Pastabos apie LLKJS Kelmės rajono komiteto plenumą

Komjaunimo Kelmės rajono komiteto II plenumas prasidėjo neįprastai. Pranešimo, kurį anksčiau darydavo rajono komiteto sekretorius, į kartą nebuvo. - Klausimas, draugai, visiems aiškus, - pasakė įžanginiame žodyje rajono komiteto sekretorius drg. Šimkus. - „Apie pirminių komjaunimo organizacijų darbo pagerinima“. Padėtį savo pirminėse organizacijose gerai žinote. Štai ir pasikalbėsime… Komjaunuoliai kalbėjo gyvai, šį kartą kalbėjo 19 žmonių. Nuovargio nebuvo: pertraukų metu skambėjo dainos, buvo šokama polka su ragučiais, draugystės valsas… - Ne paslaptis, - kalbėjo plenume Kelmės vidurinės mokyklos mokinių komjaunimo organizacijos sekretorius drg. Sidaras, kad mūsų mokykloje buvo silpna drausmė, blogas pažangumas moksle, kad komjaunimo organizacija buvo gerokai apsnūdusi. Padarėme išvadą: reikia ieškoti naujų, įdomesnių darbo formų. Pasiūlymų netrukus atsirado daug. Nutarėme organizuoti tarpklasinį lenktyniavimą dėl drausmés sustiprinimo. Įsteigėme pereinamąją gairelę geriausiai klasei. Mokyklos vadovybės remiami, nustatėme, kad drausmingiausia ir pavyzdingiausia klasė mėnesio gale gaus teisę nemokamai nueiti į kiną, o ketvirčio gale — bus nuvežta į teatrą. Kai pirmąją savaitę pereinamąją gairelę gavo šeštoji klase, prasidėjo tikra kova: žemesniųjų klasių moksleiviai stengėsi neatsilikti nuo savo draugų, o vyresnieji - nepasiduoti šeštokams! Taip pat buvo organizuota tarpklasiné meno saviveiklos apžiūra. Kurioje klasėje geriausi saviveiklininkai? Tai paaiškės apžiūros gale. Kiek buvo džiaugsmo (kai kam ir nemalonumu!), kai vieną kartą moksleiviai išgirdo: - Kalba mokyklos radijo mazgas! Tai fizikų būrelio darbas. Mokytojo drg. Butkaus vadovaujami, jaunieji fizikai radiofikavo visas klases. Dabar kiekvieną trečiadienį ir šeštadienį mokyklos radijas praneša mokyklos naujienas, pliekia tinginius, neklaužadas. Drausmę stiprinti padeda dar viena priemonė - budinčiųjų postai. Klasėse, koridoriuje, prie paradinių durų budi mokiniai. Jie žiūri tvarkos, duoda ataskaitą vyr. budétojui, o šis - budinčiam mokytojui. Nuo pramuštgalviškumo mokinius atitraukia darbas būreliuose, mokyklos dirbtuvėje, įdomi užklasinė veikla. Visos šios priemonės jau atliko svarbų vaidmenį. Drausme mokykloje sustiprėjo, pažangumas pagerėjo. Išaugo komjaunimo organizacijos autoritetas. Dešimt jaunuolių šiais metais jau įstojo į VLKJS. Apie naujus ieškojimus pionierių organizacijos darbui pagerinti kalbėjo Pakražančio vidurinės mokyklos vyr. pionierių vadové drg. Kiauzarienė. - Mūsų mokykloje būdavo nuobodžios sueigos, - pasakė ji. - Pionieriai išeidavo iš jų pavarge, nepatenkinti. Ir čia relkia naujų darbo formų. Mūsų mokykla ieško jų. Sušaukėme sueigą - dailiojo skaitymo konkursą. Pionieriai jai uoliai ruošėsi ir aktyviai joje dalyvavo. Kitoje sueigoje pionieriai-sportininkai susitiko su Elvyravos septynmetės mokyklos sportininkais. Įsteigėme klausimu-atsakymų dėžutę, organizuojame „atsakymų valandėles“. Įdomūs būna pionierių rytmečiai. Ypač gerai praėjo susitikimas su Kelmės vidurinės mokyklos pionieriais, kurie atsivežė lėlių teatrą. Ieško įdomesnių darbo formų ir kai kurios kolūkių komjaunimo organizacijos. Karolio Poželos vardo kolūkio pirminės komjaunimo organizacijos sekretoré drg. Sakalauskaitė papasakojo aple kontrolinių postų veiklą. Buvo daug atsitikimų, kai komjaunuoliai ir jaunuoliai, sudarantieji postus, nutvėrė nedorus kolūkiečius vagiant grūdus, cukrinius runkelius, šiaudus ir t. t. Turto grobstytojai buvo perduoti valdybai, o kai kurie - teismui. Apie komjaunuolių dalyvavimą gamyboje papasakojo „Pergalės“ kolūkio pirminės komjaunimo organizacijos sekretoré drg. Rudaitytė, Jane Kančelkytė - kolükyje gerai žinoma kukurūzų augintoja. Jos vadovaujama grandis iš kiekvieno hektaro pernai gavo vidutiniškai po 300 cnt. kukurūzų žaliosios masės. Ši grandis taip pat išaugino puikų cukrinių runkelių derlių. Irena Urbonaitė - viena geriausių melžėjų. Praėjusiais ūkiniais metais iš prižiūrimų karvių ji primelžė vidutiniškai po 2200 kg pieno. Marytė Mikelsonaitė - rūpestinga kiaulių augintoja. Neseniai dar dvi komjaunuolės – Kančelkytė ir Megenytė - pareiškė norą dirbti fermose. Tačiau plenumas atskleidė ir pirminių komjaunimo organizacijų darbo trūkumus. „Draugas Knašai, kodėl neauga komjaunimo eilės Šaltiniuose?“ Toks klausimas - plakatas kabojo ant sienos ir visą laiką „badé akis“. Šaltiniuose yra auganti vidurinė mokykla, Joje nemažas mokytojų kolektyvas, kuriame 11 komjaunuolių. Nemaža pionierių organizacija. Tačiau mokinių komjaunuolių - tik penki. Kodėl taip yra? Drg. Knašas, mokytojų pirminės komjaunimo organizacijos sekretorius, išeina į plenumo tribūną. Jis atsako į klausimą, - Todėl, kad mokiniai komjaunuoliai blogai mokosi… Iš jo žodžių, atsakymų į replikas paaiškėja visa eilė priežasčių, dėl kurių yra tokia padėtis: Neįdomiai, be iniciatyvos dirba ir kai kurių kolūkių komjaunimo organizacijos. - Jei paklaustumėte „Piliakalnio“ kolūkio kolūkiečius, - kalbėjo plenumo dalyvis drg. Sirmenis, - ar jų kolūkyje yra komjaunimo organizacija, tikriausia gautumėte neigiamą atsakymą. Čia komjaunuoliai nepalaiko jokių ryšių su jaunimu, jei kada ir svarsto kokį klausimą, tai būtinai uždarame susirinkime… Kartais jie priima gerus nutarlmus, tačiau vieni jų negali įvykdyti. Šitokiu stiliumi dar dirba nemažai organizacijų. Štai kodėl „Gegužės Pirmosios“, „Laimés šaltinio“, Marytės Melnikaitės vardo, Malenkovo vardo, Petro Cvirkos vardo kolūklų komjaunimo organizacijos per 1955-56 metų laikotarpi nepriėmė į VLKJS nė vieno jaunuolio! Per mažai rajone komjaunuolių pasiunčiama darbui į fermas. Pirminės komjaunimo organizacijos mažai rūpinasi komjaunuoliais, kurie dirba fermose, jų patyrimas retai apibendrinamas ir silpnai propaguojamas. Mažai kas rūpinasi jų darbo sąlygomis. Ne viename kolūkyje prie fermų nėra gyvulininkystės darbuotojų kampelio. Plenume dalyvavę svečiai - LLKJS Šiaulių rajono komiteto sekretorius drg. Jokimčius ir Užvenčio rajono komiteto sekretorius drg. Sadauskas kalbėjo, kad turėtų glaudžiau bendradarbiauti rajonų ir atskiros pirminės komJaunimo organizacijos. Jų pasiūlymas buvo vieningai priimtas. Plenumo dalyviai nusprendė, kad naujų darbo formų ieškojimai, kūrybinės iniciatyvos vystymas, patyrimo skleidimas ir pritaikymas yra tos priemonės, kurios padės pagerinti komjaunimo organizacijų veiklą. Pradžią tam davė pats plenumas. Po plenumo įvyko smagus, kultūringas jaunimo vakaras.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

