. tenka 414 žmonių – niekur kitur nematytas tirštumas. 1918 m. Turkijos imperijai subyrėjus, Anglija paskelbė Aigiptą savo protektoratu. Bet jau 1919 prasidėjo sukilimai prieš anglų viešpatavimą. Aigipte prasidėjo smarkus tautinis sąjudis, kurio vadu buvo neseniai miręs Zaglul Paša. Sukilimai taip priveikė anglus, kad 1922 m. jie buvo priversti pripažinti Aigipto nepriklausomybę. Bet jie pasilaikė sau aukštutinį Aigiptą – Sudaną, pasilaikė okupaciją, kapituliacijas ir teisę kontroliuoti visas Aigipto sutartis bei susitarimus su kitomis valstybėmis. Taigi faktiškai „nepriklausomas“ Aigiptas turi daug mažiau teisių, negu bet kokia anglų dominija. Aigiptiečiai suskilo. Viena jų dalis priėmė kitą tvarką ir buvęs kedivas Fuadas su didelėmis iškilmėmis liko apvainikuotas Aigipto karaliumi. Bet tautininkai, Zaglulo vedami, nepanorėjo priimti tokios „nepriklausomybės“. Neaiški ir nerami padėtis tęsėsi kelis metus. Kova su tautininkais ėjo toliau. Pagaliau šiemet sumanyta derėtis, kad baigti nenormalią padėtį. Vasario gale atvyko Londonan aigiptiečių delegacija. Reikia pripažinti, kad anglų vyriausybė padarė žymių nuolaidų. Ji sutiko atnaujinti kondominiumą dėl aukštutinio Aigipto – Sudano ir dalinai pašalinti okupaciją, paliekant ją tik Kaire ir Sueco kanalo zonoj. Tačiau anglai atsisakė duoti visišką laisvę užsienių politikoj ir visai pašalinti kapituliacijas. Aigiptiečiai reikalavo visiškos nepriklausomybės: pašalinti visiškai okupaciją, duoti visiškai laisvas rankas užsienių politikai, pašalinti kapituliacijas. Aigiptiečiai sutiko tiktai duoti anglais tam tikras garantijas dėl Sueco kanalo. Anglai tuos reikalavimus atmetė. Aigipte kilo didžiausias nerimas. Palankus anglams Sarvat Pašos kabinetas atsistatydino. Naują vyriausybę pasiėmė sudaryti tautininkų vadas Mustafa et Nahas Paša. Tas pasikeitimas nieko gero nelemia anglams. Vėl reikia laukti pasikėsinimų ir gal kruvinų sukilimų. Be to, Aigiptas guli čia pat prie Arabijos, kur irgi neramu ir jau eina beveik nuolatinės kovos. Nuo Aigipto ir Arabijos visai netoli Indija. Iš ten taip pat ateina kasdien žinios apie naujus sąmokslus ir vietos sukilimus. Prie tokių aplinkybių Aigipto klausimas įgyja ypatingos svarbos.


Užsienio šalių spauda toliau plačiai nušviečia VI Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio eigą. Visi Albanijos laikraščiai spausdina plačias korespondencijas ir daugybę nuotraukų iš pasaulio jaunimo šventės Maskvoje. Pasakodamas laikraščio „Baškimi” puslapiuose savo įspūdžius iš Pasaulinio festivalio, Albanijos jaunimo delegacijos vadovo pavaduotojas Pipis Mitrojordjis pabrėžia, kad Maskvos festivalis galingai pademonstravo neįveikiamą visų šalių jaunimo taikos ir draugystės siekimą. Mes, rašo, jis, matėme, kaip nepaprastai šiltai ir svetingai visur priėmė tarybinė liaudis ir jaunimas viso pasaulio jaunimo pasiuntinius, kaip puikiai buvo organizuota daugybė įvairių tarptautinių jaunimo susitikimų. Galima visiškai pagrįstai pasakyti, kad Maskvos festivalis įeis į viso pasaulio jaunosios kartos judėjimo istoriją kaip didingas jaunimo vienybės ir brolybės pasireiškimas, kaip ryškus jo taikos ir laisvės meilės jausmų išreiškimas. Jugoslavijos laikraštis „Mladost” straipsnyje „Jaunystės ir draugystės himnas” rašo: Maskvos gatvės niekuomet nebuvo tokios spalvingos. Vaizdas tikrai neįprastas: įvairių tautybių žmonės spalvingais drabužiais. Afrikos, Azijos, Amerikos ir Australijos spalvos susimaišė su Europos spalvomis. Viskas persunkta draugystės idėjos. Susivienijęs viso pasaulio jaunimas demonstruoja taikos ir bendradarbiavimo idėjas, tuo pačiu pabrėždamas, kad tautų bendradarbiavimas yra ne tik galimas, bet ir neišvengiamas, nes kitos išeities nėra. Maskvos gatvės liudija, jog nesunku rasti bendrą kalbą, kad tik būtų noras bendradarbiauti. Rumunijos laikraščiai ir žurnalai spausdina smulkias savo korespondentų ataskaitas apie didingąją pasaulio jaunystės šventę. Didžiojo miesto aikštėse ir skveruose, rašo savaitraštis „Viak Nou“, iš visų pasaulio šalių atnešta daina skamba garsiau ir stipriau, negu kur nors kitur. Ją dainuoja tūkstančių tūkstančiai jaunųjų balsų, jaunuoliai ir merginos, atvykę iš visų pasaulio kampelių, suartinti didžiojo miesto iš pat pirmos dienos. Jaunystė, taika, draugystė, tiesa — visa tai, karštoje šiomis dienomis viešpataujančio Maskvoje entuziazmo atmosferoje susilieja į vieningą vertingą lydinį, kuris vadinasi festivalio dvasia. Kaip pranešama iš Bukarešto, rugpiūčio 8 d. ten prasidėjo pirmasis Bukarešto miesto ir srities jaunimo festivalis, rengiamas Maskvos festivalio garbei.


Generolas fon Kilmanzegas vėl ant žirgo, tiksliau pasakius, ant tanko. Šiomis dienomis jis paskirtas Vakarų Vokietijos bundesvero 10-osios grenadierių-šarvuočių divizijos vadu. Naujoji divizija įtraukta į NATO ginkluotųjų pajėgų sudėtį, kur Bonos kariauna kasdien stiprina savo pozicijas. Nuo šiol baronui fon Kilmanzegui, buvusiam hitleriniam kareivai, įsakyta „organiškai bendradarbiauti su kitais Atlanto bloko partneriais. Kai dėl „bendradarbiavimo“, pavyzdžiui, su fašistais, tai čia baronas jau turi gausų patyrimą. Hitlerio generaliniame štabe jis buvo tarp tų, kurie ruošė Prancūzijos užpuolimo planą. Dar daugiau, fon Kilmanzegas pats vadovavo tankų dalims, kurios okupavo šios šalies šiaurinius departamentus. Tačiau tai dar ne viskas. Pasirodo, kad generolas Kilmanzegas vadovavo ir baudimo operacijoms prieš prancūzų pasipriešinimo judėjimo kovotojus. Prancūzai jį pažįsta kaip žiaurų budelį. Prancūzų demokratinė spauda praneša, kad išliko daug karo metų dokumentų su fon Kilmanzego parašu. Štai kokiais „žygdarbiais“ gyrėsi vokiškasis baronas savo pranešimuose iš okupuotos Prancūzijos: „1944 metų kovo 31 dieną sušaudyti 35 teroristai, 183 teroristai paimti nelaisvėn Aukštutinėje Savojoje. 1944 metų balandžio 12 d. 12 teroristų sušaudyta Dordonijoje, daugelis kitų suimta… 1944 m. balandžio 3 d. į rytus nuo Lilio sušaudyta 80 žmonių, 20 paimta nelaisvėn. Tą pačią dieną: sušaudyti dar 24 prancūzai, 107 suimti“. Vadinasi, prancūzų patriotų budelis dabar turi vienos NATO divizijos vado postą! Kilmanzegą į tarnybą bundesvere sugrąžino kitas karinis nusikaltėlis, irgi turintis aukštą postą NATO bloke, – generolas Hoizingeris. Kaip sakoma, toks tokį pažino ir į balių pavadin


DEŠIMTĄJĄ VI Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio dieną įvyko didinga jaunimo manifestacija. Tą dieną sukako 12 metų, kai amerikiečių aviacija numetė ant Japonijos Hirosimos miesto pirmąją atominę bombą, dėl kurios buvo daugybė aukų, milžiniški sugriovimai. Maskvos jaunuoliai ir merginos išėjo į miesto gatves protestuoti prieš branduolinio ginklo bandymus, pareikalauti nutraukti jo gamybą. Virš manifestacijos dalyvių kolonų — plakatai, raginantieji ginti taiką, protestuojantieji prieš atominio karo grėsmę. Plakatuose įrašyta: „Taika — milijonų valia!”, „Hirosima neturi pasikartoti!”, „Karo jėgos turi atsitraukti!”, „Pasauliui taiką!”, „Uždrausti atominį ginklą!”. Jaunimas dainavo dainas apie taiką ir draugystę. Šimtai tūkstančių darbo žmonių, stovėdami šaligatviuose, karštai sveikino jaunuosius kovotojus už taiką. Karštais plojimais ir šūksmais jie reiškė savo pritarimą taikiems tarybinių jaunuolių ir merginų siekimams. Manifestantai įžengia į Maniežo aikštę. Aplink estradą — didelės užsienio ir Tarybų Sąjungos dailininkų antikarinių plakatų fotoreprodukcijos. Plevėsuoja vėliavos. Jaunuoliai ir merginos palaipsniui užpildo visą aikštę. Virš gretų sklinda daina „Skriskite, balandžiai, skriskite”, ją atlieka orkestras ir choras. Deglų nešėjai pakyla estrados pakopomis. Maža mergaitė deda baltas gėles ant „Hirosimos akmens”. Ji uždega deglą, kurio liepsna matyti iš visų aikštės kampelių. Galingai, iškilmingai skamba Bethoveno Penktoji simfonija. Susirinkusiųjų dėmesį patraukia japonų mergina, kuri tik ką pakilo į estradą. Tai festivalio delegatė — Hisako Nagata. Ji prieina prie mikrofono ir sako kalbą, kurioje pasakoja apie Hirosimos ir Nagasakio aukas, ragina viso pasaulio jaunimą kovoti už vandenilinio ir atominio ginklo bandymų uždraudimą. Savo kalbą Hisako Nagata baigia žodžiais: „Žemėje turi triumfuoti taika! Žmonija turi klestėti!” Tūkstančiai mitingo dalyvių ploja reikšdami savo visišką solidarumą su jaunąja Japonijos atstove. Į sceną pakyla tarybinės didvyrės Zojos Kosmodemjanskos motina Liubov Timofiejevna Kosmodemjanskaja. Ji šiltai, motiniškai apkabina merginą ir padovanoja jai skarelę. Japonijos delegatė pasiūlo susirinkusiems pagerbti tylos minute žuvusiųjų nuo pirmosios atominės bombos atminimą. Įsiviešpatauja tylos minutė. Jaunieji žmonės iš daugelio pasaulio šalių, tarybinis jaunimas nulenkia galvas atminti Japonijos Hirosimos miesto gyventojams, žuvusiems atominio bombardavimo metu. Mitinge labai atidžiai buvo išklausyta tarybinio jaunimo atstovo Tarybų Sąjungos Didvyrio Aleksejaus Maresjevo kalba. — Mes visi čia atėjome su vieninga mintimi apie draugyste ir taiką tarp tautų, — pareiškė Maresjevas. — Kaip žmogus, patyręs visus karo sunkumus ir mokantis vertinti gerybes, kurias duoda taikus gyvenimas, aš noriu pasakyti: tie, kurie mėgina pasėti naujo, dar baisesnio karo sėklą, tie, kurie grūmoja atomine bomba, sukelia viso, kas yra pasaulyje dora, rūstybę ir neapykantą. — Aš tvirtai tikiu, toliau kalbėjo Maresjevas, — kad jaunoji karta karštai siekia taikos. Pagarbos visų šalių tautoms ir draugystės dvasia išauklėtų milijonų Tarybų šalies jaunųjų žmonių vardu aš sakau: tarybinis jaunimas tvirtai budėjo, budi ir budės taikos sargyboje! Tebūnie viso žemės rutulio jaunimas tvirtai įsitikinęs, kad jaunoji Tarybų šalies karta yra jo ištikimiausias draugas kovoje už taiką ir geresnę ateitį! Testiprėja visų pasaulio jaunųjų žmonių vienybė už taiką ir draugystę pasaulyje. Tribūnoje Pasaulinės Taikos Tarybos vicepirmininkas Džemsas Endikotas. Pasaulinės Taikos Tarybos vardu jis sveikina VI Pasaulinį festivalį ir mitingo dalyvius. Mes nepasieksime taikos, pasakė Džemsas Endikotas, ir neišvengsime naujos Hirosimos be organizuoto masinio judėjimo ir be kovos, negailint jokių jėgų. Todėl mes raginame visas tautas stoti ir pareikalauti, kad butų nutraukti branduolinio ginklo bandymai, kad šis ginklas būtų sunaikintas, ir per nusiginklavimą būtų apginta taika. Baigdamas Džemsas Endikotas pareiškė: — Mes esame įsitikinę, kad jaunimas, pažinęs šiame festivalyje džiaugsmą ir draugystę, nuneš šį atsišaukimą visiems žemės rutulio žmonėms. Anglijos ir Indijos jaunimo atstovai, kalbėjusieji mitinge savo šalių jaunuolių ir merginų vardu, taip pat protestavo prieš branduolinio ginklo bandymus; jie pareiškė, kad kovos už taiką visame pasaulyje. Mitingo dalyviai ilgai trunkančiais plojimais sutiko Japonijos delegacijos festivalyje vadovą Sano Susumu, didelę grupę Japonijos jaunuolių ir merginų. Sano Susumu perskaitė Japonijos delegacijos kreipimąsi, kuriame ji ragina viso pasaulio jaunimą ir studentus stiprinti savo tarpe draugystę ir savitarpio supratimą, veikti prieš karą, už taiką visame pasaulyje. Radijas paskleidžia virš Maniežo aikštės ir toli už jos ribų Japonijos jaunimo dainą „Neleisime mesti atominės bombos!”. Mitingo pabaigoje maža rusų mergaitė paleido baltą balandį. Jis pakilo aukštyn, ir ta pačią akimirką orkestras ėmė groti draugystės ir taikos dainą — Demokratinio jaunimo himną. Manifestacija ir mitingas galingai pademonstravo taikius jaunimo siekimus, jo troškimą žūt būt pašalinti atominio karo grėsmę.