TARYBŲ SĄJUNGOS KOMUNISTŲ PARTIJOS CENTRO KOMITETAS

Visasąjunginei profesinių sąjungų Centro Tarybai

Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas siunčia TSRS profesinėms sąjungoms ir visiems darbininkams, darbininkėms, inžinieriams, technikams, tarnautojams, mokslo, kultūros ir meno darbuotojams nuoširdžius ir karštus sveikinimus mūsų šalies profsąjungų penkiasdešimtmečio proga. Mūsų profsąjungos, kurias sukūrė Rusijos darbininkų klasė 1905—1907 metų revoliucinių mūšių ugnyje, Tarybų Sąjungos Komunistų partijos vadovaujamos nuėjo šlovingą kovų kelią. Per penkiasdešimt savo gyvavimo metų visa savo kasdienine kova jos pasirodė vertais darbininkų klasės gyvybinių interesų gynėjais, visada ir visur buvo jos patikima atrama. Išreikšdamos darbo žmonių siekimus, viltis ir lūkesčius, profsąjungos pasirodė koviniais masių organizatoriais dar per įnirtingą karą, kuris vyko mūsų šalyje už carizmo ir buržuazinės-dvarininkinės santvarkos nuvertimą, aktyviai dalyvavo visuose Rusijos darbo žmonių klasiniuose mūšiuose prieš savo pavergėjus, padėjo iškovoti pasaulinę-istorinę pergalę 1917 metų spalyje. Dar didesnę reikšmę įgijo profsąjungos po Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos pergalės. Per keturiasdešimt Tarybų valdžios metų profesinės sąjungos išaugo į masiškiausią darbo žmonių organizaciją, vienijančią savo eilėse daugiau kaip 47 milijonu: darbininkų ir tarnautojų. Komunistų partijos vadovaujamos profsąjungos virto galinga jėga, vaisingai veikiančia visas mūsų liaudies gamybinio ir visuomeninio gyvenimo sritis. Vis reikšmingesnis tampa jų vaidmuo valstybinėje, ūkinėje ir kultūrinėje statyboje. Profsąjungų vadovaujamas socialistinis lenktyniavimas tapo pagrindiniu socializmo statybos metodu, metodu komunistiškai auklėti ir organizuoti mases, vystyti jų kūrybinę iniciatyvą ir aktyvumą kovoje už komunistinės visuomenės sukūrimą mūsų šalyje. Tarybinės profsąjungos, Lenino apibrėžimu, yra tikroji valdymo ir šeimininkavimo mokykla, komunizmo mokykla milijonams mūsų šalies darbo žmonių. Šiuo metu, kai partija, tarybinė liaudis sprendžia istorinį uždavinį — užbaigti socialistinės visuomenės kūrimą ir laipsniškai pereiti į komunizmą, kovoja už tai, kad trumpiausiu laiku būtų pavytos ir pralenktos labiausiai išsivysčiusios kapitalistinės šalys pagal produkcijos gamybą vidutiniškai vienam gyventojui, neišmatuojamai padidėjo profesinių sąjungų vaidmuo visame tarybinės visuomenės gyvenime. Labai svarbus profsąjungų uždavinys — kelti kūrybinę darbo žmonių iniciatyvą ir aktyvumą, dar plačiau įtraukti juos į nuolatinį vadovavimą ūkinei statybai, gamybos planavimui ir tobulinimui, darbo ir darbo užmokesčio organizavimui, visokeriopai remti kova už nenutrūkstamą darbo našumo didinimą pramonėje, statyboje, transporte ir žemės ūkyje. Profsąjungos turi sustiprinti savo dėmesį plačiam priešakinio patyrimo skleidimui, pagalbos teikimui atsiliekančioms įmonėms, statyboms, cechams, darbo barams ir atskiriems darbininkams. Partijos ir vyriausybės atliktas vadovavimo pramonei ir statybai pertvarkymas atskleidžia profsąjungoms dar didesnes galimybes įtraukti darbo žmones į gamybos valdymą, sužadino naują darbininkų klasės politinio ir gamybinio aktyvumo pakilimą. Reikia sparčiau pertvarkyti profsąjungas, perkelti operatyvaus vadovavimo vietinėms organizacijoms svorio centrą į respublikas, kraštus ir sritis, didinti profsąjungų vietinių organų ir pirminių profsąjungų organizacijų aktyvumą, visokeriopai vystyti profsąjungų narių saviveiksmiškumą, kuris yra viso profsąjungų darbo tolesnio kėlimo laidas. Profesinės sąjungos turi daugiau rūpintis darbo žmonių buitinių reikmių ir kultūrinių poreikių tenkinimu, ginti darbininkų bei tarnautojų teises ir interesus, kai juos pažeidžia atskiri ūkiniai organai, atkakliai siekti, kad būtų tiksliai laikomasi tarybinių darbo įstatymų ir kad būtų vykdomos kolektyvinės sutartys, gyvenamųjų namų ir kultūrinės-buitinės statybos planai. Reikia daugiau rūpintis darbo žmonių poilsio organizavimu, atkakliai gerinti profsąjungų: kultūrinių įstaigų darbo turinį, kad šis darbas geriau padėtų auklėti darbininkų ir tarnautojų tarpe šalies šeimininko jausmą, atsakomybę už savo įmonės būklę, sąmoningą drausmę, komunistinę pažiūrą į darbą ir socialistinę nuosavybę. Tarybinės profsąjungos vaidina didelį vaidmenį vystydamos ir stiprindamos tarptautinę darbininkų klasės vienybę, Pasaulinės profsąjungų federacijos veikloje. Išugdytos proletarinio internacionalizmo dvasia, jos visada buvo pirmosiose gretose, kovodamos už taikos visame pasaulyje stiprinimą. Jos ir ateityje turi žengti avangarde kilnios kovos už taiką, už tarptautinio solidarumo stiprinimą ir visų šalių darbo žmonių vienybę. Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas reiškia tvirtą įsitikinimą, kad tarybinės profsąjungos nenuilstamai kovos už joms iškilusių uždavinių įvykdymą, už TSKP XX suvažiavimo nutarimų įgyvendinimą, dar plačiau išvystys socialistinį lenktyniavimą už sėkmingą šeštojo penkmečio planų įvykdymą, kad mūsų socialistinė Tėvynė būtų dar galingesnė, kad dar geresnis, turtingesnis, kultūringesnis būtų tarybinės liaudies gyvenimas. TSKP CK karštai linki tarybinėms profsąjungoms naujų laimėjimų mobilizuojant milijonus darbo žmonių didžiojo uždavinio išsprendimui — komunizmo pastatymui mūsų šalyje.


SNO Generalinės Asamblėjos Politinio komiteto vasario 28 d. posėdyje buvo baigtas svarstyti Vakarų Iriano klausimas. Komitetas patvirtino 13 šaliu rezoliucijos projektą, numatantį sudaryti „gerųjų paslaugų“ komisiją, kuri padėtų Indonezijos ir Olandijos vyriausybėms vesti derybas. Tos derybos, sakoma projekte, turi įgalinti teisingai ir taikiai išspręsti Vakarų Iriano klausimą sutinkamai su SNO Įstatų principais ir tikslais. Už rezoliucijos projektą balsavo 39 šalių delegacijos, prieš - 20 šalių, Tuo komiteto dienotvarkė buvo išsemta. SNO Generalinės Asamblėjos Politinis komitetas baigė savo darbą.


Speciali Rusijos Valstybės Dūmos komisija pirmadienį susirinko į prezidento Boriso Jelcino apkaltos proceso posėdį. Jelcinas kaltinamas, kad pasirašydamas Belovežo sutartis sugriovė Sovietų Sąjungą. Tiesa, į pirmą posėdį neatvyko net prezidento atstovai, ką ir kalbėti apie buvusius Baltarusijos ir Ukrainos prezidentus Stanislavą Suškevičių ir Leonidą Kravčiuką, o “valdžios partijos” atstovas Aleksandras Sochinas pareiškė, kad Belovežo sutartis Jelcinas pasirašė per pirmą savo kadenciją, taigi Rusijos gyventojai, antrą kartą išrinkę jį prezidentu, pritarė tokiam Jelcino poelgiui. Vadinamosios Dūmos opozicijos (turinčios Dūmoje daugumą) užsispyręs siekimas atstatydinti Jelciną seniai negąsdina nei Kremliaus, nei rinkėjų. Aišku, kad pradžioje komunistai apkaltos procesu siekė apsisaugoti: kai apkaltos procesas pradėtas, prezidentas neturi teisės paleisti Dūmos. Tačiau dabar padėtis iš esmės keičiasi, nes susidėjo keli rizikos veiksniai. Politinė atmosfera vis labiau kaista. Maištingi regionai, arba “Visa valdžia Federacijos Tarybai!” Tai galima vadinti pirmu rizikos veiksniu: pirmą kartą po 1993 m. į chronišką kampaniją prieš prezidentą masiškai įsitraukė Rusijos regionai. Pirmoji į kovą pakilo Riazanės srities dūma. Jau gegužės pabaigoje ji atviru laišku kreipėsi į Borisą Jelciną ir pasiūlė prezidentui “savo noru ir nedelsiant atsistatydinti”. Šis dokumentas buvo išsiųstas į kitas įstatymų leidybos institucijas ir sukėlė grandininę reakciją. Analogiškus kreipimusis priėmė Volgogrado, Briansko, Ivanovo, Smolensko, Novosibirsko, Irkutsko, Sachalino, Jaroslavlio sričių, Altajaus ir Chabarovsko kraštų deputatai. Sąrašas pasipildo kasdien, iki vasaros pabaigos jame veikiausiai atsiras dar bent dvidešimt pavadinimų. Viena iš apkaltos sąlygų - jai turi pritarti dviejų trečdalių Rusijos regionų bei respublikų įstatymo leidybos institucijos. Tačiau dabar aišku, kad rudens pradžioje apie 40 iš 89 Rusijos Federacijos objektų atstovaujamoji valdžia pasisakys už Jelcino atstatydinimą. Dar neseniai atrodė, kad apkaltos organizatoriai nesugebės įveikti kito konstitucinio barjero: pasiekti, kad apkaltai pritartų du trečdaliai Federacijos Tarybos narių. Buvo tikimasi, kad tam sutrukdys senatorių, atstovaujančių vykdomajai ir atstovaujamajai valdžiai, nesutarimai. Taip, įstatymų leidybos susirinkimų vadovai ir gubernatoriai retai sutaria. Tačiau visi jie bijo likti kalti nepatenkintų gyventojų akyse ir nori bet kokia kaina išlaikyti savo postus. Tai verčia juos vienytis. Priverstinių sąjungininkų santykiai paprastai nedemonstruojami. Paprasčiausiai taip jau buvo pasidalyti vaidmenys, kad nepasitenkinimą reiškia įstatymų leidėjai, o užkulisines derybas su Maskva veda administracijų vadovai. Duetas apibusiškai naudingas: teisindamiesi “liaudies išrinktųjų” spaudimu, gubernatoriai neretai gauna iš centro tokių lengvatų (pirmiausia - muito), kurių įprastais būdais niekad negautų. Tačiau vyriausybės siūloma antikrizinė programa labai apkarpo gubernatorių galimybes manevruoti. Be to, akivaizdu, kad iki rudens gyvenimas Rusijos provincijoje nepagerės. Ir vargu ar provincija panorės dalytis atsakomybe už tai su centru. Vadinasi, gubernatoriams reikės vis dažniau pritarti savo įstatymų leidėjams. Kol kas net RF KP vadovai supranta, kad regionų šeimininkai vargu ar palaikys juos atvirai. Tačiau mėgstamas komunistų šūkis “Visa valdžia sovietams!” staiga labai laiku pavirto šūkiu: “Visa valdžia Federacijos Tarybai!” Jis jau nuskambėjo Primorėje, Vladimiro ir Kemerovo srityse, ir nors kol kas atitinkami įstatymų leidėjų sprendimai nepriimti, tai turėtų būti padaryta per du tris mėnesius. Pinigai ir politika Antras veiksnys - socialinis. “Moskovskije novosti” duomenimis, pradėti “maištą” regionuose buvo nuspręsta per RF KP CK gegužės plenumą. Už kampaniją atsakingi obkomų sekretoriai, darbą koordinuoja partijos pirmininko pirmasis pavaduotojas Valentinas Kupcovas. Kampanija rengiama paprastai: centras siunčia rekomendacijas, komunistai vietose per savo frakcijas įstatymų leidybos susirinkimuose siūlo pritarti prezidento apkaltai. Tačiau įdomiausia, kad vien “komunistų sąmokslu” to vadinti nebegalima. Pavyzdžiui, Jaroslavlio dūmoje daugumą turi ne RF KP šalininkai, o “JaBLoko”. Komunistai neturi daugumos ir Riazanėje, taip pat Sachalino ir kai kurių kitų sričių įstatymo leidybos susirinkimuose. Užtat visur susiklosčiusi būtent radikalioms idejoms palanki padėtis. Vasaros pradžioje Rusija vėl išėjo ant bėgių. Tada šachtininkai blokavo geležinkelį Anžero Sudženske, karo pramonės komplekso darbininkai ir geležinkelininkai - Jurge ir Topkuose. Maskva faktiškai buvo atskirta nuo Tolimųjų Rytų. Reikalavimas iš esmės buvo vienas: “Mums - pinigų, Jelciną - lauk”. “Moskovskije novosti”teigia, kad Rusijos nepriklausomų profesinių sąjungų federacijos mėginimai įtikinti streikininkus apsiriboti ekonominiais reikalavimais jau nebegirdimi. Turbūt teisingiau bus pasakyti, kad profesinių sąjungų vadovai prijaučia komunistams. Tad nenuostabu, kad dabar ši federacija jau pati reikalauja Jelcino atstatydinimo ir priešlaikinių prezidento rinkimų. Tokią pat rezoliuciją priėmė ir angliakasių suvažiavimas, tik atidėjo jos įgyvendinimą iki visuotinio streiko, numatyto spalio 7 d. Tad dabar komunistams nereikia jokių ypatingų pastangų. Jie visada mokėjo pasinaudoti “liaudies įniršio stichija”. Pavyzdžiui, liepos 7 d. protesto žygį į Maskvą surengė karo pramonės komplekso gamyklų darbininkai. O jau kitą dieną po raudonomis vėliavomis šalia jų atsistojo ir Maskvos kairieji. Su šachtininkais ir karo pramonės komplekso darbuotojais valdžia dar mėgina derėtis, o į gydytojų ir mokytojų badavimą visai nekreipia dėmesio. O ant bėgių, reikalaudami Jelcino atstatydinimo, jau gula ir pensininkai. Fondo “Visuomenės nuomonė” surengtos apklausos duomenimis, 62 proc. Rusijos gyventojų pritaria šachtininkų protesto akcijoms. Tik 31 proc. yra prieš. Negana to, 51 proc. apklaustųjų reikalauja, kad kadaise jų mylimas prezidentas tuojau pat atsistatydintų, o 55 proc. mano, kad per penkerius metus Jelcinas padarė daugiau blogo negu gero. (Beje, per 1993 m. balandžio referendumą regionai, dabar reikalaujantys prezidento atstatydinimo, buvo, galima sakyti, nuosaikiai opoziciniai. Į klausimą “Ar jūs pasitikite Rusijos Federacijos prezidentu Borisu Jelcinu?” Smolensko srityje neigiamai atsakė 57,9 proc., Briansko srityje - 53,5 proc., Altajaus krašte - 50 proc., Riazanės srityje - 47,6 proc., Kemerovo srityje - 45 proc., Volgogrado srityje - 44,2 proc., Novosibirsko srityje - 43,3 proc., Irkutsko srityje - 39 proc., Sachalino srityje - 36,6 proc., Ivanovo srityje - 33 proc., Vladimiro srityje - 32 proc. ir Jaroslavlio srityje - 29 proc.) Tad nenuostabu, kad politikai, jausdami tokius pokyčius, skuba keisti arklius. Atrodė, ištikimas prezidentui Sergejus Šachrajus staiga pareiškė, kad labiau tiki Jurijaus Lužkovo perspektyva. Ir pridūrė, kad ateityje šalį turės valdyti “kolektyvinis prezidentas”, t.y. Federacijos Taryba, arba valstybės vadovą turės rinkti rinkėjų