Vakar spaudos konferencijoje Č. Juršėnas ”istoriniu” pavadino savaitgalį vykusį LDDP ir Socialdemokratų partijos prezidiumų susitikimą. “Dvi opozicijos partijos susitiko ir sutarė dėl kai kurių bendrų veiksmų. Tai yra pliusas mūsų politiniam gyvenimui, Seimo darbui bei Lietuvos visuomenei”, - sakė jis. LDDP ruošiasi pirmalaikiams rinkimams Pasak Č. Juršėno, LDDP ir socialdemokratai sutarė dėl bendros opozicinės Seimo plenarinių posėdžių darbotvarkės sudarymo, dėl veiksmų derinimo, kreipiantis į Konstitucinį Teismą, bei dėl bendradarbiavimo reiškiant interpeliacijas. “Opozicionierių šiame Seime nėra tiek daug, tad galime savo jėgas sustiprinti, atsisakydami nereikalingos konfrontacijos”, - pažymėjo Č. Juršėnas. Kito LDDP nario G.Kirkilo nuomone, opozicijai nestiprėjant gali įsigalėti radikalios jėgos. G.Kirkilas prognozavo, kad kituose Seimo rinkimuose daugumą laimės Centro sąjunga arba stiprus kairiųjų aljansas. LDDP narys J.Bernatonis pareiškė, jog rinkimams reikia ruoštis dabar, nes jis “turįs žinių, kad galimi pirmalaikiai Seimo rinkimai”. Frakcija Socialdemokratų partijoje Tačiau kitoje spaudos konferencijoje grupė socialdemokratų šiuos LDDP lyderių teiginius įvertino kaip nepagrįstus, nes, pasak jų, dviejų partijų prezidiumų pasirašytas komunikatas dėl kai kurių bendrų veiksmų buvo skubotas ir nekonkretus. Socialdemokratas Arvydas Akstinavičius pripažino, kad LDDP iniciatyvos siekti aktyvesnio bendradarbiavimo su Socialdemokratų partija paskatino frakcijos “Socialdemokratija 2000” partijoje steigimą. Rolandas Zuoza pažymėjo, kad dalis partijos narių nenori susiliejimo su “nomenklatūrine, bekrypte ir ekskomunistine” partija. Pasak jo, partijos frakcijos atsiradimas nereiškia jos susiskaldymo. Atvirkščiai - partijos frakcija sieks, kad dialogas tarp socialdemokratų taptų konstruktyvus ir išvengtų asmeninių ambicijų kovos. Frakcija “Socialdemokratija 2000” buvo įkurta penktadienio pavakarę Radviliškio rajone, Raudondvaryje. Frakcijos steigimo deklaracijoje teigiama, kad jos nariai sieks dialogą partijoje padaryti konstruktyvesnį, įtvirtins diskusijas, pasisakys prieš “vienos tiesos” tendencijas. LSDP frakcija žada siekti įtvirtinti savo partiją kaip nuosaikią ir savarankišką. Pasak vieno iš frakcijos steigimo iniciatorių Rimanto Dagio, skirtingi požiūriai egzistuoja daugelyje partijų, tačiau socdemai bus pirmieji, kurie tai mėgina civilizuotai įforminti. “Polemika Socialdemokratų partijoje vyksta seniai ir to išdavoje įsikūrė iniciatyvinė grupė, steigianti frakciją partijoje”, - teigė jis, pažymėjęs, kad panašūs procesai vyksta daugelyje socialdemokratų partijų. Frakcijos kūrėjo Jono Valatkos teigimu, kūrimo iniciatyva kilo regioniniuose socialdemokratų skyriuose. Penktadienį steigiamojo susirinkimo posėdyje dalyvavo 50 atstovų iš 22 partijos skyrių. Apie frakcijos Socialdemokratų partijoje steigimą imta viešai kalbėti po to, kai R.Dagys buvo pašalintas iš Socialdemokratų frakcijos Seimepirmininko pavaduotojo posto. Jo vietą užėmė Juozas Olekas.


Įsteigta Kubos jungtinių revoliucinių organizacijų nacionalinė vadovybė

Vakar vakare įvykusiame posėdyje Kubos Jungtinių revoliucinių organizacijų (JRO) vadovai nutarė oficialiai įsteigti JRO nacionalinę vadovybę. Posėdyje priimtame nutarime, be kita ko, sakoma: „JRO – tai revoliucinė marksistinė-lenininė organizacija, Kubos darbininkų klasės ir visos darbo liaudies revoliucinės valdžios pasireiškimas. Savo aukščiausiąja vadovybe JRO atspindi glaudžią, įvykdžiusių mūsų šalyje didžiąją socialistinę revoliuciją, revoliucinių jėgų ir vadovų sąjungą. Tai yra nepaprastai svarbus žingsnis, steigiant Jungtinę Kubos socialistinės revoliucijos partiją, į kurios eiles stos geriausi Kubos sūnūs ir dukterys“. JRO nacionalinės vadovybės nariai yra Fidelis Kastro, Raulis Kastro, Ernestas (če) Gevara, Osvaldas Dortikas, Blasas Roka, Emilijas Aragonas, Karlas Rafaelis Rodrigas, Augustas Martinas Sančas, Anibalis Eskalantė, Faurė Čomonas, Ramiras Valdas Severas Agirė, Flavijas Bravas, Sesaras Eskalantė, Choakinas Ordokis, Lasaras Penja, Manuelis Lusardas, Ramonas Kalsinas, Chuanas Almeida, Armandas Artas, Serchijas del Valjė, Giljermas Garsia, Osmanis Sjenfuegas, Raulis Kurbelas, Aidejė Santamaria. Neseniai įvykusiame eilės Lotynų Amerikos šalių, jų tarpe Brazilijos, Urugvajaus, Ekvadoro, Čiles, Bolivijos ir Kubos profsąjungų atstovų pasitarime įsteigta komisija pareiškė, kad ji „kuo ryžtingiausiai remia Kubos revoliucijos uždavinius ir laimėjimus, nes ji panaikino žmogaus išnaudojimą kito žmogaus ir pavertė Kubos liaudį savo laimės kūrėja; komisija taip pat pasirengusi ginti šią revoliuciją“. Komisija paragino „pasmerkti Punta del Estės pasitarimą ir jo nutarimus pasirašiusias vyriausybes, nes šis pasitarimas grubiai pažeidė tarptautines sutartis, o taip pat tautų suverenumą ir apsisprendimą”.


Šiandien atidaromas naujas lenkų seimas, kurio jau pirmas pasėdis turės parodyti, ar jame esama palinkimo bendradarbiauti su Pilsudskiu. Pilsudkis į seimo pirmininkus yra išstatęs, tikriau sakant, pasiūlęs vyriausybės blokui išstatyti dabartinio vicepremjero Bartelio kandidatūrą. Pilsudskio pasiūlymas laikomas reikalavimu ir „jedynka“, be abejojimo, jokių kitų kandidatūrų nestatys. Tuo būdu partijoms pasilieka Pilsudskio pageidavimas tik formaliai patvirtinti, nes Bartelio kandidatūros atmetimas būtų seimui tolygus mirties dekretui. Taip savo dviejų valandų kalboj davęs suprasti Pilsudskis pirmam privatiniam vyriausybės bloko atstovų pasitarime. Didžiausia opozicijos partija – PPS (socialistai) ir, be to, „Wyzwolenie“ Pilsudskio kandidatui vis dėlto priešinasi, tačiau manoma, kad tai tik taktiškas manievras. Dauguma P.P.S. atstovų veikiausiai į pirmą seimo posėdį neateis, o atėjusieji, kurie demonstratyviai išstatys Dašinskio kandidatūrą, balsavimui sprendžiamos reikšmės neturės. Tuo būdu Bartelio pravedimas į seimo pirmininkus gali būt laikomas patikrintu. Tačiau tai tik smulkūs Pilsudskio programos įvadas. Pilsudskis turi užsibrėžęs neatidėliojant įgyveninti visą eilę kitų sumanymų. Jo manymu, seimo bendradarbiavimas su vyriausybe yra galimas, bet reikia baigti su blogais parlamentarizmo papročiais, nes tokie papročiai yra blogesni už blogą konstituciją. Turįs būt parlamentarizmas, bet ne seimo oligarchija. Pirmas dalykas tai panaikinimas senjorų konvento, kaipo įstaigos, kuri seime palengvindavo tarppartines kombinacijas ir diktuodavo savo valią. Konvento panaikinimas laikomas viena svarbiausių naujo seimo kūrybos darbo sąlygų. Toliau Pilsudskis nusistatęs baigti su tomis erzinančiomis scenomis, kurios viešpataudavo sudarant kiekvieną kabinetą. Seimas turįs dirbti kasdieninį įstatymų leidimo darbą, pirmiausia ūkio reikalais. Biudžeto priėmimo terminai turi būt sutrumpinti, nes jo svarstymas penkius mėnesius seimo yra labai žalingas. Apie seimo darbų tvarką ateity turės būt įspėjama vyriausybė ir ją sudarydamas seimas turės bendradarbiauti su vyriausybe. Konstitucijos pakeitimą Pilsudskis numato ta prasme, kad būtų praplėstos prezidento teisės, jog prezidentas kai kuriuos reikalus valėtų sutvarkyti pats, be vyriausybės galvos kontrasignatos. Be to, prezidento valdžia turi būt praplėsta santykiuos su užsieniais. Šio seimo darbą Pilsudskis nusistatęs padalinti į dvi fazes: pirmoj bus sutvarkyti biudžeto reikalai ir kiti neatidėliotini įstatymai, o antra bus paskirta specialiai konstitucijai keisti. Po to seimas tuoj bus paleistas.


N.RASIMAVIČIUS „NEGALIMA POLITIZUOTI TEISINĖS SISTEMOS!”

Į rytinio posėdžio pradžią susirinko vos 55 deputatai. Nors darbotvarkėje ir buvo numatytas balsavimas, tačiau kvorumo nebuvo. Ir tik po 40 min. AT seniūno pavaduotojas Č.Juršėnas galėjo paskelbti, jog vienbalsiai priimtas Lietuvos Respublikos advokatūros įstatymas. Nuomonės išsiskyrė dėl to, kas sudarys naująją advokatų korporaciją. Projekte buvo numatyta, kad visi buvę advokatai automatiškai taps jos nariais. Nesutiko su tokia nuostata deputatai Z.Juknevičius, A.Svarinskas. Buvo teigiama, kad advokatai, dalyvavę politinėse bylose, turėtų būti peratestuoti, laikyti egzaminus. Deputatas N.Medvedevas priminė, kad panašios problemos iškyla ne tik dėl advokatų, bet ir dėl medikų, inžinierių, gal net deputatų, ir paragino viską daryti nuosekliai. „O ką darysime su tais muzikantais, kurie kažkada grojo internacionalą?” - teiravosi deputatas J.Tamulis. Tad prelegentui N.Rasimavičiui teko įrodinėti savo bendražygiams, kad nedera „politizuoti teisinės sistemos! ” Kokia „karti” tiesa! Belieka apgailestauti, kad teisinė sistema jau politizuota… Nutarimas dėl minėto įstatymo įsigaliojimo taip ir nebuvo priimtas - teks dėl to balsuoti dar kartą, esant didžiajam kvorumui. Deputatas M.Treinys pateikė pirmajam svarstymui kai kuriuos Seimo rinkimų įstatymo pakeitimus, kurie turėtų palengvinti užsienio lietuvių dalyvavimą rinkimuose. Kol kas pritarta nuostatai, kad nėra privalomas 3 metų sėslumo cenzas, tačiau deputatai nesutiko su dvigubos pilietybės galimybėmis. Įvyko Lietuvos Respublikos vietos savivaldos pagrindų, žemės reformos bei piliečių nuosavybės teisių į išlikusį nekilnojamąjį turtą atstatymo tvarkos ir sąlygų įstatymų papildymų bei pakeitimų pirmasis svarstymas. Ministrą R.Survilą ne vienas deputatas klausė, kaip vykdomas AT pirmininko V.Landsbergio nurodymas panaudoti žemės grąžinimo procedūroje savanorių tarnybą. Ministras aiškino, kad supranta šią problemą kiek plačiau, nors prisipažino pirmininko kalbos per TV negirdėjęs. Parlamente sklando gandai, kad šauliams išduodami ginklai, kad artimiausią savaitgalį kažkas gali įvykti. Ką gi, būna, kad gandai nepasitvirtina. Šiaip darbas vyko ramiai, geranoriškai ir be įtampos. Deputatė R.Rastauskienė visą posėdį rinko lėšas kolegės I.Andrukaitienės dukrelės kraiteliui…