kolegija - ta pati Federacijos Taryba ir “visų lygių deputatai”. Paskui dviprasmišką interviu davė prezidento administracijos vadovo pavaduotojas Igoris Šabdurasulovas. O Andrejus Nikolajevas, “Moskovskije novosti” vadinamas inteligentiškiausiu generolu ir visada buvęs lojalus prezidentui, vienu iš savo “Liaudies valdžios ir darbo sąjungos” steigėjų kviečiasi seną RF KP partnerį - “Dvasinio palikimo” fondą, o jo vadovą Aleksejų Podberiozkiną skiria savo pavaduotoju. Tai leido komunistų vadovui Genadijui Ziuganovui tarsi nugalėtojui pareikšti, kad “bręsta visuotinis protesto streikas, per kurį organizuoti darbininkų ir inteligentijos būriai pasirengę vienu metu pareikalauti prezidento atstatydinimo ir kurso pakeitimo”. O Viktoras Iliuchinas, tapęs Judėjimo armijai remti vadovu vietoj žuvusio generolo Levo Rochlino, siūlo savo paslaugas “visoms jėgoms, kurios kovoja su šiuo režimu”. Demokratai eina su komunistais Trečias veiksnys - teisinis. Pirmą kartą Rusijoje kuriama įstatymų bazė, leidžianti teisėtai nušalinti prezidentą. Būtent rudeniop, kai streikų banga pakils aukščiausiai, speciali Valstybės Dūmos komisija turi pateikti savo išvadas dėl apkaltos. Pabrėšime, kad pirmą kartą į šią komisiją įėjo visų frakcijų atstovai. Kiekviena frakcija turi savo pretenzijų prezidentui. Pavyzdžiui, komunistai nori apkaltinti Jelciną “didžiosios valstybės sugriovimu” ir “savo tautos genocidu”, o “JaBLoko” kaltina jį tik Čečėnijos karu. Tačiau objektyviai ir ši demokratinė frakcija dar kartą remia RF KP. Tad labai galimas dalykas, kad apkaltos dingstis bus suderinta. Rengiamos ir Konstitucijos pataisos, turinčios suprastinti prezidento atstatydinimo procedūrą. Ir vėl pasižymėjo “JaBLoko”: revoliucingiausią - Konstitucijos 93 straipsnio - pataisą pasiūlė šios frakcijos ir įstatymų leidybos komiteto narė Jelena Mizulina, o ne komunistai. Mizulina siūlo, pirma, išbraukti iš apkaltos procedūros dabar, ko gero, svarbiausią veikėją: Aukščiausiąjį Teismą. Antra, siūloma išbraukti iš atstatydinimo motyvacijos “kaltinimą valstybės išdavimu arba kitu sunkiu nusikaltimu”. Naujojoje redakcijos 93 straipsnio 1 punktas skamba lakoniškai: “Rusijos Federacijos prezidentas gali būti Federacijos Tarybos atstatydintas iš pareigų tik remiantis Valstybės Dūmos iškeltu kaltinimu, patvirtintu Rusijos Federacijos Konstitucinio Teismo išvada, kad nustatyta apkaltos iškėlimo tvarka nepažeista”. Šioms pataisoms jau pritarė įstatymų leidybos komitetas, vadovaujamas komunisto Lukjanovo, jos pateiktos svarstyti Dūmos tarybai ir komitetams bei komisijoms, taip pat Rusijos Federacijos subjektams. Iki rudens deputatai ketina baigti rengti apkaltai reikalingus įstatymus. O dabar Valstybės Dūma rengia pataisas, ribojančias prezidento valdžią ir perduodančias kai kuriuos jo įgaliojimus parlamentui. Pavyzdžiui, Dūma reikalauja teisės tvirtinti ne tik premjerą, bet ir jo pavaduotojus, taip pat finansų, užsienio reikalų ir jėgos struktūrų ministrus. Taip pat ji nori pasilikti teisę atstatydinti ne tik visą vyriausybę, bet ir atskirus ministrus. O vyriausybė netenka teisės inicijuoti pasitikėjimo votumą, taigi nebelieka galimybės tokių būdu paleisti Dūmą. Deputatai puikiai supranta, kad prezidentas vetuos visas šias pataisas, kaip, beje, ir neseniai priimtą įstatymą “Dėl nenutrūkstamo RF prezidento įgaliojimų vykdymo”. Šis įstatymas atima iš premjero, laikinai tapusio valstybės vadovu, teisę paleisti Dūmą. Tačiau prezidento veto kartais įveikiamas. Juo labiau kad atsirado suinteresuota Dūmos sąjungininkė: taip keistai sutapo aplinkybės, kad būtent dabar Federacijos Taryba prisiminė savo sukurtą Rusijos valstybinio pertvarkymo komisiją. Jos nariai irgi siūlo atimti vyriausybę iš prezidento. Tad šūkis “Visa valdžia Federacijos Tarybai!” gali tapti realybe. Pamaitinti armiją ir miliciją Ketvirtas padėtį aštrinantis veiksnys - pats Kremlius. Jis ilgai nekreipė dėmesio į Dūmos intrigas. Kremlius gerai žino, kad Konstitucija patikimai saugo valstybės vadovą ne tik nuo atstatydinimo, bet ir nuo Konstitucijos pataisų, reglamentuojančių tokio atstatydinimo procedūrą. Tačiau pastaruoju metu nuotaikos Kremliaus administracijoje labai pasikeitė. Atrodo, valdžia nebežino, ką daryti. “Moskovskije novosti” žiniomis, Kremliaus kabinetuose jau nebesvarstoma, ar Jelcinui verta balotiruotis trečią kartą. Prezidento administracija ir jo šeima sutaria: Jelcinas nebebus išrinktas. Tad dabar svarbiausia problema: ką daryti, kad prezidentas galėtų ramiai baigti kadenciją, o paskui perduoti valdžią stipriam ir autoritetingam įpėdiniui. Problemą spręsti reikia dabar, nes spalio mėnesį Konstitucinis Teismas spręs, ar Jelcinas turi teisę balotiruotis trečią kartą. Ir jeigu atsakymas bus neigiamas (o Kremliaus administracijos toks variantas nenustebins), subyrės visa prezidento valdžios vertikalė: kam bus įdomus Jelcinas, jei paaiškės, kad jis valdo paskutinius menesius? Pretendentai į prezidentus nebesivaržys, nebebijos caro pykčio. Labiausiai Kremlius bijo regionų “maišto”. Aleksandras Lebedis šią savaitę galų gale pareiškė, kad balotiruosis, “jeigu pasikeis politinė padėtis”. Yra ir daugiau gubernatorių, norinčių persikelti į Maskvą. Jegoras Strojevas, apie kurį nuolat kalbama kaip apie kompromisinį kandidatą, kol kas ištikimas prezidentui. Tačiau ir jo kėdė kliba: vėl pasklido gandas, kad “vėliausiai rudenį” Strojevas bus pakeistas. O jeigu jį pakeis, pavyzdžiui, Jurijus Lužkovas, tai reikš, kad Kremlius nebekontroliuoja Federacijos Tarybos. Jelcino komanda mėgina įtikinti jį, kad yra tik viena išeitis: ištiesti ranką Dūmai, opozicijai, oligarchams ir paprašyti jų pagalbos. Tačiau ką reikia daryti, kad prašymas būtų išgirstas? Atsakymas aiškus: pasidalyti valdžia. Kitaip tariant, Jelcinui patariama pačiam pasiūlyti Konstitucijos pataisas, ribojančias prezidento valdžią. Jeigu jo iniciatyva vyriausybė taps labiau nepriklausoma nuo valstybės vadovo, o Federacijos Susirinkimas gaus didesnius įgaliojimus, kai kurie potencialūs kandidatai į prezidentus (Lužkovas, Černomyrdinas, Javlinkis), “Moskovskije novosti” nuomone, gali atsisakyti savo ambicijų ir pasitenkinti aukštomis pareigomis. O tai padėtų “valdžios partijai” susivienyti ir padidintų jos kandidato šansus laimėti prezidento rinkimus. Savo ruožtu oligarchai, jeigu Jelcinas imsis tokios iniciatyvos, žada skirti šiek tiek pinigėlių. Gal jų neužteks sumokėti visiems atlyginimus ir pensijas, tačiau tikrai užteks, kad milicija, o gal ir armija, pašalintų nuo geležinkelių piketuotojus. Toks planas yra visiškai realus. Tačiau Rusijos prezidentas, kaip ne kartą teko patirti, yra nenuspėjamas, todėl negalima spręsti, ko jis imsis. Dabar galima daryti tik vieną išvadą: Černomyrdino, Šaimijevo, Lebedžio ir Berezovskio pasirašytas kreipimasis dėl Čečėnijos reiškia ne tik šių politikų norą atkreipti valdžios dėmesį į Grozno problemas. Tai yra pirmas bendras keturių tokių skirtingų politikų (ir dviejų oligarchų) pareiškimas, reiškiantis, kad jie siūlo savo paslaugas Kremliui. Kažkodėl atrodo, kad Jelcinas tuo pasinaudos.


Artėjant referendumo dėl Alžyro apsisprendimo dienai, vis labiau didėja Prancūzijos policijos represijos prieš Prancūzijoje gyvenančius alžyriečius. Vienas užmuštas, apie 200 sužeistų — toks maždaug pastarųjų trijų dienų rezultatas. Demokratinės spaudos pranešimais, policija susidoroja su nieku nekaltais alžyriečiais neregėtai žiauriai, mušdama juos šautuvų buožėmis ir guminėmis lazdomis. Prancūzijos komunistų partijos Paryžiaus federacija pareikalavo „nedelsiant nutraukti šias provokacijas”. Senos departamento VDK profsąjungų susivienijimas, Paryžiaus universiteto antifašistinis frontas ir kitos organizacijos pareiškė griežtą protestą ir paragino imtis energingų priemonių, kad tokiam savavaliavimui būtų padarytas galas. Laikraštis „Jumanitė” pažymi, kad Senos departamento policijos prefektas, skųsdamasis, jog trūksta policininkų kovai su žudikais iš OAS, randa pakankamai policininkų kokios nors kavinės užpuolimui organizuoti ir taikiems lankytojams alžyriečiams ten mušti.


Amerikos „Vienybė“ praneša, kad Brooklyne, Ridgewood Grove arenoje, prie kelių tūkstančių publikos po 15 minučių kovos, lietuvis Gansonas parito nesenai apvainikuotą lietuvių ristikų čempioną Dr. Karolį Sarpalį. Taigi Gansonas naujas lietuvių ristikų čempionas Amerikoj. Tenka pažymėti, kad apie Gansoną rašo visi Am. laikraščiai ir mielai vadina „Lithuanian Boys“.


H. van den Broekas - daug pagyrų, mažai pažadų

Jau tapo tradicija, kad atvykę aukšti NATO ir Europos Sąjungos pareigūnai giria Lietuvos pažangą, tačiau konkrečiai nieko nežada. Europos Komisijos nario H. van den Broeko, atsakingo už ES ryšius su Vidurio ir Rytų Europos šalimis, vizitas nebuvo išimtis. Aukštasis svečias vizitą pradėjo ankstyvais pusryčiais su Lietuvos verslo atstovais “Stiklių” restorane. Kaip “Lietuvos aidą” informavo Lietuvos ekonominės plėtros agentūros tarybos pirmininkas V.Gruodis, kalbėtasi apie smarkiai išaugusį investicijų lygį (šiemet tikimasi jų padvigubėjimo). Verslininkai ES komisarui priminė, kad vertinant Lietuvos raidą reikia prisiminti, nuo ko šalis pradėjo. Taip pat pabrėžta būtinybė rengti žmones, sugebančius konkuruoti ES sąlygomis. Anot V.Gruodžio, verslininkai apie savo kraštą kalbėjo prielankiai ir su optimizmu. Po susitikimų su Lietuvos Prezidentu V. Adamkumi ir Ministru Pirmininku G.Vagnoriumi komisaras gyrė Lietuvos makroekonominius rodiklius, sumažėjusią infliaciją, augančią investicijų apimtį, privatizavimo laimėjimus (nors, jo žodžiais tariant, viskas vyksta ne taip greitai kaip tikėtasi), pažangą pertvarkant viešojo administravimo sistemą, sėkmingai vykdomą ES teisės aktų priėmimo programą. H. van den Broekas žadėjo Europos Komisijos paramą Lietuvos kelyje į ES. Į padarytą pažangą Europos Komisija atsižvelgs rengdama savo raportą, kurį svarstys ES viršūnių susitikimas Vienoje. Nors “politiškai ir taip viskas aišku: Lietuva įstos į Europos Sąjungą”, tačiau apie jos galimybes būti pakviestai derėtis su ES šiemet svečias nekalbėjo. (Nukelta į 2 p.) Atkelta iš 1 p. Spaudos konferencijoje jis sakė - “aš dar nežinau, kokia bus mūsų nuomonė apie Lietuvą metų pabaigoje”. Matyt, ne veltui Vokietijos ambasadorius Lietuvoje kirto lažybų su “Lietuvos aidu”, kad 2000 m. vasarą Lietuva jau bus pradėjusi derybas dėl narystės Europos Sąjungoje. Lietuva nori neatitolti Lietuvos diplomatijos vadovas A.Saudargas mano, kad mūsų šalis turi daug galimybių pradėti derybas šiemet, tačiau jis būgštauja, kad nebus padarytas politinis sprendimas. Anot A.Saudargo, Lietuvai svarbu neatsilikti nuo pirmosios kandidačių grupės. Ministras taip pat pastebėjo, kad H. van den Broekas atvyko į Lietuvą, daug žinodamas apie šalies pažangą, matyt, ji bus įvertinta raporte. Tiek A.Saudargas, tiek H. van den Broekas teigė, kad daug nulems pačios Lietuvos pastangos. Ignaliną teks uždaryti H. van den Broekas su Lietuvos pareigūnais aptarė Lietuvos energetikos strategiją ir branduolinę saugą. Anot ūkio ministro V.Babiliaus, Lietuva per trejus metus Ingalinos AE saugumui užtikrinti išleis 100 mln. JAV dol. (400 mln. litų). Dalis lėšų skiriama iš valstybės biudžeto, dalis iš gaunamos ES paramos. Kaip žurnalistams po susitikimo su Europos Sąjungos komisaru sakė ministras: “ar Ignalina dirbs, ar nedirbs turi nuspręsti specialistai. Kol Ignalina saugi, iš jos reikia paimti kuo daugiau”. Politiniai sprendimai šiuo klausimu V.Babiliui nepriimtini. Tačiau pats H. van den Broekas spaudos konferencijoje kalbėjo nedviprasmiškai: “Ignalinos elektrinė bus uždaroma, nes saugaus eksploatavimo laikas baigiasi”. Linki sėkmingo privatizavimo Susitikime su Lietuvos žemės ūkio banko valdybos nariais ES komisaras domėjosi Lietuvos finansų rinkos padėtimi, banko privatizavimu ir jo politika po privatizavimo, žemės grąžinimo klausimais. Baigdamas susitikimą H. van den Broekas palinkėjo bankui sėkmingo privatizavimo - kad jo savininkas būtų iš Europos Sąjungos.


JTO Generalinės Asamblėjos socialinių ir humanitarinių reikalų komiteto posėdyje buvo pateiktas rezoliucijos projektas „Dėl žmogaus teisių Latvijoje ir Estijoje”. Dokumente pažymima, kad didelė Latvijos ir Estijos gyventojų dalis susiduria su problemomis. Svarbu, kad visos valstybės vykdytų įsipareigojimus nepažeisti tarptautinės teisės ir žmogaus teisių. Rezoliucijos projekte raginama, kad JTO šalys, remdamosios tarptautine teise, siektų pašalinti susirūpinimą dėl rusiškai kalbančių gyventojų padėties. JTO generalinis sekretorius raginamas informuoti organizacijos narius apie įvykių raidą šiojo srityje ir parengti pranešimą kitai Generalinės Asamblėjos sesijai.