V. ADAMKUS: „LIETUVOS GAMTOSAUGA RŪPI IR AMERIKAI“

Lietuvoje lankosi žymūs JAV aplinkosaugos specialistai: Amerikos aplinkos apsaugos agentūros užsienio ryšių skyriaus Rytų programos vedėjas Bilas Frymenas, tos pačios agentūros tarptautinio bendradarbiavimo biuro direktorius Tedas Raselas bei AAA penktojo regiono (Čikaga) administratorius Valdas Adamkus. Svečių kelionės tikslas - susipažinti su Lietuvos ekologine būkle ir galimybėmis ją pagerinti. Mat JAV skyrė milijoną dolerių Baltijos šalių ekologinei paramai ir reikia numatyti konkrečią programą, kaip geriau šias lėšas investuoti. Svečiai kartu su Lietuvos aplinkos apsaugos departamento generaliniu direktoriumi Evaldu Vebra surengė spaudos konferenciją, kurioje buvo kalbama apie pasiektus susitarimus, pateiktus kai kurių objektų būklės vertinimus. E. Vėbra pažymėjo, kad mums šiuo metu yra labai aktualus aplinkosaugos kokybės standartų klausimas, kad būtina pereiti prie EEB standartų. Taip pat reikia nustatyti taršos matavimo taškus bei vietas, tiksliai žinoti oro, žemės, vandens užteršimo lygį visuose regionuose. Labai svarbu šiuo metu įdiegti atliekų tvarkymo sistemą. Pažangias šios srities technologijas mums galėtų pasiūlyti ir padėti įdiegti JAV specialistai. Geriausiai nusimanantis apie Lietuvos aplinkosaugos problemas V. Adamkus (jis Respublikoje reguliariai lankosi nuo 1972 metų) sulaukė daugiausia klausimų. Paprašytas pakomentuoti neseniai Vyriausybės priimtą sprendimą statyti naftos terminalą antrojoje Melnragėje, V. Adamkus pažymėjo, kad buvo pasiūlyti net penki variantai. Trys atmesti iš karto, o iš dviejų blogybių pasirinkta mažesnioji. Tačiau nutiesus vamzdynus, toje vietoje mišką reikia iš karto atsodinti, kad būtų atitaisyta gamtai padaryta skriauda. V. Adamkus taip pat pabrėžė, kad JAV ne tik susirūpinusi ekologine padėtimi Lietuvoje, bet ir galėtų atlyginti nuostolius. Materialinę pagalbą derindami su žiniomis, pasiektume esminių permainų gamtosaugoje. B. Frymenas gerai įvertino specialistų, numačiusių racionalų paramos paskirstymą, darbą. Jis sakėsi esąs apstulbintas, kokios didžiulės mūsų gamtosaugos problemos, tačiau jos būdingos ir kitoms Rytų Europos šalims. Vakar Lietuvos žurnalistų sąjungoje įvyko V. Adamkaus susitikimas su spaudos ir televizijos darbuotojais. Pokalbis neapsiribojo vien gamtosauga, buvo keliamos įvairios visuomeninio, politinio gyvenimo temos, kalbėta apie biznio plėtojimo galimybes dabartinėje Lietuvoje. Pastaruoju klausimu V. Adamkaus nuomonė buvo tokia: negalima verslo žmonių apkrauti nepakeliamais mokesčiais, neleisti užsieniečiams įsigyti žemės, kurioje pastatytos ar statomos jiems priklausančios įmonės. V. Adamkus pasakė, kad, jo nuomone, Lietuvoje politinė padėtis yra sudėtinga, todėl susidarė palanki situacija įsivyrauti baimei dėl ateities, stiprėti netikrumo jausmui, nes įstatymai keičiami ar gali keistis kas savaitę. Nevienodoje padėtyje atsidūrė lietuviai, okupavus Lietuvą deportuoti į Rytus, ir tie, kurie pasitraukė į Vakarus. Jei pirmieji pripažįstami teisėtais Lietuvos piliečiais, antrieji susiduria su daugybe keblumų. Paklaustas, ar nenorėtų bolotiruotis kandidatu į Lietuvos prezidento postą, V. Adamkus atsakė, kad šiuo metu tai nerealus klausimas. Lietuvai, matyt, reikėtų žmogaus, kuris kartu su tauta būtų iškentėjęs visus tuos 50 metų. Kartu pastebėjo, kad iš prezidento tikėtis stebuklo, visų problemų išsprendimo taip pat neverta. Šį rytą Valdas Adamkus išvyko į JAV.


Mes užsibrėžėme uždavinį: pereiti nuo kolonijinės stadijos į socializmą, aplenkdami kapitalistinę vystymosi stadiją, sakoma Sudaniečių sąjungos nacionalinio politinio biuro ataskaitiniame pranešime, kurį pateikė šios partijos VI suvažiavimui politinis sekretorius Idrisa Diara vakar vakaro posėdyje. Mes prisiekiame pastatyti socializmą savo šalyje, pareiškė Diara. Kalbėdamas apie tarptautinę partijos politiką, Diara pabrėžė, kad Malis stoja už santykius su visomis pasaulio šalimis be jokių išimčių. Pagrindinė Afrikos problema – kova prieš kolonializmą ir kova už taiką, pridūrė jis. Toliau Diara pabrėžė, kad Afrikos vienybė – viena iš būtinų Afrikos ekonomikos vystymo ir industrializavimo sąlygų. Mūsų šalis ryžtingai remia tautų kovą už išsivadavimą, prieš kolonijinius engėjus, toliau kalbėjo Diara. Malis priešinsis bet kuriam kišimuisi į valstybių vidaus reikalus ir prijungs savo pastangas prie visų už taiką ir nusiginklavimą kovojančių žmonių pastang


Šiandien prezidentas Sukarnas paskelbė, kad nuo šiol Indonezijos vyriausybės nariai yra visi keturi laikinojo liaudies konsultacinio kongreso pirmininko pavaduotojai, o taip pat Indonezijos respublikos bendradarbiavimo parlamento pirmininkas ir visi trys pirmininko pavaduotojai. Tuo būdu, respublikos Komunistų partijos vadovai Aiditas ir Lukmanas, kurie atitinkamai yra laikinojo liaudies konsultacinio kongreso pirmininko pavaduotojas ir bendradarbiavimo parlamento pirmininko pavaduotojas, tapo Indonezijos vyriausybės nariai. Šiandien Merdekos rūmuose įvyko ceremonija, kurios metu šie aštuoni nauji vyriausybės nariai priėmė priesaiką.


TASSo korespondentas N. Turkatenko praneša: Saugumo Taryba svarsto Kubos vyriausybės reikalavimą, kad Saugumo Taryba rekomenduotų tarptautiniam teismui duoti savo išvadą apie tai, ar teisėti yra nutarimai prieš Kubą, kurie JAV spaudimu buvo priimti Punta del Estėje ir kurie grubiai pažeidžia tiek SNO įstatus, tiek ir pačios Amerikos valstybių organizacijos įstatus. Venesuelos atstovo kalba kovo 22 d. Saugumo Tarybos posėdyje dar kartą parodė, kad JAV paverčia regionalinę Amerikos valstybių organizaciją nauju kariniu bloku nacionalinio išsivadavimo judėjimui slopinti Lotynų Amerikoje. Mėgindamas įrodyti, kad „teisėti“ esą Punta del Estės pasitarimo nutarimai ir tokia prievartinė priemonė prieš Kubą, kaip jos pašalinimas iš AVO, Venesuelos atstovas pateikė šį argumentą: argi galėtų kuri nors NATO šalis likti NATO bloke, jeigu ji įstotų į Varšuvos sutarties organizaciją. Dėl šio „argumento“ sumišo net Vakarų valstybių atstovai Saugumo Taryboje – juk Kuba nebuvo NATO narys ir nėra Varšuvos sutarties organizacijos narys. Ji priklausė regionalinei organizacijai, kuri pagal savo įstatus neturi turėti nieko bendro su kariniais paktais. Nenuostabu, kad Venesuelos atstovas, pabrėžė savo kalboje Kubos delegatas Garsija Inčaustegis, painioja karinius paktus su regionalinėmis organizacijomis. Juk AVO, iš esmės, jau tapo karine organizacija, kurioje viešpatauja Jungtinės Valstijos.


Europarlamentas nutarė atidėti prekybos ir ekonominių Europos Bendrijos ir Baltijos valstybių ratifikavimą. Kaip BNS korespondentui pranešė Estijos atstovybė Briuselyje, toks sprendimas priimtas po to, kai Didžiosios Britanijos atstovas H. Titlis pristatė Europarlamento užsienio ekonominių ryšių komisijai pranešimą, kuriame Estija kaltinama nacionalinių mažumų teisių pažeidimais. Dabar bus svarstoma, ar ratifikuoti šias sutartis su kiekviena Baltijos šalimi atskirai.


Adeną vėl apėmė represijų banga. Kaip praneša laikraštis „Al ahram“, neseniai Anglijos kolonijinė valdžia suėmė 35 profsąjungų aktyvistus ir 107 darbininkus, dalyvavusius protesto judėjime prieš Adeno įtraukimą į dirbtinai sudarytą Pietų Arabijos federaciją. Netrukus jie bus teisiami. Matyti, nurodo laikraštis, Anglija nepadarė išvadų iš praeities pamokų. Imperialistinė Anglija užmiršta, kad ji jau nebėra jūrų valdovė, kad pasaulis iš pagrindų pasikeitė, kad tautos nebenori gyventi vergovės sąlygomis ir daugelis iš jų jau nutraukė kolonijinius pančiu


Prezidentas Kenedis ir ministras pirmininkas Makmilanas toliau sprendžia ginčą dėl„Skaibolto“ raketos. Apie tai vakar paskelbė trumpoje bendroje Anglijos – Amerikos spaudos konferencijoje Anglijos ministro pirmininko sekretorius spaudos klausimams Haroldas Evansas. Evansas, praneša agentūra Asošieited pres, taip pat perskaitė trumpą pranešimą apie Kenedžio ir Makmilano derybų eigą. Pranešime, be kita ko, buvo pasakyta, kad dviejų šalių vyriausybių vadovai sutiko, jog yra „rimtas pavojus, kad toliau blogės“ padėtis Konge. Jie pareiškė remią Belgijos užsienio reikalų ministro Spako pasiūlymus padalyti pajamas tarp turtingos Katangos provincijos ir centrinės Kongo vyriausybė


Antikomunistinė deklaracija priimta, bet partijos nesutaria

Parlamentarų diskusijos dėl projekto Vakar iki 15 valandos redakcinė komisija, kurioje - Vytautas Landsbergis, Stasys Stačiokas, Antanas Stasiškis, Povilas Katilius, Kazys Bobelis ir Nikolajus Medvedevas, atsižvelgdama į Seimo narių siūlymus, rengė galutinę deklaracijos “Dėl komunizmo ir buvusių komunistinio okupacinio režimo struktūrų vertinimo” redakciją. Taip nuspręsta Seimo posėdyje po diskusijų dėl projekto. Centro frakcija atsisakė deleguoti savo atstovą į redakcinę komisiją, nes, pasak jos seniūno Egidijaus Bičkausko, pernelyg skubama priimti deklaraciją. Komisijos darbe nedalyvavo ir LDDP frakcijos atstovas, tačiau dėl kitų motyvų. Frakcijos seniūno Česlovo Juršėno nuomone, šio dokumento priėmimu “pradedamas naujas raganų medžioklės etapas”. Su pagrindinėmis deklaracijos nuostatomis, raginančiomis moraliai, politiškai ir teisiškai įvertinti komunistinio totalitarinio režimo vykdytojų Lietuvoje VKP(b)-LKP Centro komiteto bendradarbių veiklą ir įstatymiškai apibrėžti šių okupacinio režimo vykdytojų tinkamumą aukštoms valstybinėms pareigoms, jos autorius, Seimo Pirmininkas supažindino parlamentarus antradienį, minint Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos 50-metį. Be to, V. Landsbergis yra parengęs ir įregistravęs įstatymo projektą, kuriuo numatoma apriboti buvusiems LKP CK darbuotojams teises 5 metus užimti pareigas Seime, Prezidentūroje, Vyriausybėje, diplomatinėje tarnyboje, krašto apsaugos ir kitose sistemose. Vakar Seimui pateiktame antrajame deklaracijos projekte nebeliko nuostatos, raginančios įstatymiškai apibrėžti buvusių LKP CK veikėjų tinkamumą užimti tam tikras pareigas. Vakar svarstytame Deklaracijos projekte teigiama, kad buvusių okupacinio komunistinio režimo Lietuvoje aktyvių politinių bendradarbių tinkamumo aukštoms valstybės pareigoms svarstymai yra demokratinio atsinaujinimo reikmė, analogiška kitų išsivadavusių valstybių ir visuomenių žingsniams. Deklaracija priimta koalicijos balsais Vardiniu balsavimu vakar po pietų Seimas priėmė deklaraciją “Dėl komunizmo ir buvusių komunistinio okupacinio režimo struktūrų vertinimo”. Už ją buvo 68 parlamentarai, prieš ir susilaikiusių nebuvo. Centro ir Socialdemokratų frakcijos balsavime dėl šio dokumento nedalyvavo. Sutikdamos, kad komunistinė ideologija ir komunistinė doktrina yra smerktinos, šios frakcijos buvo prieš skubotą politinio dokumento priėmimą, teigė, kad jį reikėtų svarstyti Seime atstovaujamose partijose ir priimti bendru partijų sutarimu. Balsavime nedalyvavo ir LDDP frakcija. Pateikdamas deklaracijos projektą, Lietuvos Seimo Pirmininkas V. Landsbergis citavo Čekijos, Vengrijos, Lenkijos liustracijos įstatymus, smerkiančius komunistinius režimus ir numatančius buvusių tų režimų pareigūnų atsakomybę bei galimybių užimti tam tikras pareigas apribojimus. Būdami šių valstybių geopolitiniame ruože ir priėmę deklaraciją, pasak V. Landsbergio, “mes taip pat atsistojame į tų valstybių gretą, o ne liekame kažkokiame plotelyje tarp Rusijos ir Baltarusijos, kur vyksta visiškai priešingi procesai, nutariama atstatyti paminklą raudonojo teroro simboliui Feliksui Dzeržinskiui”.


ŠALCININKAI. Rajono darbo žmonės su dideliu susidomėjimu susipažįsta su TSKP CK gruodžio Plenumo nutarimais. Visur vyksta Plenumo medžiagos skaitymai, kolūkiečių, darbininkų susirinkimai, rengiami pasikalbėjimai apie besibaigiančių metų gamybinių planų įvykdymo rezultatus ir ateinančiųjų 1957 metų uždavinius. Pasikalbėjimuose ir susirinkimuose laukų ir įmonių darbo žmonės kelia daug klausimų, susijusių su tolesniu darbo gerinimu, ieško naujų rezervų žemės ūkio ir pramonės gamybai padidinti, Baltosios Vokės durpyno mechaninio cecho darbininkų susirinkime geriausios šaltkalvių brigados brigadininkas Stanislavas Drozdas pareiškė: - Geriau išnaudodama techniką, mūsų įmonė viršijo metinį durpių gavybos ir išsiuntimo planą. Plenumo nutarimai ragina mus nuolat didinti darbo našumą, rodyti iniciatyvą visuose darbo baruose. Mano brigada įsipareigoja pirma laiko – iki vasario 1 d. užbaigti durpių kasimo technikos remontą. Mechaninio cecho kolektyvas nutarė iki to laiko pateikti ne mažiau kaip 10 racionalizatorinių pasiūlymų, sutaupyti, patobulinus gamybos technologiją, tūkstančius rublių valstybinių lėšų. Dzeržinskio vardo žemės ūkio artelėje po pasikalbėjimo apie Plenumo nutarimus gyvulininkystės fermos vedėjas drg. Pravlockis pasakė: Per tris šių akinių metų mėnesius pieno primelžimas mūsų fermoje nemažėja. Sausio-vasario mėnesiais mes padidinsime pieno primelžimą 15 procentų. Tuo pačiu sudarysime sąlygas šiais ūkiniais metais gauti iš kiekvienos karvės po 2700 kilogramų pieno.


Gruodžio 2 d. iš kelionės į Kubą grįžo į Maskvą TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas A. Mikojana


Nė viena šalis neturi teisės kėsintis į žemės atmosferą, remdamasi tik savo vienašališku nutarimu, rašo Anglijos laikraštis „Gardian”, smerkdamas Jungtinių Valstijų branduolinius sprogdinimus dideliame aukštyje. Pavojus tas, toliau rašo laikraštis, kad, vykdydami eksperimentus, kurie daro įtaką visai žemę supančiai erdvei, amerikiečiai sudaro eilę precedentų. Iš principo nėra jokio skirtumo tarp bombų bandymo radiacijos juostoje ir, pavyzdžiui, Labradoro srovės užnuodijimo arba dirbtinės žiemos sudarymo Kalifornijoje. Visa tai dabar negalima, bet, gal būt, ne visada taip bus. Reikia parengti kokią nors procedūrą, kad būtų galima spręsti, kokie globaliniai bandymai priimtini, o kokie ne.


Europa prieš Ameriką. Mėginimai sukurti naujas sąjungas. Dideli susidomėjimą sukėlęs pasirašytas anglų prancūzų slaptas susitarimas dėl karo laivų statybos yra sulaukęs sensacingos pabaigos. Amerikai pasipriešinus, Anglija yra linkusi nuo to susitarimo atsisakyti ir nėra abejonės, kad jis bus panaikintas. Įdomios buvo taip pat aplinkybės, kuriomis pasaulis sužinojo to susitarimo turinį. Pasirodo, apsukrus amerikiečių laikraštininkai kažkokiais ligšiol nesusektais keliais sučiupo slaptą prancūzų užsienių ministerijos aplinkraštį, kurs buvo išsiuntinėtas keliems prancūzų pasiuntniams ir kuriam buvo aiškinamas susitarimo turinys ir prasmė. Paskelbus tuos dokumentus spaudoj, anglų ir prancūzų vyriausybėms nieko kito neliko, kaip tik tylomis pripažinti paskelbtų dokumentų teisingumą, o Londone duota nedviprasmiškai suprasti, kad susitarimas esąs anuliuojamas. Susitarimo turinys buvo toks: draudžiama statyti didelius karo laivus (šarvuočius, drednoutus ir didelius povandeninius) ir paliekama laisvė statyti kiek norint mažų kreiserių ir povandeninių laivų. Priežastis, dėlko Amerikai toks anglų prancūzų susitarimas negalėjo patikti, labai įdomiai išdėsto „Berliner Tageblatt“ skiltyse anglų parlamento narys, liberalas komandierius Kenworthy. Jo išvedžiojimai, trumpai suglaudus, tokie: Anglijos tradicinės politikos principą sudaro pastangos neleisti Europos kontinente vienai valstybei įgauti hegemonijos ir dėtis į sąjungą prieš tą valstybę, kuri gali sudaryti pavojų Anglijos pirmenybei jūrose. Šios politikos anglai ištikimai laikosi per kelis šimtmečius, vis tiek, kokia partija būtų valdžioj. Jei pavojus nepavykdavo pašalinti taikiu būdu, susitarimu, tai kildavęs karas. Pradėjus nuo karo už pirmenybę jūrose su Ispanija, kurs baigėsi ispanų jūrų galybės visišku sunaikinimu, tokio pat likimo susilaukė Olandija, vėliau, XIX a., Prancūzija ir Didžiojo karo metu - Vokietija. Po didžiojo karo pavojingiausiu Anglijos konkurentu jūrose paliko Amerikos Jungtinės Valstybės, ypač po Vašingtono konferencijos, kai Amerikai buvo pripažintas lygaus stiprumo laivynas su anglais. Tas faktas nedavęs nurimti anglų karo vadovybei, kuri laikydamosi tradicinės politikos, ėmė organizuoti sąjungą prieš Ameriką. Kompromisas su prancūzais ir buvęs tokios prieš Ameriką ruošiamos sąjungos ženklas. Dėlto ir kilęs Amerikos nepasitenkinimas. Tačiau tokia anglų politika, Kenworthy nuomone, dabartiniais laikais esanti klaidinga, ir susitarimas reikia panaikinti. Sovietų spauda, iš savo pusės nagrinėdama anglų prancūzų susitarimo priežastis, taip pat prieina išvados, kad čia buvo manoma realizuoti sąjungą prieš Ameriką, įtraukiant į ją ir Vokietiją. Sovietų nuomone, antiamerikietiškas frontas būsiąs išlaikytas net ir tada, jei tas susitarimas bus anuliuotas. Mat didžiųjų Europos valstybių nusistatymas prieš Ameriką yra remiamas bendrais ekonominiais interesais, ypatingai skolų klausimo, nes Amerika yra didžiausias Europos kreditorlus. Tuo atžvilgiu yra ypač įsidėmėtinas anglų noras, kad Europos valstybės pirmiau pačios vienos susitartų tarp savęs dėl karo skolų, o jau paskiau eitų bendru frontu derėtis su Amerika. Aišku, kad tokia kombinacija taip pat negali patikti Amerikai. Sąryšy su anglų amerikiečių santykių atšalimu, yra labai charakteringas dalykas, kad staiga Amerikoj pasigirdo balsų už SSSR pripažinimą. Žinomas senatorius Borah, užsienių reikalų komisijos pirmininkas, ligšiol buvęs didžiausiu sovietų priešininku, pradėjo kalbėti apie santykių užmezgimą su Sovietų Rusija. Tai yra lyg meginimas išeiti iš laikinos izoliacijos, kurioj yra atsidūrusi paskutiniuoju laiku Amerika, ir rasti sau paramos pačiam Europos kontinente. Jei Vokietija neprisidės prie anglų ir prancūzų (kas yra labai abejotina), tai Vokietijai ir Sovietų Rusijai, kaipo sąjungininkams, yra didelio išskaičiavimo ieškoti susiartinimo su Amerika, kad sėkmingiau atsispirtų prieš anglus ir prancūzus. Gandai apie kažkokius naujus didžiųjų valstybių grupavimusis prasidėjo jau nuo Versalio sutarties pasirašymo dienų, kai derybų metu paaiškėjo, kad buvusios santarvės dalyviai nieku būdu negali susitarti dėl laimėjimų pasiskirstymo. Tačiau tada dar buvo reikalas bent išoriniai palaikyti vienybę nugalėtosios Vokietijos atžvilgiu. Tie laikai jau yra praėję. Vokietija greitai atsigavo; gyvenimas iškėlė naujus uždavinius, kurie reikalauja naujų kombinacijų. Politiniai interesai taip pasikeitė, kad nesenieji sąjungininkai yra linkę dėtis su buvusiais priešininkais prieš vakarykščius draugus. Apie galimąjį Amerikos, Vokietijos ir Sovietų Rusijos bendravimą kalbos eina ne nuo šiandien, nors lig realizacijai vis tiek toli. Ir bendrai, yra labai netikėtinas dalykas, kad toks blokas galėtų įvykti. Bet tokio bloko galimybė yra didelės reikšmės atutas diplomatinėj kovoj. Tuo atutu gana vykusiai naudojasi Sovietų Rusija ir Vokietija prieš Paryžių ir Londoną. Ir jei Londonas nutarė verčiau atsisakyti nuo susitarimo su prancūzais, negu rizikuoti stoti atviron kovon prieš Ameriką, tai tas rodo, kad Amerikos galimas ieškojimas sąjungininkų Europos kontinente yra rimtai vertinamas. Kokios tolimesnės pasekos gali būti iš prasidėjusio anglų amerikiečių kivirčo - tuo tarpu negalima numatyti. Reikia pabrėžti tiktai, kad greičiausiai nei Londonas nei Vašingtonas neturės drąsos panaikinti pasaulinę anglų saksų hegemoniją, kurios jie atsiekė po karo. Ir jūrų susitarimas su prancūzais buvo, kaip tenka manyti, tik įspėjimas Vašingtonui, kad Anglija nepakęsianti pasaulio valdymo be jos tiesioginio dalyvavimo, ir kad ji su tokiomis pastangomis kovosianti visomis priemonėmis. Greitas nuo susitarimo atsisakymas lyg rodo, kad savo tikslo Amerikos atžvilgiu anglai yra atsiekę.


Rusijos žvalgyba neigia savo suaktyvėjimą Lietuvoje

Rusija neigia Lietuvos saugumo departamento vadovo Mečio Laurinkaus teigimus, kad rusų žvalgybos veikla Baltijos valstybėse suaktyvėjo. “Pareiškimai, kad Rusijos užsienio žvalgybos tarnybos (UŽT) veikla aktyvinama Baltijos šalyse, neturi pagrindo”, vakar interviu agentūrai “Interfax” pareiškė UŽT direktoriaus sekretorė spaudai Tatjana Samolis. T. Samolis atsisakė komentuoti Lietuvos saugumo tarnybos vadovo Mečio Laurinkaus pareiškimą, tačiau paklausė: “Ar pateikia Laurinkus kokių nors savo žodžių įrodymų?” “Jeigu nepateikia, tuomet tai ne daugiau kaip nepagrįstas teigimas”, - pažymėjo ji. Taip pat T. Samolis pabrėžė, kad Rusijai Baltijos valstybės “yra tokios pat, kaip ir visos šalys, su kuriomis nesudarytas susitarimas atsisakyti žvalgybinės veiklos viena prieš kitą”. Valstybės saugumo departamento generalinis direktorius M. Laurinkus šią savaitę pareiškė, kad pastaruoju metu Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje vis aktyviau veikia Rusijos žvalgybos tarnybos. Pasak jo, atnaujinama ne tik buvusios KGB veikla, kuri yra skilusi į žvalgybą (SVR) ir kontržvalgybą (FSB), bet ir Rusijos karinės žvalgybos GRU veikla. Estijos saugumo policijos direktorius Juris Pihlis taip pat pažymėjo, kad Estijoje yra dirbančių užsienio šalims žvalgybininkų, kai kurie jų žinomi ir Estijos policijai. “Užsienio žvalgybininkų yra ir Estijoje. Kai kuriuos mes žinome, kai kuriuos įtariame”, - pranešė J. Pihlis. Estijos policijos direktorius pažymėjo, kad žinyba neužsibrėžia tikslo triukšmingai demaskuoti užsienio žvalgybų agentus. 1996 metų gegužę Estijos saugumo policija išaiškino Rusijos ambasados Taline darbuotojo Sergejaus Andrejevo šnipinėjimo veiklą. S. Andrejevą išsiuntus iš šalies, pablogėjo Estijos ir Rusijos santykiai. Po to Rusija išsiuntė iš Maskvos estų diplomatą, kurį apkaltino esant estų žvalgybos agentu.


Informacijų agentūrų pranešimais iš Brazilijos miesto, šiandien atsistatydino ministro pirmininko Brošado da Rošos vyriausybė. Brosado da Rošos vyriausybė, praneša agentūros, atsistatydino todėl, kad kongresas nesutiko surengti liaudies plebiscito klausimu, ar suteikti prezidentui platesnę vykdomąją valdžią. Yra žinoma, kad to reikalavo pats prezidentas Gulartas, norėdamas įgyvendinti savo nepaprastų reformų programą. Po to, kai jam nepavyko išreikalauti, kad kongresas patenkintų šį reikalavimą, Brošadas da Roša paskelbė deputatų rūmuose, kad jo vyriausybė atsistatydina. Agentūros Asošieited pres korespondento pranešimu, prie kongreso rūmų, po to kai ten vyko Gulartą remiančių darbininkų demonstracija, buvo sustiprinta sargyba. Brazilijos profsąjungų lyderiai paskelbė, kad jie paskelbs visuotinį streiką, jeigu kongresas nesutiks surengti plebiscito. Kadangi vyriausybė atsistatydino, o reakcingiausias kongresmenų sparnas atkakliai atsisako patenkinti Gularto reikalavimą, Brazilijoje susidaro įtempta padėtis. Agentūros AP korespondentas rašo, kad Rio Grande do Sulo valstijos sostinėje – Porto Alegrėje – trečiosios armijos vadas generolas Dantas Ribeira paruošė savo kariuomenę kovos veiksmams. Jis nusiuntė karo ministrui telegramą, kurioje pabrėžia, kad vienintelis būdas išspręsti šaliai iškilusias problemas – tai plebiscitas. Pirmosios armijos vadas savo ruožtu paskelbė, kad jis remia Gulartą, ir taip pat pareikalavo surengti plebiscit


Šiomis dienomis Anglijos spaudoje pasirodė pranešimas, kad Sirijoje tariamai esanti slapta Tarybų Sąjungos oro bazė, kurią esą pastatę rusų inžinieriai ir technikai. Kompetentingos tarybinės organizacijos TASS'o korespondentui pareiškė, kad nurodytas pranešimas neturi jokio pagrindo ir yra piktas prasimanymas. Juo aiškiai siekiama atitraukti viešosios nuomonės dėmesį nuo agresyvios kolonialistinės politikos, kurią kai kurios valstybės vykdo Artimųjų ir Viduriniųjų Rytų šalių atžvilgiu.