Bendroje tarybinių tautų kovoje prieš hitlerizmą nemažas yra ir lietuvių tautos įnašas. Tos kovos epizodai dėl tarybinės Tėvynės laisvės ir nepriklausomybės sudaro garbingiausius lietuvių tautos istorijos puslapius. Kiek didvyriška, pasiaukojanti ir kilni buvo geriausiųjų lietuvių tautos sūnų ir dukrų kova prieš hitlerinius barbarus, kiek tvirtas ir nepalaužiamas buvo liaudies armijos tikėjimas pergale, tiek žemi, niaurūs, pragaištingi ir verti pasmerkimo bei paniekos buvo hitlerinių tarnų – įvairiausio plauko lietuviškųjų buržuazinių nacionalistų – darbai. Miriop einą žmonės karštligiškai laikosi fantastiškų „žygių“ ir „idėjų“, kuriuos istorinis būtinumas pasmerkia pražūčiai. Kas, jei ne lietuviškieji buržuaziniai nacionalistai, kūnu ir siela parsidavę duondaviui – gėdingos atminties mažajam efreitoriui, savo likimą buvo surišę su hitlerizmo likimu? Kas, jei ne lietuviškieji buržuaziniai nacionalistat nėrėsi iš kailio, kai hitlerinė armija turėjo laikinus pasisekimas ir dėjo visas savo šuniškiausias pastangas, kad kiek žymesnę lietuvių tautos dalį pajungtų hitlerinės „naujosios tvarkos“ reikalams? Sunkiomis Tėvynės karo dienomis, tomis lemtingomis mūsų Tėvynės dienomis, kai priešas siekė Kaukazo papėdžių, lietuviškiesiems buržuaziniams nacionalistams buvo pavykę įmantria nacionalistine frazeologija suklaidinti dalį lietuvių tautos. Šiandien hitlerizmas – jau dvokiantis lavonas. Buržuaziniai nacionalistai neteko savo pagrindinio rėmėjo. Raudonoji Armija, sutriuškinusi hitlerinės Vokietijos „nenugalimąją“ militarinę jėgą, drauge su tuo smogė mirtinį smūgį ir kalibrinio masto lietuviškai vokiškiesiems buržuaziniams nacionalistams. Tarybų Lietuva tiek ekonominėje, tiek ir kultūrinėje srityje diena iš dienos stiprėja. Darbo masės su entuziazmu vykdo partijos ir vyriausybės politiką, nes joje mato geriausį užtikrinimą sukurti pasiturinčią ir klestinčią ateitį. Tarybinė valdžia pakirto iš pat šaknų biznierių ir dvarininkėlių daigus, pradėjusius augti vokiškosios okupacijos metu. Šie smūgiai dar smarkiau pritrenkė lietuviškuosius nacionalistus. Praradę pamatą po kojomis, buržuaziniai nacionalistai ėmėsi melo, šmeižto, pramanytų gandų ir gandelių, kad tik suklaidintų nors dalį mažiau sąmoningesnių piliečių ir įveltų juos į savo banditiškus nusikalstamus darbus. Imantriai skleidžiamoji nacionalistinė propaganda, praskiesta vaikiško naivumo fantazija, suklaidino kai kuriuos lengvatikius piliečius. Lietuviškai buržuazinių nacionalistų veikla yra mukreipta prieš lietuvių tautos interesus. Tas, kas varo kenkimo darbą įmonėje, kas deda pastangas pakenkti derliui, kas sąmoningai imasi biurokratizmo priemonių sutrukdyti administracinio aparato veikimą, kas ardo kultūros ir švietimo tinklo darbą, kas ardo šeimyninę laimę, viliodamas sūnų eiti bandito keliu, – tas kenkia visam Lietuvos liaudies ūkiui, tas kenkia tautinės kultūros atkutimui, tas eina prieš visą lietuvių tautą, prieš jos interesus. Tarybinė vyriausybė, bolševikų partija kreipėsi į lietuvių tautą padėti išrauti tas piktžoles iš tarybinės lietuviškos žemės. Partija ir Vyriausybė kartu kreipėsi į suklaidintus piliečius, į banditiškų gaujų dalyvius grįžti į ramų darbą. Partijos ir Vyriausybės kreipimosi paklausė dalis suklaidintų piliečių. Raseinių, Utenos, Kėdainių ir kt. apskrityse banditų gaujos su savo vadeivomis pasmerkė padarytąsias paklaidas ir dalis jų patys padeda tarybiniams organams kovoti su banditais. Mūsų respublikos gerovė reikalauja greičiau likviduoti nacionalistinių gaujų likučius. Neseniai Vidaus Reikalų Liaudies Komisaras drg. Bartašiūnas pareiškė, jog nacionalistinių gaujų dalyviams bus taikoma amnestija, jei jie grįš į ramų gyvenimą. Šiandien laikraštyje spausdinamas Vyriausybės ir Partijos pareiškimas, kuriame sakoma, kad „užtikrinama visiems, kas netrukdamas išeis iš nacionalistinių gaujų ir grįš į ramų darbą, visišką dovanojimą jų paklaidų ir sunkių nusikaltimų, padarytų prieš darbo žmones, prieš lietuvių tautą ir Tėvynę“. Tarybinė Vyriausybė ir Partija, pasibaigus karui ir žengiant į taikos gyvenimą, amnestuoja sunkius nuasikaltėlius. Tai yra paskutinis galimumas nacionalistinių gaujų dalyviams grįžti į gyvenimą. Tai yra kartu ir paskutinis įspėjimas. Tarybinė valstybė, tarybinė valdžia, pasiekusi pergalę prieš tokį priešą, kaip hitlerinė Vokietija, šiandien yra tvirta ir galinga kaip niekados. Jeigu nacionalistinių gaujų liekanos arba tie, kurie teikia joms pagalbą, nepaklausys šio įspėjimo, tai tarybinė valdžia ras priemonių išrauti šias piktžoles su šaknimis. Kiekvieno tarybinio piliečio, kiekvieno doro žmogaus, kuriam rūpi gimtosios Lietuvos spartesnis suklestėjimas, kuriem brangi yra savo tauta, kuris myli Tėvynę – pareiga sustiprinti budrumą prieš liaudies priešus. Negalima pamiršti, jog juo beviltiškesnė bus lietuviškųjų buržuazinių nacionalistų padėtis, juo labiau jie imsis visokių niekšiškųjų priemonių. Visos tautos reikalas stato kiekvienam Lietuvos darbo žmogui užduotį greičiau išnaikinti niekšiškas išgamas – įvairaus plauko lietuviškuosius buržuazinius nacionalistus bei jų banditiškų gaujų liekanas. Iškovota pergalė prieš priešą įkvepia darbo žmones naujiems taikios kūrybos žygdarbiams. Liaudies priešai, mėginą sutrukdyti ar pakenkti krašto atstatymui, susilauks liaudies neapykantos ir rūsčios tarybinių įstatymų bausmės. Visos lietuvių tautos reikalas aktyviai dalyvauti kovoje prieš pikčiausius savo priešus lietuviškuosius buržuazinius nacionalistus. Tiktai galutinai išnaikinusi šią piktžaizdę savo kūne, mūsų tauta galės ramiai užsiimti kūrybiniu darbu ir žengti plačiu ekonominės gerovės ir kultūrinio suklestėjimo keliu, kurį jai atveria tarybinė santvarka. Mes neabejojame, kad mūsų tauta didvyriškai pakėlusi sunkias aukas kovoje dėl savo išsivadavimo iš fašistinių plutokratų, o taip pat ir iš vokiškųjų okupantų jungo, sugebės sutriuškinti ir fašistinės praeities liekanas – lietuviškuosius buržuazinius nacionalistus.