Respublikos rinkiminė komisija pratęsė birželio 14-ąją dieną vyksiančio referendumo trukmę. Balsavimas rinkiminėse apylinkėse prasidės 6 valandą ir baigsis 23 valandą. Referendumo dieną bus balsuojama 2150-yje apylinkių. Visos jos dirba jau dabar. Tie, kurie birželio 14-ają rengiasi išvykti, gali balsuoti anksčiau. Kiekvieną dieną apylinkės atidarytos nuo 16 iki 20 valandos. Atostogaujantys ar šiaip ilgesniam laikui išvykę galės balsuoti toje vietoje, kur jie bus referendumo dieną, suprantama, pateikę pilietybę liudijantį dokumentą. Preliminariais duomenimis, Respublikoje yra kiek daugiau kaip 2,5 milijono rinkimų teisę turinčių piliečių. Neoficialūs referendumo rezultatai bus žinomi birželio 15-ąją, apie 3 valandą ryt


PARTIJA! Koks brangus, koks šventas mūsų liaudžiai šis žodis! Visa, ką mes šiandien turime, kuo džiaugiamės, kuo didžiuojamės - visa tai pasiekėme Komunistų partijos jos išmintingo vadovavimo dėka. Socializmo šalies žmonės, kurdami naują gyvenimą, daug vargo matė, daug išmėginimų patyrė, daug sunkumų pergyveno. Tačiau visuomet jie nugali kliūtis, randa savyje jėgų ir energiJos. Jų neišsenkamos jėgos šaltinis, pergalių laidas - partija. Dar nebuvo atsitikimo, kad Haudis nepaklustų partijos valiai, partijos kvietimui. Taip yra todėl, kad partija nuolat rūpinasi žmonių gerove. Müsų laimėjimai dideli. Kad ir kaip šmeižtų mus priešai, jiems nepaneigti to, ką stato tarybinio žmogaus darbšti ranka, ką sukuria jo šviesus protas. Naujos milžiniškos statybos, naujos galingos elektrinės, auksinių javų Jūros anksčiau nenaudotose žemėse aiškiai rodo, kad mes siekiame taikos, kuriame laimingą, šviesų gyvenimą. Savaime niekas neatsiranda. Reikia daug ir atkakliai dirbti. Tarybinių žmonių darbą nuolat vairuoja Komunistų partija. Ji mato, kur lengviau nugalimos kliūtys, ji pastebi taip pat, kur reikalinga jos tėviška parama. Partija pastebėjo, kad reikia atkreipti rimtą dėmesį į žemés ükį, kad kai kuriems kolūkiams trūksta šeimininkiškų rankų, sumanių vadovų. Ir pakvietė partija geriausius savo sūnus ir dukras palikti įstaigas, palikti aukštujų mokyklų auditorijas, palikti fabrikų cechus ir eiti ten, kur šiuo metu ypač reikalingos naujos jėgos. Šiandieną kolūkiečiai dėkoja partijai. Jiems vadovauti atėję trisdešimttūkstantininkai padarė didelį posūkį daugelio žemės ūkio artelių gyvenime. Jie šeimininkiškai émé tvarkyti kolūkius, jie surado ten slypinčius neišnaudojamus ekonominius rezervus, jie sugebėjo uždegti žmonese meilę gimtiesiems kolūkiams, meilę darbui. Partijos XX suvažiavimas nubrėžė tarybinei liaudžiai didelius uždavinius. Liaudis drąsiai juos vykdo, nes mato, kad jos darbas eina jos pačios gerovei. Kasdien te višką partijos rūpinimąsi jaučia ir mūsų jaunimas, kuris turi visas sąlygas, visas galimybes aktyviai dalyvauti šalies gyvenime. Mūsų šalies jaunoji karta - drąsių, ryžtingų komunizmo statytojų karta, jai atviri visi keliai. Lenino komjaunimas, kuris jungia geriausiąją tarybinio jaunimo dalį, nuo pat savo įsikūrimo dienos žengia partijos nurodytu keliu, mokosi iš partijos veikia jos mokomas ir vadovaujamas. Sekdama partijos pavyzdžiu, komjaunimo organizacija nuolat kelia jaunimo politinį ir gamybinį aktyvumą, auklėja jaunimą komunistine dvasia. Tarnauti partijai, liaudžiai - toks yra komjaunimo tikslas. Šiuo metu VLKJS nariai, visas tarybinis jaunimas aktyviai dalyvauja visaliaudinėje kovoje dėl partijos XX suvažiavimo nutarimų įgyvendinimo. Milijonai Tarybų šalies jaunuolių ir merginų dirba įvairiose ūkinės ir kultūrinės statybos srityse, atiduoda visas savo jėgas padidinti gamybą, gerinti produkcijos kokybę, mažinti jos savikainą, išnaudoti įvairius vidinius rezervus įmonėse, kolūkiuose, MTS, statybose. Atsiliepdami į partijos kvietimą, šimtai tūkstančių jaunų entuziastų išvyko dirbti į Šiaurės, Rytų ir Donbaso naująsias statybas, į plėšinių žemes. Partijos apdovanojimas – Lenino ordinas - komjaunimui - tai dar vienas įrodymas, kaip partija vertina komjaunimo, jaunuolių darbą, kaip skatina naujiems darbo žygiams. Pats svarbiausias Lenino komjaunimo uždavinys – komunistinis jaunimo auklėjimas. Komjaunimo organizacijos, gerindamos jaunimo auklėjimo darbą, privalo kelti jaunimo revoliucinį budrumą, duoti atkirtį nesveikoms nuotaikoms. Kiekvienos pirminės komjaunimo organizacijos pareiga - padėti jaunimui suprasti marksizmo-leninizmo idėjas, tapti šauniais komunizmo statytojais. Tarybinis jaunimas - tai šviesi mūsų Tėvynės ateitis. Tik atkaklioje ryžtingoje kovoje už Komunistų partijos reikalą, už liaudies interesus jaunimas gali pilnai panaudoti visą savo energiją, išeiti tikrąją gyvenimo mokykla, tapti tvirta senosios kartos pamaina. Partija kviečia jaunimą, kaip ir visą tarybinę liaudį, dirbti vis geriau ir geriau, kad dar labiau stiprėtų mūsų socialistinė valstybė, kad dar geriau gyventų žmonės, kad mūsų šalis visuomet būtų nenugalima tvirtové priešams, rodytų pavyzdį viso pasaulio darbo žmonėms. Mūsų respublikos komjaunimo organizacija, vadovaujama partinės organizacijos, dar aktyviau stos į visaliaudinę kovą už partijos XX suvažiavimo nutarimų igyvendinimą, naujais puikiais laimėjimais sutiks Socialistinės valstybės 40-ąsias metines. Mes tikime naujomis pergalėmis, tikime dar šviesesne ateitimi, nes kelią į komunizmą mums nušviečia didžioji Partija. Šias savo mintis mes dar kartą išreiskiame šiandien, rinkdami vietinės valdžios organus, balsuodami už geriausius liaudies sūnus ir dukras.


Respublikos užsienio reikalų ministro pavaduotojas M. Gailis ir Danijos ambasados Latvijoje patarėjas ekonomikos klausimais M. Skovgardas pasirašė tarpvalstybinę sutartį dėl pagalbos energetikos srityje. Danija jau paskyrė Latvijai 20 milijonų kronų degalams pirkti. Už 3,6 milijono kronų įsigyta trys tūkstančiai tonų suskystintųjų dujų, o už likusius pinigus bus nupirkta apie 10 tūkstančių tonų dyzelinių degalų.


Deputatas J. GAGARINAS;TSRS lakūnas-kosmonautas

Mums, kosmonautams, teko laimė matyti savo planetą iš kosminių skridimų aukštumos. Skriedami viršum žemynų, mes galvojome apie žmones, gyvenančius Žemės rutulyje. Jeigu visos tautos veiktų vieningai, jeigu jos suvienytų savo jėgas, kiek daug būtų galima nuveikti gerų, didžių darbų. Ir kaip skaudu darosi pagalvojus, kad šioje nuostabioje Žemėje vėl planuojama lieti kraują, kad kai kurios agresyvios galvos nori matyti mūsų Žemę dykuma, išdeginta ir sužalota termobranduolinių bombų sprogimų. Gyvenimas patvirtino, kad mūsų partijos ir tarptautinio komunistinio judėjimo išvados, jog taikos jėgos sugeba užkirsti kelią karui, teisingos. Tad kovokime, kad karo viesulas niekad nebegalėtų sužaloti nuostabaus mūsų planetos veido. Tarybų Sąjungos vyriausybė jau po pirmojo tarybinio žmogaus skridimo į kosmosą pasiūlė taikiai naudoti kosminę erdvę, suvienytomis visų šalių pastangomis tirti visatos paslaptis. Tarybų Sąjungos vyriausybė ir Komunistų partija vadovaujasi tuo, kad išspręsti uždavinius, susijusius su kosminės erdvės tyrimu ir taikiu naudojimu, suinteresuotos visos tautos, visa žmonija. Štai kodėl aš ir mano bičiuliai kosmonautai karštai sveikiname tą faktą, kad Tarybų Sąjunga ir Jungtinės Amerikos Valstijos neseniai susitarė bendradarbiauti, taikiai naudodamos kosmine erdvę. Toks susitarimas rodo, kad atkakliai skinasi kelią derybų ir taikaus bendradarbiavimo idėja net labai sudėtingos tarptautinės padėties sąlygomis. Mes, tarybiniai kosmonautai, pasirengę kartu su Amerikos kosmonautais užkariauti kosmoso erdves, plėsti savo bendradarbiavimą pasaulinio mokslo labui, žmonių labu


„Mes mylime taiką, bet dar labiau – nepriklausomybę“

DŽAKARTA, III. 8. (TASS-ELTA). 1962 metais Vakarų Irianas turi būti grąžintas Indonezijai. Indonezijos liaudis nenustos kovojusi tol, kol Vakarų Irianas bus laisvas, – pareiškė šiandien prezidentas Sukarnas, kalbėdamas Džakartoje musulmonų šventės proga. Mes nenukrypstamai toliau vykdysime gruodžio 19 d. įsakymą ruoštis kovos veiksmams, kad bet kuriuo momentu galėtume įvykdyti įsakymą išvaduoti savo teritoriją. Prezidentas paaiškino, kad šiuo tikslu jis įsakė likviduoti marionetinę „Papua valstybę“ Vakarų Iriane. Išvaduoti Vakarų Irianą, toliau pasakė Sukarnas, mums reiškia tik gražinti jį Indonezijos respublikai. Prezidentas pabrėžė, kad didžioji Vakarų Iriano liaudies dauguma karštai siekia susivienyti su laisvąja šalies dalimi. Šiomis dienomis, toliau kalbėjo prezidentas, gavau žinių, kad Olandijos vyriausybė yra pasirengusi „oficialioms deryboms“. Bet mes norime žinoti, ar ji pasirengusi deryboms dėl Vakarų Iriano grąžinimo. Vėl noriu pabrėžti, kad gali būti tariamasi tiktai dėl Vakarų Iriano perdavimo būdų. Ir viešai pareiškiu, kad mes kol kas, kaip ir anksčiau, paliekame atdaras duris tokioms deryboms su Olandija. Mes mylime taiką. Bet dar labiau mes mylime nepriklausomybę. Todėl toliau vykdysime gruodžio 19 d. įsakymą. Istorija negali sustoti, istorija negali laukti.


Vakar Atėnuose turėjo įvykti mitingas, kuriuo būtų pritariama Graikijos vyriausybės požiūriui dėl Makedonijos Respublikos (buvusi Jugoslavijos respublika). Atėnai atsisako pripažinti šią respubliką, iki ji nepakeis savo pavadinimo. Graikijos vyriausybės nuomone, toks pavadinimas daro užuominą, kad buvusi Jugoslavijos respublika turi teritorinių pretenzijų šiaurinei Graikijos provincijai, kuri taip pat vadinama Makedonija.


Per Kosovo albanų separatistų ir Serbijos saugumo pajėgų pastaruosius mūšius prie Albanijos sienos žuvo mažiausiai 110 žmonių. Gerai informuoti šaltiniai Kosovo sostinėje Prištinoje paskelbė, kad mažiausiai 90 žmonių žuvo šeštadienį, kai šimtai Kosovo albanų kovotojų iš Albanijos mėgino patekti į Kosovą. Dar mažiausiai 20 separatistų žuvo naktį iš šeštadienio į sekmadienį per tris susirėmimus su Jugoslavijos armija tame pačiame Džiakovicos regione. Oficiali Jugoslavijos naujienų agentūra Tanjug, remdamasi armijos trečiuoju korpusu, skelbia, kad mūšiai šeštadienį kilo, kai į Kosovo teritoriją mėginę patekti “ginkluoti teroristai” susidūrė su Jugoslavijos pasieniečiais. Albanijos užsienio reikalų ministras Paskalis Milo pareiškė, kad jo šalis remia Kosovo albanų išsivadavimo kovą, ir apkaltino Serbiją, kad ši Kosove vykdo genocidą. Ministras pažadėjo etniniams albanams “brolišką solidarumą” kovojant su serbų pajėgomis. Albanijos vyriausybė šeštadienį buvo įspėjusi, kad aktyvėjančius mūšius supranta kaip “provokaciją ir pavojų savo valstybės vientisumui ir suverenumui”. Serbijos valstybinis televizijos kanalas RTS sekmadienį pareiškė, jog Kosovo srityje kovoja mažiausiai 300 Albanijos karių. Pasak RTS, šią informaciją pavyko gauti iš sulaikytų Kosovo išlaisvinimo armijos (KIA) narių. KIA kovotojai Albanijoje “Bairam Cūrio ir Tropojos miestuose mokomi ir gauna visus ginklus”. Mūšiai verda ir šalia Uroševaco miesto, esančio maždaug 60 km nuo sostinės Prištinos. Serbijos šaltiniai teigia, jog policijai pavyko atkovoti miestą. Serbai teigia, jog nuostolių nepatyrė, o albanų šaltiniai tvirtina, kad buvo nukauta mažiausiai 30 policininkų, taip pat žuvo septyni ir buvo sužeista daug albanų. Liudytojai teigia, kad mūšiai prie Uroševaco yra įnirtingiausi nuo pat Kosovo konflikto pradžios. Vakar Uroševacą aplankyti ketino tarptautinė diplomatų misija. Diplomatai nori susipažinti su padėtimi. Rusijos užsienio reikalų ministerija vakar pareiškė, kad “albanų separatistų išprovokuotas kovos veiksmų protrūkis Uroševaco miesto rajone, taip pat didelių ginkluotų formuočių mėginimas įsibrauti į Jugoslavijos teritoriją iš Albanijos” kelia didelį nerimą. Kosovo separatistai privalo tučtuojau nutraukti ugnį ir grįžti prie derybų stalo, paragino Rusija.


Vakare pasirodė ir pats Plečkaitis. Puolė iš džiaugsmo mane bučiuoti, bet čia pat ištraukė iš kišenės kitą man vizą su Malinausko pavarde, be teisės išvykti iš Lenkijos, o senąją vizą atėmė ir čia pat suplėšė ir pasakė, kad tą vakarą abu vyksime dar į Berlyną ir tik grįždami nuo Dirschau pasuksime į Lenkiją. Aš supratau, jog mane nori supančiuoti, bet nusprendžiau savo rolę vaidinti toliau ligi paaiškės visi jo planai.


Jūsų pirmtakas skundėsi Prezidento galių stoka. Ar Jums per šį trumpą 100 dienų laikotarpį jų pakako? Man šis šimtas dienų buvo nerealus, įsivaizduojamas laikotarpis ar riba, kurią peržengęs pasirodai, koks iš tikrųjų esi. Jei Prezidentas (šiuo atveju - aš) darė klaidų, nedirbo, kaip norėtų rinkėjai, tai spauda jau po pirmų 30-40 dienų be jokio pasigailėjimo tą turėjo pasakyti. Jūs turite kirsti, turite pasakyti Lietuvos žmonėms apie tikrąją padėtį. Jei to nedarote ir paliekate 100 dienų “medaus mėnesiui”, nusikalstate sau, savo profesijai ir skaitytojams. Į tai aš žiūriu labai realistiškai. Jeigu Jūs galvojate, kad visi laukia 100 dienų ir manęs nekritikuoja, tai klystate. Girdėjau ir principingų, ir griežtų kalbų, teko skaityti net tokių išvadų apie vieną ar kitą savo poelgį, kad argumentacijos net man pačiam būdavo netikėtos. Pavyzdžiui, sužinojau kieno esu įtaigaujamas ar kieno kišenėje sėdžiu. Tai ir stebina, ir net intriguoja. Pagalvoju - negi čia apie mane kalbama. Tačiau į tokius dalykus reaguoju labai sveikai. Kritika suteikia geresnį tikrovės pojūtį, aš galiu save geriau kontroliuoti. Jeigu manyčiau, kad viskas aplink mane rožinėmis spalvomis piešta, tapčiau tiesiog pavojingas. Kuo savo darbe esate nepatenkintas? Savimi nesu patenkintas, galbūt dėl vieno dalyko - kartais per ilgai ieškau išeities, nors ir matau labai aiškias tendencijas rūpintis ne bendrais reikalais, o kurios nors politinės grupės interesais. Tai matydamas kartais dar mėginu rasti būdą, kaip tai pritaikyti visų labui. Bet jau pradedu įprasti būti kietesnis. Kokios politinės problemos Jus jaudina labiausiai? Kalbant konkrečiai apie politinę sritį, labiausiai jaudina politinių grupių, jų lyderių santykiai. Manau, daug laiko sugaištama visai nereikalingiems dalykams. Esate prasitaręs apie partijų krizę. Kuo, Jūsų manymu, ji pasireiškia? Šiek tiek sutirštinau. Jei taip ir pasakiau, tai tikrai negalvoju, kad stovime ant krizės slenksčio ar kad viskas pradeda griūti. Negerovių mūsų partiniame gyvenime yra. Ir tai matome visi. To būvio nelaikyčiau krize, tiesiog partijoms reikėtų atidžiau perskaityti savo programas ir pagalvoti, ar tikrai siekiama užsibrėžtų tikslų. Daug kur aš šito nematau. Ar, stebėdamas pastaruosius įvykius, nematote grėsmės, kad gali pasikeisti dabartinė Seimo dauguma? Manau, kad nepasikeis. Gali truputį pasikeisti daugumos ir opozicijos santykis, bet tai neturėtų iš esmės paveikti dabartinės padėties. Esu šventai įsitikinęs, kad šis Seimas dirbs visą jam skirtą laiką ir daugumą sudarys tos pačios partijos atstovai. Kalbama, kad Jums lengviau sekasi bendrauti su premjeru nei su Seimo Pirmininku? Ar taip yra iš tikrųjų? Ne, kategoriškai ne. Su premjeru mus suveda kasdieniai vykdomosios valdžios reikalai, nes Prezidentūra yra vykdomosios valdžios dalis. Seime mėginami spręsti teoriniai klausimai, ir aš neturiu progos dažniau dirbti šioje plotmėje, o ir neprivalėčiau. Turiu tam tikras pareigas, galiu pasidalyti savo mintimis, pasikonsultuoti, to daryti nebijau. Kalbuosi ne tik su Seimo Pirmininku, bet ir su frakcijų vadovais, jei tik jie nori išsakyti savo idėjas, pasitarti. Laikraščiuose anksčiau pasiskaitydavau, kad Prezidentas reikalingas ordinams ant kaklo kabinti, yra tarytum koks pastumdėlis. Per tuos tris mėnesius, manau, per daug nesiafišuodamas savo darbu parodžiau, kad man rūpi įvairios gyvenimo sritys, aš noriu matyti vyksmą, todėl ir dirbu. Ir niekieno kišenėje nesėdžiu, nes niekam nesu skolingas. Tai ypač pabrėžiu. Kai man pasako kad kuri nors partija ar grupė darė man įtaką ar įsakė pasirinkti vieną ar kitą kandidatą, padaryti vienokį ar kitokį sprendimą, tai negi turėčiau atsistojęs šaukti, kad tai netiesa. Tyliai nusijuokiu ir pamanau - jeigu jau taip norite, tai rašykite. Po pasitarimo su partijomis nusikalstamumo klausimais sakėte, kad partijos neturėjusios ką pasakyti. Bet buvo atkirsta, kad ir pats Prezidentas ne kažin ką pasiūlė. Na tai klausykite. Taip, atkirto, bet savo ruožtu norėčiau paklausti: kurių galų kviečiau tuos partijų vadovus, ar kad pasakyčiau, ką jiems daryti? Ar norėjau jų kolektyvinės išminties? Jie rengia įstatymus, jie žino, kad ta problema egzistuoja, jie galėtų konkrečiau pasisakyti vienu ar kitu klausimu. Kalbantis gal kiltų naujų idėjų, o iš jų - ir konkretūs veiksmai. Deja, aš to neišgirdau. Jie suskato vieni kitus kaltinti:”Jūs neturite ką pasakyti! O jūs savo programą mums siūlote vykdyti!” Įsiplieskė ginčai, o aš sau sėdžiu prieš juos visus ir klausausi. Ką turėjau sakyti žurnalistams? Kad esu laimingas sulaukęs gausybės idėjų, tik semk saujomis ir pradėk įgyvendinti. Galima būti labai diplomatiškam, labai mandagiam ir nieko nesakyti. Čia ir yra problema, su kuria susiduriu: galvoju, kas geriau - sakyti teisybę, adekvačiai reaguoti į įvykius ar būti visiems geram? Ar dar kviesite savo suburtą“partijų stalą”? Dar neatsisakiau šio sumanymo. Nors gyvenimas toks dinamiškas, kad pastarąsias dvi dienas sugaišau tam, apie ką visi dabar kalba. Kaip Jums atrodo ”sekimo skandalas”: ar tai lietuviškasis Votergeitas, ar “muilo opera”? Tai Votergeito ir “muilo operos” kombinacija. O kaip reaguoti? Reikia leisti nusėsti dulkėms. Tada šaltai, ramiai pasižiūrėti, ko iš to galima pasimokyti, ir padaryti gerus, logiškus sprendimus. Žinote, iškart man pasipylė skambučiai iš kairės, dešinės ir vidurio. Iš kur tik nori. Visiems pasakiau: “Aš į šitą žaidimą nesivelsiu!” Viskas. Vienintelis logiškas sprendimas - paprašiau, kad Generalinė prokuratūra surinktų faktus. Juk gerai suprantu, kad politiniams oponentams tai yra labai puiki dirva šią istoriją panaudoti savo labui. ” Ar esate patenkintas savo komanda, ji jau visiškai suformuota? Ar turėsite atskirą patarėją vidaus politikai? Ar sąmoningai savo komandoje šalinatės konservatorių? Jokiu būdu. Man yra sakę, kad sąmoningai šalinuosi Centro partijos žmonių. Tikrai ne. Turite V.Staniulį. Na, jis dirba nuo pat pradžių. Bet dirba ir Darius Kuolys, kuris yra labai artimas pono V. Landsbergio bendradarbis. V. Staniulis, be abejo, yra partijos funkcionierius. Nors aš niekada neprašau ateinančiųjų dirbti parodyti partinį bilietą. Prisiminkime Mečio Laurinkaus atvejį. Pasirinkau jį, nors ir žinojau, kad konservatorių partijoje jis yra vos ne dešinioji V. Landsbergio ranka. Žinojau, kad plačiai bus šnekama, jog čia V. Landsbergio įsakymas. Kad nebūtų bereikalingų svarstymų, prielaidų iškart pasakiau, jog tai mano paties pasirinkimas, be premjero ir Seimo Pirmininko rekomendacijų. O vis tiek kokia buvo reakcija? Paveiktas, politizuotas ir t. t. Vos pasirinkęs M. Laurinkaus kandidatūrą, aš paskambinau G. Vagnoriui ir V. Landsbergiui. Ir jiems, prisipažinsiu, tai buvo staigmena. Bet niekas netiki arba nenori išgirsti, ką aš kalbu. Laimei, visa tai įrašyta juostoje - turiu bent įrodymą. Staigmenas mėgstate. Prisiminkime kad ir R. Rastauskienės atvejį, kai irgi niekam nežinant Prezidentūra lyg ir siūlė ją į vidaus reikalų ministres. Palaukit, aš jos kandidatūros neminėjau, jos nepasirinkau. Buvo į viešumą paleista pora pavardžių, bet aš niekad neminėjau, kad kviesiu pokalbio ponią R. Rastauskienę. Ir staigmenų aš nemėgstu. Tai gal čia komandos klaida? Ar gavo barti? Ne, už ką? Su manimi kalbėjosi keletas patarejų, buvo minima keletas pavardžių. Kalbėta, kad ponia R. Rastauskienė - energinga, įdomi, graži moteris. Bet ir viskas. Labai gaila, kad po tokių svarstymų iš karto pasipila rūsčios prognozės apie politines pasekmes. Žiūrėkime su humoru, laisviau. Mano mąstymas, bendravimas su žmonėmis yra visai kitoks nei tradicinių politikierių, kurie pasirišę kaklaryšius, apsivilkę krakmolytus marškinius nuolat šypsosi. Aš to nesuprantu. Jaunimas juokauja, kad V. Landsbergis išgelbėjo Lietuvą nuo Rusijos, o V. Adamkus - nuo A. Paulausko. Ar siūlydami saugumo vadovu M. Laurinkų neatversite A. Paulauskui durų į Seimą? Net į galvą tokia mintis nebuvo atėjusi. Mane stebina, kad iš anksto bijomasi kandidato, nors neaišku, ar jis bus. Kodėl aš jau dabar turiu galvoti, kas kažkur kandidatuos? Tai jau humoras, siekiąs per toli. Jūs manote, kad A. Paulauskas laimės Seimo nario rinkimus Panevėžyje? Ten daug tremtinių, daug žmonių, kurie gyvenime sumokėjo per didelę kainą. Ir jie labai rimtai pagalvos - galima rizikuoti ar ne? Ir ar A. Paulauskas kandidatuos po patirto fiasko Naujojoje Vilnioje? Ar palyginti aktyvus dalyvavimas šalies vidaus gyvenime netrukdo pareikšti ryškesnių užsienio politikos iniciatyvų? Ką galite pasiūlyti, be NATO, be Europos Sąjungos, be gerų ryšių su kaimyninėmis valstybėmis, mėginimų surasti rinkų lietuviškoms prekėms? Dėl ambasados Italijoje likimo man buvo pasakyta: “Visko gali būti.” Tai tik trupinėliai. Manau, kad esu visur, kur tik reikia ką nors daryti. Per tą trumpą laikotarpį pavyko užmegzti nuoširdžius santykius su visais, su kuriais teko susitikti. Partnerius labai džiugina, kad atsisakyta formalaus bendravimo, o problemos svarstomos visai kitoje, šiltesnėje, aplinkoje. Ką galima daugiau padaryti? Ar kiekvieną savaitę skristi į užsienius, fotografuotis, priiminėti paradus? Ar tai yra užsienio politika? Manau, kad savo pareigas atlieku, bet nesiruošiu užsidaryti užsienio reikalų darželyje ir laistyti užsienio valstybių gėlytes. Man sakė, kad Prezidento galios ribotos - užsienio reikalai ir krašto apsauga. O aš klausiau, kur parašyta, kad jis negali įsisukti į Lietuvos gyvenimą ir aktyviai jame dalyvauti? Aišku, per tris mėnesius kalnų nenuversi. Kasdien vis geriau užčiuopiu Lietuvos problemų pulsą, matau, kur turėsiu nukreipti visą savo energiją, ir aš dirbsiu. Seimo Pirmininkas sakė, kad Lietuva galėjo labiau padėti Latvijai. Kaip dar? Susitikau su G. Ulmaniu, kalbėjausi, siūliau savo pagalbą, jei Latvijai jos reikėtų. Bendravome labai nuoširdžiai ir jis buvo už tai labai dėkingas. Kalbėdamas su B. Jelcinu pats iškėliau Latvijos reikalą ir pasakiau, kad Latvija išpręs savo problemas. Mes, dėkui Dievui, Lietuvoje tokių problemų neturime ir savo patirtimi visada padėsime kitiems. Per rinkimų kampaniją Jums priekaištavo, kad nežinote Lietuvos realijų, smulkmenų. Pavyzdžiui, kiek kainuoja kefyras. Aš ir šiandien nežinau, nes Jūs man neleidžiate. Mielai nueičiau į parduotuvę, bet apsaugos žmonės neleidžia nueiti net poros žingsnių. Žmona į parduotuvę turi eiti viena, o aš privalau sėdėti namie. Jei nesėdėčiau, tai aštuoni sargybiniai apsuptų ir mums visiems įėjus į parduotuvę gal ir jos darbas sutriktų. Žinote, ir ilgai pragyvenęs Amerikoje, nežinojau, kiek kainavo litras pieno, duonos kepalas ar kilogramas bulvių. Ar Lietuvoje taip pavojinga gyventi, kad Jūsų net į gatvę neišleidžia? Tai va, aš Jūsų klausiu? Aš negaliu įtikinti savo apsaugos vyrų. Ką blogo esu kam nors Lietuvoje padaręs, kad mane norėtų primušti, užmušti, nušauti? Man sako: “Jūs nekalbėkite nesąmonių, čia mūsų pareiga.” Tuo kalba su apsaugos vyrais ir baigėsi. Tai ką galite veikti laisvalaikiu? Sėdžiu uždarytas gražiame kalėjime, jeigu norite žinoti. Pasitaiko laimingų išimčių - nuvažiavau pasveikinti kardinolo V. Sladkevičiaus ir sutapo, kad Pažaislyje buvo koncertas. Klausiausi su dideliu malonumu. Kartais nueinu į filharmoniją. Tai visas mano laisvalaikis, visas malonumas. Penktą valandą ryto keliuosi, valandą plaukioju baseine, paskui dirbu Prezidentūroje. Po susitikimo su Jumis vėl grįšiu į tą gražų kalėjimą. Prezidentas R. Reiganas yra sakęs, jog prastas tas valdininkas, kuris dirba po darbo. Lietuvoje mėgstama pasigirti, kad dirbama viršvalandžius. O Jūs dirbate laisvalaikiu? Aš to nedarau. Vakarais vos spėju perskaityti visus Lietuvos laikraščius, taip pat ir ”Lietuvos aidą”. Po to ateina “Panoramos” metas. Dar pažiūriu kokias nors geras rungtynes. Vienuoliktą valandą sakau ”sudie” dienelei. Penktą vėl keliuosi. O aną savaitgalį buvau Lenkijoje, šį - Sąjūdžio renginiuose. Bet aš nesiskųsdamas atlieku savo pareigas. Tik noriu, kad suprastumėte, jog tokio malonumo - praleisti laisvalaikį su žmona, sau - dar neturėjau. Tai tas aukščiausias tikslas tapti Lietuvos Prezidentu, juo tapus, nebeatrodo vien rožinis? Pirma, niekada neturėjau tikslo tapti Prezidentu. Bet jei kas tokį tikslą turi, nuoširdžiai patarčiau gerai iš anksto pagalvoti. Jūs jau apsipratote, susivokėte, kas vyksta Lietuvoje. Į ką dabar kreipsite daugiausia dėmesio? Į teisėsaugą. Kai kur tokia padėtis, kad geda sakyti, jog esame teisinė valstybė. Reikia kuo greičiau taisyti tas įstatymų klaidas. Jos padeda nusikaltėliams terorizuoti žmones. Pažanga daroma, tas tiesa. Bet dar ilgą kelią turėsime nueiti, kad užtikrintume Lietuvos žmonių saugumą. Švietimo srityje jau eisime į priekį. Čia man rūpesčių neturėtų būti. Turime susitvarkyti su mokesčių sistema, nes ta, kuria naudojamės, yra archajiška. Ir su ja toli nenueisime. Turiu tam tikrų iniciatyvų dėl žemės ūkio, nes čia daug žmonių laukia pokyčių. Mane patikino, kad tos metrinės krūvos prašymų dėl žemės grąžinimo gali išnykti daugmaž per metus. Sakiau - darom! Bet dirbti turime visi kartu. Ar pritariate, kad įstatymiškai būtų apribotos buvusių KGB kadrinių darbuotojų teisės eiti tam tikras pareigas? Iš principo taip. Norėčiau, kad taip būtų. Nors nežinau, ar tai jau pavėluota, ar ne. Tai reikėjo padaryti 1990 m. Ir šiandien tos problemos nebūtų buvę. Gal pavojingasis elementas per aštuonerius metus būtų pakankamai išryškėjęs? O gal ir ne? Mane pats faktas, kad žmogus dirbo KGB, jau atstumia. Su tokiu į mišką grybauti neičiau.