Vakar Kosovo sostinėje Prištinoje oficialiai pradėjo veikti Belgrade akredituotų diplomatų stebėtojų misija. “Tai dalis visapusiškų diplomatinių pastangų, kuriomis siekiama susidaryti tikrą padėties vaizdą”,- prieš išvykdamas į Kosovą Belgrade pasakė JAV ambasadorius Richardas Milesas. Susitarimas dėl diplomatų misijos buvo pasiektas savaitgalį per sunkias JAV pasiuntinio Richardo Holbrooke’o ir Rusijos užsienio reikalų ministro pavaduotojo Nikolajaus Afanasjevskio derybas Belgrade ir Prištinoje. Anot ambasadoriaus Mileso, pirma kelionė po krizės apimtus rajonus yra grynai simbolinė. Reguliarios stebėtojų išvykos turėtų prasidėti šios savaitės pabaigoje. Stebėtojų misijoje dalyvauja šešių kontaktinės grupės šalių - JAV, Rusijos, Didžiosios Britanijos, Prancūzijos, Italijos ir Vokietijos, taip pat Austrijos, Lenkijos ir kitų valstybių diplomatai. Diplomatų vilkstinę lydi daug vietos bei užsienio žurnalistų. Tikimasi, kad demonstratyvaus pobūdžio diplomatų misija padės užkirsti kelią tolesniam smurto Kosove eskalavimui. Diplomatai ketina nukeliauti apie 200 km, apsilankys Klinos, Mitrovicos, Srebicos ir Poljancės miestuose, paskui grįš į Prištiną. Maršrutas apima ir Kosovo išlaisvinimo armijos (KIA) kontroliuojamą teritoriją, diplomatai tikisi užmegzti ryšius su sukilėlių vadais. Sekmadienį JAV pasiuntinys Holbrooke’as pareiškė manąs, kad albanų sukilėliams vadovauja keli asmenys. “Nei Jungtinės Amerikos Valstijos, nei visa tarptautinė bendruomenė negali išspręsti vienos problemos: kas vadovauja ginkluotiems albanų kovotojams, - kalbėjo Holbrooke’as interviu CNN. Norint derėtis dėl paliaubų, reikia žinoti, su kuo galima derėtis. Deja, mes to nežinome”. Kosovo albanų vadovas Rugova jau seniai siekia, kad Kosove būtų tarptautiniai stebėtojai. Jis paragino ginkluotas Kosovo grupuotes ir vietos gyventojus draugiškai sutikti tarptautinius stebėtojus, garantuoti jiems normalias darbo sąlygas. Dėl stebėtojų birželio 16 d. Maskvoje derėjosi Jugoslavijos prezidentas Slobodanas Miloševičius ir Rusijos prezidentas Borisas Jelcinas. Tada pavyko susitarti, kad Jugoslavijoje akredituotiems užsienio diplomatams bus leidžiama nevaržomai judėti Kosove. Nepaisant diplomatų pastangų, vakar iš Kosovo gauta žinių apie naujus ginkluotus susirėmimus. Serbai praneša apie albanų puolimą prie Pečo miesto, o Kosovo albanai - apie serbų puolimą netoli Prištinos. Rusija išsiuntė Pietų Korėjos diplomatą Rusijoje už šnipinėjimą sulaikytam Pietų Korėjos diplomatui šeštadienį buvo nurodyta per tris dienas išvykti iš šalies, o korėjiečiui informaciją teikęs Rusijos užsienio reikalų ministerijos darbuotojas buvo apkaltintas tėvynės išdavimu, jam iškelta baudžiamoji byla. Rusijos Federalinė saugumo tarnyba (FSB) pranešė, kad Pietų Korėjos ambasados patarėjas Čo Son Vu buvo sulaikytas naktį iš penktadienio į šeštadienį per FSB operatyvinių padalinių surengtą operaciją. Sulaikytą diplomatą apklausė kontržvalgybos pareigūnai ir jis buvo perduotas Pietų Korėjos ambasadai Maskvoje. Pietų Korėjos ambasadorius buvo iškviestas į Rusijos užsienio reikalų ministeriją, jam pareikštas protestas dėl veiksmų, nesuderinamų su diplomato statusu. Pasak Rusijos televizijos stočių ir naujienų agentūrų pranešimų, “buvo pasiūlyta, kad Pietų Korėjos pilietis per tris dienas išvyktų iš Rusijos Federacijos”. NTV žiniomis, Pietų Korėjos diplomatas neigia šnipinėjęs. FSB atstovas spaudai Borisas Neučevas per NTV komercinę televiziją sakė, kad jo kolegas nustebino diplomato ryšių su ministerijos darbuotoju atvirumas. Pastarasis buvo sulaikytas tuo metu, kai perdavė korėjiečiui slaptus dokumentus. “Kita šios situacijos ypatybė ta, kad suimtas ambasados darbuotojas buvo Pietų Korėjos saugumo tarnybos atstovas Rusijoje ir kartu palaikė specialius ryšius su Rusijos specialiosiomis tarnybomis, tarp jų ir su FSB”, - sakė Neučevas. Pasak FSB, sulaikytasis Rusijos pilietis “sistemingai teikė konfidencialią informaciją, kenkė Rusijos politiniams bei ekonominiams interesams”. Tėvynės išdavimu kaltinamo Užsienio reikalų ministerijos darbuotojo pavardė neskelbiama. NTV žiniomis, tai gana aukšto rango pareigūnas. Už tėvynės išdavimą Rusijoje numatyta bausmė - laisvės atėmimas nuo 12 iki 20 metų. Seulas apgailestauja dėl Maskvos sprendimo išsiųsti iš Rusijos Pietų Korėjos diplomatą ir žada imtis “atitinkamų veiksmų” Maskvos atžvilgiu, pranešė Pietų Korėjos užsienio reikalų ministerija. . Šis incidentas yra pirmas Rusijos ir Pietų Korėjos diplomatinis konfliktas nuo 1990 metų, kai abi valstybės normalizavo santykius. Neramumai Šiaurės Airijoje Didžiosios Britanijos valdžiai neleidus “Oranžinio ordino” paradui žygiuoti tradiciniu keliu, pirmadienio naktį Šiaurės Airijoje įsisiautėjo protestantų ekstremistai. Jie priešinosi policijai, grobė automobilius ir statė barikadas keliuose. Belfaste policija net du kartus buvo priversta guminėmis kulkomis išsklaidyti miesto centre protestavusius demonstrantus, šie apmėtė saugumo pajėgas benzino bombomis. Londonderyje į ligoninę pateko sunkiai sužeistas policininkas, kuriam buvo praskelta galva. “Tai mūšis, kurį turime laimėti. Jokių “jei”, jokių “bet”, - pirmadienio rytą pareiškė Šiaurės Airijos taikos sutarties priešininkų vadovas tėvas Ianas Paisley. Portadaune buvo ramiau: apie tūkstantį ordino narių pasistatė palapines prieš maždaug 2000 policininkų ir karių, neleidžiančių jiems žygiuoti tradiciniu keliu per katalikų rajoną. Ordino nariai žadėjo laukti “nors ir 365 dienas”, kol bus praleisti. Neramumai gali trukti tol, kol “Oranžinio ordino” nariams nebus leista žygiuoti įprastu keliu per gyvenamuosius Portadauno katalikų rajonus. Tačiau kai 1996 ir 1997 metais policija netrukdė paradui, čia kilo didžiulės katalikų riaušės. “Neįmanoma priimti visus patenkinančio sprendimo”,- sakė Didžiosios Britanijos ministrė Šiaurės Airijos reikalams Mo Mowlam. Šiuo metu Šiaurės Airija mėgina įgyvendinti sunkiai pasiektą taikos sutartį, kad pagaliau baigtųsi daugiau kaip 30 metų trunkantis dviejų regiono religinių grupuočių konfliktas: vieni pritaria Didžiosios Britanijos valdžiai, kiti siekia nepriklausomybės. Rusija ir Kazachstanas pasirašė deklaraciją dėl amžinos draugystės Rusijos prezidentas Borisas Jelcinas ir Kazachstano prezidentas Nursultanas Nazarbajevas vakar Maskvoje pasirašė deklaraciją “Dėl amžinos draugystės ir bendradarbiavimo, orientuoto į XXI amžių”. Kitu dokumentu abu prezidentai susitarė dėl šiaurinės Kaspijos jūros dalies dugno padalijimo. Dabar abi šalys galės naudotis šios jūros dalies gamtos turtais, taip pat ir nafta. Iš jos ir Rusija, ir Kazachstanas tikisi uždirbti milijardus dolerių. Pradėdamas bendrą abiejų šalių delegacijų posėdį Jelcinas pareiškė, kad Kazachstano prezidento vizitas, “nors ir neoficialus, vyksta pačiu laiku”, aptariami labai svarbūs dokumentai. Jelcinas priminė, kad tarp Rusijos ir Kazachstano iškildavo įvairių problemų, dabar mėginama jas išspręsti. Išplėstiniame delegacijų posėdyje Rusijai atstovavo ir ministras pirmininkas Sergejus Kirijenka, jo pavaduotojas Viktoras Christenka, ministrai Jevgenijus Primakovas, Sergejus Stepašinas, Michailas Zadornovas bei kiti aukšti pareigūnai. Kazachstanui, be prezidento, atstovavo ministras pirmininkas Nurlanas Balgimbajevas ir kiti pareigūnai. “Jei valstybėse subrendo aukščiausias pasitikėjimas ir sprendimas ateityje žengti kartu, tai negali neatsirasti ir toks dokumentas, kuris teisiškai įtvirtintų amžinos draugystės ir bendradarbiavimo nuostatas”,- sakė Nazarbajevas. Jis pranešė, kad amžinos draugystės dokumentas, be kita ko, numato ir tai, kad jei viena šalis bus užpulta, kita suteiks jai karinę pagalbą.