Amerikos karinė misija baigė savo vizitą į Kongą ir išvyko į JAV. Apie tai iš Leopoldvilio pranešė laikrašcio „Niujork taims“ korespondentas. Generolas leitenantas Lujis Trumenas, vadovavęs misijai, būdamas Konge, aplankė Leopoldvilį, Elizabetvilį, Albertvilį ir SNO aviacijos bazę Kamine. Ten jis buvo susitikęs su SNO pareigūnais ir SNO kariuomenės vyresniaisiais karininkais. Kaip sužinota iš informuotų šaltinių, rašo korespondentas, šių susitikimų metu buvo suderintas klausimas dėl Amerikos karinės amunicijos tiekimo. Kartu Trumenas neoficialiai buvo susitikęs su Kongo armijos vyriausiuoju vadu generolu Mobutu, Kongo gynybos ministru Ananiu ir kitais Kongo kariniais lyderiais, su kuriais svarstė „būdus, kaip pakelti Kongo armijos kovingumą“, o taip pat klausimą dėl Amerikos karinių tiekimų. Amerikos karinės misijos vizito organizatoriai padarė viską, kad jos veikla būtų apsaugota nuo pasaulio visuomenės žvilgsnių. Visos generolo Trumeno akcijos, kaip matyti iš laikraščio „Niujork taims“ pranešimo, buvo labai slaptos. Spaudos konferencijoje, prieš išvykdamas iš Leopoldvilio, Trumenas atsisakė komentuoti savo misijos rezultatus, tepareiškęs ketinąs artimiausiu metu padaryti pranešimą štabų viršininkų komitetui Vašingtone. Kaip pranešama iš Leopoldvilio, Kongo vyriausybė ruošiasi paleisti respublikos parlamentą. Paskutinį mėnesį atstovų rūmuose Abdulos vyriausybė patyrė kelias skaudžias nesėkmes, ir dabar iškilo rimta grėsmė, kad jai bus pareikštas nepasitikėjimas. Laikraščio „Deili meil“ korespondentas telegramoje iš Kongo sostinės teigia, kad, kaip pareiškė „aukštas Kongo pareigūnas, prezidentas Kasavubu jau pasirašė dekretą, kuriuo parlamentas neribotam laikui paleidžiamas atostogų. Armija remia šią priemonę


Amerikietis prašo politinio prieglobsčio

Prieš keletą dienų į Havaną atvyko su savo šeima Amerikos mokslininkas fizikas Ričardas Burė ir paprašė suteikti jam politinį prieglobstį. Aiškindamas motyvus, kurie jį paskatino palikti Jungtines Valstijas, Burė pareiškė laikraščio „Revoliusion“ korespondentui: „Aš nusprendžiau palikti Jungtines Valstijas ir atvykti į Kubą svarbiausia dėl to, kad mano šalyje esančios sąlygos darbui ir tyrinėjimams taikos labui yra nepakankamos ir mažai palankios. Tokia nepalanki padėtis – Šiaurės Amerikoje viešpataujančios socialinės sistemos vaisius“. Amerikos ginkluotosios pajėgos, pasakė Burė, sudarinėja su mokslininkais kontraktus ir griežtai kontroliuoja jų darbą, kliudo dirbti pažangiems mokslininkams. Amerikos spaudos pradėta militaristinė kampanija, pasakė Burė, yra pagrindinis ginklas mano šalies vyriausybės rankose. Jos tikslas – pateisinti karines priemones, ypač tas, kurios nukreiptos prieš Kubą. „Tiesa apie Kubos revoliuciją, pabrėžė jis, – rūpestingai slepiama


„Vilniaus Rytojus“. Okupuotosios Lietuvos lietuviška spauda buvo ligšiol išsisklaidžiusi. Vilniuj ėjo ligšiol keli lietuviški savaitraščiai, kurie ir laikėsi tos pat tautiškos 1inijos, tačiau, kaipo atskiri leidiniai, konkuravo tarp savęs. Tas buvo žalinga, nes tuo būdu Okupuotosios Lietuvos lietuviai neturėjo vieno bendro spaudos centro, kurs galėtų paimti vadovybę į savo rankas. Dabar, tas netobulumas yra šalinamas, nes nuo š. m. gruodžio 1 d. Vilniuj pradėjo eiti naujas savaitraštis – „Vilniaus Rytojus“, kurs, kaip matyt iš administracijos pranešimo, pavaduosiąs ligšiol ėjusius leidinius: .,Kelia“, „Vilniaus Aidą“ ir „Dirvą“. Savo pirmam numery iš š. m. gruodžio 1 d. „Vilniaus Rytojus“ apie savo uždavinius rašo: „Pradėdami leisti „Vilniaus Rytojų“ mes juntame, kad visų šio krašto lietuvių akys nukreiptos mus ir pas visus veržiasi klausimas: – Kas jūs tokie? Į tą klausimą vienu žodžiu atsakyti sunku. Mūsu tauta ilgus šimtmečius vilko sunkų svetimųjų jungą. Gana tik atsiminus baudžiavos laikai. Juk tuomet mes praradome savo tautos diduomenę, viršūnes, kuri dingo svetimųjų tautų gelmėse, – liko mums tik tautos branduolis – kaimietis. Baudžiavos laikotarpis baigėsi 1863-64 m. maištu, ir šiokią tokią ekonominę laisvę visa Lietuva laimėjo. Bet prasidėjo gal dar didesnė rusų carų priespauda. Tuomet tai tapo surakintos lietuvio lūpos, – buvo uždrausta spauda. Prasidėjo smarki kova. Neišgąsdino lietuvio nei kalėjimai, nei katorga, nei Sibiras. Po ilgų kovų buvo laimėta politinė laisvė. Dėja, Rytų Lietuva tuo atžvilgiu yra nuskriausta… Ilgų metų vergija įspaudė savotišką antspaudą, o ypač vietos lietuviui. Tos vergijos pasėkomis, mūsų nuomone, galima išaiškinti ir tai, kad lietuvis lengva širdimi išsižada savo gimtojo kampelio, savo gimtosios žemelės ir keliauja svetur ieškodamas gardesnės duonelės. Taip prieš karą plaukė Amerikon, vyko į tolimus Rusijos miestus. Tiesa, kad perkama prekė, kad jis sociališkai yra lygus, arba, tiksliau, kad jis gali patapti su kitais lygus – Amerikoje naikina patį socialinį darbo ir kapitalo klausimą. Darbininkai, kad ir iš mūsų krašto nuvažavę į Ameriką ir ten kelis metus pagyvenę, ją susiriesdami giria ir gina. O tai yra labai geras dalykas: darbininkas nekeikia tos šalies, tos valstybės, kurioje jis gyvena ir dirba; jis nekelia prieš tos valstybės, kurioje jis gali patapti kapitalistu, vyriausybę jokios revoliucijos. Vadinasi, darbininkas nėra valstybės ir jos vyriausybės priešas, o prietelis. Tai jau labai gerai. Anglijoje kova tarp darbo ir kapitalo valstybės ir valdžios beveik visai neliečia. Ten kova tarp darbo ir kapitalo tik eina lyg kad už valstybės sienų. Ten valstybė ir jos vyriausybė yra ne kovos dalyvė, o iš šalies stovįs žiūrovas. Valstybės vyriausybė, tas pasyvus kovos žiūrovas tol palieka pasyvus, kol turi vilties, kad vis dėlto galų gale dvi tarp savęs bekovojančios pusės ims kada nors ir susitars. Kai jau tokios vilties nebėr, tada pasyvus žiūrovas – valstybė – pasidaro dviejų bekovojančių pusių tarpininkas. Tada ji stengiasi, tarpininkaudama, abi besipešančias šalis sutaikyti. Vadinasi, Anglijoje socialinė kova tarp darbo ir kapitalo yra, bet ten ji valstybę maža teliečia: ten ji eina valstybėje, bet ir už valstybės. Vokietijoje socialinis darbo – kapitalo klausimas yra kur kas painesnis. Čia į kovą, kuri eina tarp darbo ir kapitalo, yra įmaišyta pati valstybė. O tas jau yra blogiau. Blogiau dėl to, kad Vokietijoje, esant valstybei įmaišytai į darbo – kapitalo kovą, valstybės pa


Žiniomis iš Karaliaučiaus, ten su dideliu susidomėjimu laukiama prasidėsiančių penktadienį lietuvių lenkų derybų. Juk tai pirmą kartą susitiks lietuvių ir lenkų politikos vadai betarpiškai svarstyti abi valstybes liečiančias problemas. Suprantama tad, kad į Karaliaučių dabartiniu metu kreipia akis didžiosios Europos sostinės ir Ženeva. Netrūksta gandų ir spėliojimų dėl derybų eigos ir pasisekimo. Bendrai manoma, kad šios derybos turėsiančios tik preliminarinio pobūdžio. Jokių svarbesnių nutarimų nebūsią padaryta. Iš lenkų šaltinių tenka patirti, kad p. Zaleskis vis dėlto nenorėtų grįžti tuščiomis rankomis Varšuvon, bet pasitenkintų, kad ir mažu ,,laimėjimu“. Tačiau kokios rūšies turėtų būti tos „laimėjimas“ ligšiol nėra paaiškėję. Lenkų nuomone, kadangi dabar jau nesą karo stovio tarp abiejų valstybių, tai bendrai derybos turėtų eiti tik santykių užmezgimo plotme, neliečiant teritorialinio klausimo, kurs jiems atrodo „baigtas“. Ką ištikrųjų lenkai mano – parodys, žinoma, derybos. Į Karaliaučių jau yra atvykę daug vokiečių ir užsienių laikraštininkų. Ypač gausingi yra lenkai. Vietinė Karaliaučiaus spauda kiekvieną dieną svarsto būsimųjų derybų galimybes.


Egipto protestas SNO generaliniam sekretoriui

Informacijos valdybos generalinis direktorius Hatemas pareiškė, kad Egipto vyriausybė nusiunte SNO generaliniam sekretoriui Hamarseldui protestą prieš tai, kad SNO nepaprastosios ginkluotosios pajėgos viršija jų įgaliojimus, kuriuos nustatė SNO Generalinė Asamblėja ir kuriems pritarė Egiptas. Egiptas taip pat protestuoja prieš tai, kad SNO nepaprastosios ginkluotosios pajėgos ėmė šaudyti į taikius Gazos sektoriaus gyventojus. Hatemas pridūrė, jog Egiptas ilcido į savo teritoriją SNO nepaprastąsias ginkluotąsias pajėgas su ta sąlyga, kad jų uždavinys yra, kaip nustatė Generaliné Asamblėja, stebėti ugnies nutraukimą ir žygiuoti paskui atsitraukiančią Izraelio kariuomenę prie paliaubų linijos. Egiptas, pabrézė Hatemas, nesutinka, kad SNO nepaprastosioms ginkluotosioms pajėgoms būtų pavedamas koks nors kitas uždavinys, išskyrus šį.


Antrąsias rungtynes Malmėje (Švedija) Anglijos ir Danijos rinktinės sužaidė lygiosiomis - 0:


Sensacijos ir tikrenybė. Padėtis Balkanuose negerėja. Nežiūrint beveik kasdien pasirašomų ten draugingumo sutarčių, taika yra dideliam pavojuj. Balkanuose šiuo metu yra du konkurentai: italai ir pietųslavai. Paskutinieji, būdami daug silpnesni už italus, yra sudarę defenzyvinę sutartį su Prancūzija. Tačiau ramumo ir pasitikėjimo saugumo nėra. Italija pamažu yra apsupusi Pietųslaviją savo sąjungininkais: Vengrija, Rumunija, Bulgarija, Albanija. Pasirašyta užvakar Romoj sutartis su Graikija Pietųslavijos izoliaciją Balkanuose visiškai pribaigė. Pietųslavija pasijuto iš visų pusių apsupta priešininkais. Didelį susijaudinimą sukėlė Pietųslavijoj pasirodęs prieš kelias dienas Bielgrado laikrašty „Pravda“ straipsnis, rašytas buvusio Serbijos užsienių reikalų ministerio Mijatovičaus. Tam straipsny nurodoma, kad naujas karas Balkanuose esas neišvengiamas. Italija esanti sudariusi su Albanija tokią slaptą sutartį, kuri vedanti prie karo. Ta sutartimi Albanija pripažįstanti Italijos protektoratą. Albanija pasižadanti remti italų politiką Balkanuose. Už tai italai pripažino Achteda Zogu „visų albanų karalium“. Tas reiškia, kad Albanija, italų padedama, meginsianti atsiimti iš Pietųslavijos albalų gyvenamas sritis. Pasak albanų statistikos, Pietųslavijos gyvena apie vieną milioną albanų, t. y. daugiau, negu visoj dabartinėj nepriklausomoj Albanijoj. Vadinasi, Roma žengsianti gilyn į Balkanus, prisidengdama Albanija. Kiek pagristas keliamas tam straipsny triukšmas, sunku pasakyti, nors Mijatovičius ir pažymi, kad jis, kaipo diplomatas, suprantąs atsakomybę, kurią jis prisiima, paskelbdamas tą straipsnį. Kad padėtis Balkanuose yra nerami, seniai žinomas dalykas. Bet naują karą vargu kas išdrįs sukelti. Anglų prancūzu susitarimas, apimąs ir bendrą jų politiką Balkanuose, paverčia karą Balkanuose visiškai negalimu, nes stovint už pietųslavų pečių prancūzams ir anglams, jų pulti niekas nemėgins. Taigi ir šį kartą taika Balkanuose dar bus išlaikyta, nepaisant pesimistų balsų. Tačiau atmenant istorinius ir tautinius priešingumus, kurie yra giliai įsigyvenę nuo amžių Balkanų tautose ir kurie duoda pakankamai medžiagos aistroms sukelti, niekas negali pasitikėti ilgu ramumu Balkanuose. Be to, reikia dar nepamiršti ir kitų veiksnių, kurie taip pat turi įtakos Balkanuose: tai didžiųjų valstybių interesai. Prieš karą per Balkanus vokiečiai sau skynė kelia į Mesopotamiją. Tiesioginė geležinkelio linija Berlynas - Bagdadas buvo vokiečių tikslas. Bet per Mesopotamiją eina sausumos, o dabar ir oro kelias, Indijon, kurio saugumu anglai yra ypač susirūpinę. Tokia vokiečių ekspansija nėra pageidaujama anglams ir ji, galbut, pagreitino pasaulinį karą, kurs kilo iš Balkanų. Vokiečiai nėra nuleidę akių ir dabar nuo Balkanų. Juk Vokietijos Austrijos susijungimui priešinamasi daugiausia dėl to, kad tada padidėtų vokiečių gravitacija į Balkanus. Atsirastų naujas aktingas partneris, o kartu ir nauji nesusipratimai. Taigi, Balkanai, per kuriuos eina vienintelis sausumos artimiausias kelias iš vidurinės Europos Azijon nuolat bus vieta, kur kertasi daugelio valstybių interesai. O tas taikai nėra naudinga.


Rytoj susitiks Lietuvos, Latvijos, Estijos ir Lenkijos vadovai. Jie atvyks į uostamiestį dalyvauti didžiausių šiemet Europoje pratybų “Baltic Challenge’98” uždarymo iškilmėse. Lietuvos diplomatai tikisi, kad šiame susitikime Lenkijos prezidentas Aleksandras Kwasniewskis (Kvasnievskis) patvirtins savo, kaip greitai NATO nare tapsiančios valstybės vadovo, paramą Baltijos šalių siekiams įstoti į aljansą. Susitikimas Klaipėdoje bus pirmasis Baltijos šalių ir Lenkijos prezidentų susitikimas, kai Lenkija buvo pakviesta įstoti į Šiaurės Atlanto aljansą. Atvykę į Klaipėdą, prezidentai Valdas Adamkus, Guntis Ulmanis, Lennartas Meris ir Aleksandras Kwasniewskis išklausys pratybų vadovų raportą apie manevrų eigą ir rezultatus. Vėliau jie ir JAV ambasadorius Lietuvoje Keithas Smithas (Kitas Smitas) pasakys trumpas kalbas uždarymo ceremonijoje. Susitikę keturiese, prezidentai taip pat įvertins tokių pratybų reikšmę saugumui bei Euroatlantinės integracijos siekiams, apsvarstys tolesnes pastangas stiprinti saugumą ir stabilumą Baltijos šalyse, Lenkijoje bei visame regione. Prezidentas V. Adamkus supažindins svečius su Baltijos jūros valstybių tarybos veiklos prioritetais. Lietuva nuo liepos 1 dienos perėmė pirmininkavimą. Po to atskirai dvišalius santykius apsvarstys Lietuvos ir Latvijos vadovai. Tarptautinės karinės pratybos “Baltic Challenge” vyksta Klaipėdos apskrityje pagal NATO Taikos partnerystės programą. Šiemet jos yra didžiausios karinės pratybos Europoje, jose dalyvauja 5 tūkst. kareivių iš 11 valstybių ir Baltijos taikos palaikymo bataliono BALTBAT, 15 laivų iš 7 šalių, 24 lėktuvai ir sraigtasparniai. Pratybose imituojama padėtis po žemės drebėjimo, per kurį žuvo daug žmonių. Kariai tobulina savo veiksmus, teikdami nukentėjusiems pagalbą, palaikydami tvarką ir stabilizuodami padėtį. Gelbėjimo darbuose dalyvauja sraigtasparniai, transporto lėktuvai ir parašiutininkai.


Tad siūlomos dvi programos, viena - virtuali, kita - kaip konkreti organizacija. Abi jos turi, mūsų nuomone, vadintis Puškino vardu. Pirma, kalbame apie programą ”Rusų bendrijų telekomunikacijos tinklas - Puškino virtualus universitetas”. Virtualus universitetas turi garantuoti, kad bus įgyvendinti keli projektai: a) mokytojai kartu su Rusijos mokslininkais rašo vadovėlius; b) rusai bibliotekų lobynuose; c) trikalbis pedagoginis aukštasis mokslas, kiekvienas pedagogas tėvynainis NVS tobulai moka tris kalbas: rusų, anglų ir šalies, kurioje gyvena; d) du - trys pasaulyje pripažinti diplomai, leidžiantys įsigyti šiuolaikines prestižines specialybes. Antra, būtina įkurti tarptautinį švietimo ir kultūros centrą “Puškino namai”, kuris sujungtų dabar jau veikiančius NVS šalyse kultūros centrus ir pradėtų pritaikyti švietimo standartus prie kiekvienos NVS valstybės sąlygų, parengtų konkrečias leidybos programas, siūlančias diasporai naujos literatūros ir vadovėlių. “Puškino namai” turi rengti kadrus (siunčiamus į “Puškino namus” rusų bendruomenių) NVS šalių rusų kultūros centrams. Be to, perspektyvūs būtų tokie valstybinės paramos rusų diasporai būdai: - kampanijos “Pasaulinis rusų surašymas” (elektroninė versija) organizavimas. Tai iš esmės taptų rusų tautinio solidarumo kampanija, rusams, nepriklausomai nuo gyvenamosios vietos, būtų suteikta galimybė patvirtinti savo tapatumą; - mokomosios ir grožinės literatūros NVS rusų bendruomenėms leidyba; - Puškino mokyklų plėtros modelio NVS rusų bendruomenėms projektavimas ir sukūrimas; - rusų telekomunikacijų marketingo centrų, skirtų rusų bendrijoms, sukūrimas NVS valstybėse; - bendros visai diasporai rusiškos televizijos laidos, o ateityje ir televizijos kanalo sukūrimas. Rusų diasporos ekonominė strategija NVS ir Baltijos šalių gyventojų rusų padėties neapibrėžtumas negali neturėti įtakos rusų diasporos ūkinei bei ekonominei veiklai ir jos santykiams su Rusijos verslu. Reikia prisiversti pripažinti, kad dabartinė Rusija negali ir nenori nei atkurti SSRS, nei garantuoti savo teritorijoje normalų gyvenimą tėvynainiams, panorusiems grįžti į tėvynę. Todėl svarbiausia ekonominė problema, iškylanti rusų bendruomenių vadovams (kol kas tai ne bendruomenės tikrąja to žodžio prasme, o tik visuomeninės organizacijos, atstovaujančios rusams ir ginančios jų interesus konkrečioje šalyje), - kaip sudaryti sąlygas normaliam visos rusų diasporos gyvenimui ir ūkinei veiklai. Kokios yra dabartinės rusų gyvenimo ir ūkininkavimo sąlygos NVS ir Baltijos šalyse, kurias jie pasmerkti įveikti, jeigu nenori ištirpti vargingiausiuose vietos gyventojų sluoksniuose arba skursti be jokių lėšų kur nors Rusijos provincijoje? Žinoma, tai agresyvus valstybinės valdžios nacionalizmas (visose šalyse, išskyrus Baltarusiją ir Armėniją), ekonomikos srityje pasireiškiantis ir kaip nuosavybės padalijimas etniniams verslininkams, ir kaip siekis sunaikinti kiekvieną įmonę, mėginančią padėti gyventojams rusams. Tai ir vietos valdininkų, mokesčiais smaugiančių rusų smulkųjį verslą, korupcija. Tai ir negalėjimas plėtoti ankstesnės veiklos, nes po SSRS žlugimo pramonės įmonės sustabdytos nutrūkus ūkiniams ryšiams. Šiomis sąlygomis praktiškai nėra lėšų, leidžiančių ekonomiškai garantuoti rusų visuomeninių organizacijų kultūrinę ir švietimo, politinę ir teisių gynimo veiklą. Be to, joms trukdo ne tik išoriniai veiksniai, bet ir rusiškos savimonės stoka tiek pačios rusų diasporos, tiek ir tėvynainių Rusijoje. Visiškai abejinga rusų bendruomenėms ir Rusijos vyriausybė, ir Rusijos visų lygių verslininkai, dirbantys tose šalyse. Rusų bendruomenių vadovų veikla atkuriant senus ir užmezgant naujus ūkinius Rusijos ir NVS bei Baltijos šalių ryšius, galinti tapti pastoviu pajamų šaltiniu, deja, yra atskirų akcijų pobūdžio. Rusų bendruomenės niekaip neatstovaujamos tautinėje ir tarptautinėje ekonomikos ir teisės erdvėje, todėl dauguma susitarimų yra žodiniai. Todėl užsimezgusius ryšius vėliau lengvai “privatizuoja” arba vietos valdžia, arba patys verslininkai. Gana ilgai Rusijos piliečiai praktiškai negalėjo materialiai padėti tėvynainiams užsienyje, nes nebuvo galima pervesti pinigų. Dabar kuriamas “Rossooteč” fondas (įkūrėjas - Tėvynainių taryba prie RF Valstybinės Dūmos) ir “Maskva - rusiškam užsieniui” fondas (įkūrėjas - Maskvos vyriausybė). Kartą Rusijos gyventojai buvo apgauti: fondas “Rosijane”, per Jelcino rinkimų kampaniją įkurtas analogiškais tikslais, buvo išvogtas. Kad būtų grąžintas pasitikėjimas ir išvengta panašių skandalų, nauji fondai turi pateikti finansuojamų tikslinių programų, kurias įgyvendins rusų diaspora, sąrašą. Esant tokioms sąlygoms rusų ekonominio išgyvenimo NVS ir Baltijos šalyse strategijos esmė yra nustatyti svarbiausias veiklos sritis, kuriose rusai dėl savo tautinių ir istorinių ypatumų yra pranašesni už etninius gyventojus, ir paskui monopolizuoti tas sritis. Jau buvo kalbama apie stiprius horizontalius rusų diasporos ir Rusijos ryšius. Šiais ryšiais gali būti pasinaudojama įgyvendinant ir monopolizuojant konkrečios šalies ir Rusijos prekybos santykių marketingą. Kad rusų visuomeninės organizacijos galėtų tapti lygiateisiais ekonomikos subjektais, jos turi kurti marketingo firmas, kurių steigimo sutartyje būtų tiksliai nustatytas pajamų procentas, skiriamas steigėjo kultūrinei ir švietimo, politinei ir teisių gynimo veiklai. Visų NVS šalių rusų bendruomenių ryšiai leidžia išplėtoti panašią marketingo veiklą visoje NVS teritorijoje. Kai marketingo veiklos formos bus nušlifuotos per NVS ir Rusijos bei NVS šalių ryšius, visą marketingo sritį turi užimti rusų firmos (tam būtina iš anksto įdiegti užsienio kalbų ir ypač atskirų šalių ekonomikos ypatybių studijų sistemą). Ypač perspektyvus NVS ir Baltijos šalių rusams yra švietimo verslas. Būtinybė plėtoti privačias švietimo formas susijusi visų pirma su rusų mokyklų uždarymu valdžios iniciatyva. Būtina užmegzti ir skatinti rusų bendruomenių bendradarbiavimą su Rusijos aukštosiomis mokyklomis, išduodančiomis tarptautinio pavyzdžio diplomus. Rusų bendruomenėms remti būtina įvesti tikslinį ne mažesnį kaip 1 proc. Rusijos įmonių sandorių su NVS įmonėmis sumos mokestį rusų diasporos naudai. Nuo šio mokesčio turi būti atleidžiami sandoriai su NVS šalių įmonėmis, įsteigtomis rusų bendruomenių. Atitinkamas įstatymo projektas dėl federalinio tikslinio mokesčio rusų diasporai remti Valstybės Dūmai gali būti pateiktas Tėvynainių tarybos iniciatyva. Kol jis bus priimtas, galima siūlyti Maskvos vyriausybei ir Maskvos dūmai, RF subjektų gubernatoriams ir įstatymų leidybos susirinkimams įvesti tokį mokestį vietose. Būtina konsoliduoti diasporą, jai Rusija privalo padėti, kad paskui ji padėtų Rusijai. Rusijos valdžia, regionai, visuomenė turi prisidėti prie šio darbo.


Demaskuodamas agresyvius Amerikos valdančiųjų sluoksnių planus prieš Kubą, laikraščio „Deili vorker“ apžvalgininkas Semas Raselas pabrėžia, kad „laiku padarytas pareiškimas, kuriame Tarybų Sąjungos vyriausybė įspėjo karštas galvas iš Vašingtono, jog agresija prieš Kubą neliks nenubausta“. Autorius ragina Anglijos visuomenę ryžtingai atremti Amerikos „balansavimo ant karo slenksčio“ politik