Kovo 30 d. lietuvių ir lenkų delegacijos susitinka deryboms Karaliaučiuj. Visi stengiasi atspėti, kuo tos derybos baigsis, koki bus jų rezultatai. Pranašavimas ir spėliojimas – nedėkingiausias užsiėmimas, dėl to, kad dažnai faktai išgriauna visą spėliojimų konstrukciją. Tačiau be spėliojimų ir pranašavimų apsieiti negalima. Kaip prekyboj, taip ir politikoj, daugiausia pareina nuo ateities konjunktūros įspėjimo. Vokiečiai prakišo didžiausią istorijoj karą dėl to, kad neįspėjo ateities konjunktūros. Taigi, be spėliojimų ir pranašavimų politikoj apsieiti negalima. Tačiau spėliojimai tik tada turi vertę, jeigu jie nėra grynu lakios vaizduotės produktu, bet loginga faktų analizės dedukcija. Karaliaučiaus derybų perspektyvos daugiausia gali mums paaiškėti tada, kai mes išanalizuosime tikslus, kuriais abi šalys į tas derybas eina. Kai dėl Lietuvos, tai jai rūpėjo ir teberūpi du dalykai: okupuotų sričių atvadavimas ir geros kaimynystės santykių su Lenkija nustatymas. Kokios nors ypatingos naudos iš santykių su Lenkija Lietuva nemato. Lenkija yra Lietuvai tok pat kaimynas, kaip ir visi kiti. Kaip su kitais, taip ir su Lenkija, Lietuva nori paprastos, geros kaimynystės santykių. Įeiti į ypatingus santykius su Lenkija, koki buvo praeity, Lietuva nemato jokio reikalo ir net mano, kad tokių santykių atnaujinimas būtu priešingas Lietuvos interesams. Taigi Lietuvos siekimai link Lenkijos yra labai paprasti ir aiškūs: atiduokit, kas mums priklauso ir gyvenkim kaip geri kaimynai. Visų lietuvių įsitikinimu, tol kol lenkai laiko okupavę Lietuvos žemes, geros kaimynystės sugyvenimo tarp abiejų šalių būti negali. Visai kitoki yra lenkų siekimai. Lenkai turi šiuos tikslus: dabartinę demarkliniją paversti siena, kitaip sakant, gauti ne tik iš visų kitų, bet ir iš Lietuvos okupuotų žemių Lenkijai pripažinimą ir sueiti su Lietuva į ypatingus santykius, mažiau ar daugiau panašius į tuos, kokie buvo praeity. Iš to mes matom, kad vienos ir kitos šalies siekimai yra kiti kitiems diametriškai priešingi. Tiesa, beveik kiekvienose derybose susiduria griežtai priešingi siekimai. Derybos tam ir yra, kad surastų priešingų siekimų kompromisą ir juos sutaikytų. Tad pažiūrėkim, ar gali ir koks gali būti kompromisas. Kai dėl Lietuvos, tai jos teisių padėtis kompromisų neleidžia. Čia yra toks pat dėsnių santykis, koks yra tarp neteisėtai pasisavinusio svetimą turtą ir savininko. Tokiais atvėjais savininkas jokio kompromiso pripažinti negali. Jis sako: „grąžink man neteisėtai pasisavintą turtą ir viskas“. Gal kompromisas ir būti galimas, jei ginčas eitų dėl kokio nedidelio sklypelio. Bet lenkai yra pagrobę visą trečdalį teritorijos su sostine. Tad jei negalima surasti kompromiso visai problemai išrišti, ar negalima ją suskirstyti ir rišti dalimis? Tą metodą lenkai ir norėtų pritaikyti. Jie sako: „Jei kalbėsim dėl Vilniaus, tai niekada nesusikalbėsim. Palikime Vilnių šaly ir kalbėkim dėl tų dalykų, dėl kurių galima susikalbėti. Pradėkim nuo susisiekimo ir apskritai nuo santykių. Santykius nustačius gal Vilniaus klausimas pats savaime išsiriš.“ Šitas metodas labai gerai atatinka lenkų tikslus. Sudarę įvykusį faktą Želigovskio smurtu, lenkai nuosakiai, ištvermingai, žingsnis po žingsnio, eina prie šito fakto stabilizavimo ir legalizavimo. Pirmiausia jie pasistengė sufalsifikuoti gyventojų valią, po tam jiems pavyko gauti iš santarvės smurto pripažinimą (1923 kovo 14 d.), vėliau iš Vatikano (konkordatas 1925 m.). Tokiu būdu pamažu lenkams pavyko pasiekti, kad Želigovskio smurto aktas aukščiausių politinių bei moralinių autoritetų buvo pripažintas ir legalizuotas. Palieka tiktai perlaužti pačių lietuvių „užsispyrimą“. Lenkai mano šito pasieksią nustačius susisiekimą, ir normalius santykius tarp Lietuvos ir Lenkijos. Lenkai pasitiki savo politiniais bei diplomatiniais gabumais. „Jei praeity pavyko pagauti Lietuvą į savo sląstus, padaryti ją savo klusniu įrankiu ir net žymiai aplenkinti, tai kodėl negalima būtų šiandien to pasiekti“,  – mano sau Varšuvos politikai. „Nustačius susisiekimą bei normalius santykius lietuviai pamažu apsipras su Vilniaus priklausymu Lenkijai. Vilniaus klausimas išnyksiąs. Jo vietą užimsiąs klausimas apie atgavimą nustatytų „placówkų“ pačioj Lietuvoj“. Taip ir panašiai galvoją lenkai. Kai dėl Lietuvos, tai jai svarbu ne metodas, bet sulaužytų teisių atstatymas. Jei pasirodytų, kad šito galima lengviau pasiekti svarstant problemą dalimis, negu visą ištisai, tai mes nemanom, kad Lietuva iš to darytų principo klausimą. Tačiau mums rodos, kad tas metodas praktikoj pasirodys neįvykdomas, dėl to kad vis tiek kokį klausimą paimsim, tuojau užkliūsim už visos problemos. Imkim susisiekimą. Kiekvienas susisiekimas tarp valstybių eina per sieną, kur atliekama didesni ar mažesni susisiekimą tvarkantieji formalumai. Bet Lietuva gi neturi sienos su Lenkija. Vadinasi, tą sieną reikia nustatyti. Demarkacijos linija nėra siena ir per demarkacijos liniją normalaus susisiekimo būti negali. Imkim vėl dokumentų klausimą. Okupuotų sričių gyventojai, vykdami Lietuvon ar šiaip turėdami santykių su Lietuva, pristatys Lietuvos valdžios organams įvairių dokumentų, kuriuose bus kalbama apie okupuotas teritorijas kaipo apie Lenkijos žemės. Ką gi daryti su tokiais dokumentais? Pripažinti, ar ne? Pripažinti – reiškia legalizuoti smurtą ir okupaciją. Sakysim, kokia nors mūsų ministerija gauna dokumentą, kuriame kaipo dokumento davėjas pažymėta: „Rzeczpospolita Polska, Wojewódstvo Wilenskie, Urząd Powiatowy Swiencianski“. Ką gi su tokiu dokumentu daryti. Pripažinti jį – tai reikštų, kad Lietuva pripažįsta Švenčionis, kaipo Lenkijos žemę. Tegu sau toks pripažinimas ar nepripažinimas praktiškos reikšmės ir neturi, bet jis turi principinę reikšmę. Ką daryti su okupuotos Lietuvos piliečiais? Jie turės pasus, kuriuose bus pažymėti kaipo Lenkijos piliečiai. Panašiu klausimų yra daugybė. Vadinasi, šioki ar toki, kad ir mažiausi santykiai tuojau iškelia esmės klausimą: pripažįsta ar nepripažįsta Lietuva okupuotas žemes Lenkijos žemėmis. Pripažinimas reikštų smurto fakto iš Lietuvos pusės legalizavimą ir formalų Vilniaus išsižadėjimą. Dėl to mes labai abejojam, kad pavyktų išspręsti atskirus klausimus, nepalietus visos problemos. Bet visą problemą padėjus ant derybų stalo, maža tėra vilties susitarti. Todėl mums rodos, kad jei ir bus galimas koks susitarimas, tai negu tik toks provizoriumas, kuris, Tautų Sąjungos Tarybos rezoliucijos mintin, paliks visus susisiekimo bei normalių santykių klausimus nelietęs, o tiktai pašalintų ginkluotų konfliktų galimybę.


Estijos parlamento valdančių frakcijų koalicija nutarė, kad Estijos teritoriniai vandenys turi būti 12 jūrmylių. Estijos užsienio reikalų ministras T.Velistė iki šiol pasisakė už 4 mylių teritorinius vandenis. Pirmadienį vykusiame koalicijos posėdyje buvo išklausytas ir ministras, ir kai kurių departamentų ekspertai. Ekspertai pasisakė už 12 mylių teritorinius vandenis, nes, esant 4 mylių zonai, neįmanoma kontroliuoti lėktuvų skrydžių. Be to, šiuo atveju NVS išsaugotų teisę į strateginius karinius objektus Suomių ir Rygos įlankose, o Estija būtų iš dviejų pusių apsupta šių valstybių žvalgybos sistemų. Valdančioji Estijos parlamento dauguma nutarė, kad derybose su kaimyninėmis valstybėmis reikia remtis Estijos teise į 12 mylių teritorinius vandenis.


Ir žemėje, ir kosmose tenesproginėja bombos!

JAV KARIAUNOS PLANAI — NUSIKALTIMAS ŽMONIJAI

Demokratinė Suomijos visuomenė ryžtingai smerkia JAV nutarimą įvykdyti branduolinius bandymus dideliame aukštyje. Reikšdamas plačiųjų taikingosios Suomijos gyventojų sluoksnių nuomonę, laikraštis „Kansan utiset” pabrėžia, kad šis JAV vyriausybės nutarimas sukėlė didelį pasipiktinimą. Vedamajame straipsnyje laikraštis, cituodamas mokslininkų pareiškimus, kad branduoliniai sprogdinimai dideliame aukštyje gali išardyti apsauginę radiacinę Žemės juostą, nurodo, kad amerikiečiai kosmosą naudoja kariniais tikslais. Kai tik paaiškėjo, rašo „Kansan utiset”, kad žmogus gali atitrūkti nuo savo planetos, mokslininkai pareikalavo palikti kosmosą švarų”, demilitarizuota. Kaip tik mokslininkai geriausiai supranta, kaip pavojinga perkelti karo grėsmę ir už Žemės rutulio ribų į tolimąjį kosmosą. Tada teks turėti reikalą su jėgomis ir padariniais, kurie dar visiškai nežinomi. Todėl JAV planas įvykdyti branduolinius sprogdinimus kosmose rodo, kad visiškai nepaisoma žmonijos interesų, jos ateities ir mūsų planetos saugumo. Demokratinė Suomijos visuomenė ryžtingai smerkia JAV nutarimą įvykdyti branduolinius bandymus dideliame aukštyje. Reikšdamas plačiųjų taikingosios Suomijos gyventojų sluoksnių nuomonę, laikraštis „Kansan utiset” pabrėžia, kad šis JAV vyriausybės nutarimas sukėlė didelį pasipiktinimą. Vedamajame straipsnyje laikraštis, cituodamas mokslininkų pareiškimus, kad branduoliniai sprogdinimai dideliame aukštyje gali išardyti apsauginę radiacinę Žemės juostą, nurodo, kad amerikiečiai kosmosą naudoja kariniais tikslais. Kai tik paaiškėjo, rašo „Kansan utiset”, kad žmogus gali atitrūkti nuo savo planetos, mokslininkai pareikalavo palikti kosmosą švarų”, demilitarizuota. Kaip tik mokslininkai geriausiai supranta, kaip pavojinga perkelti karo grėsmę ir už Žemės rutulio ribų į tolimąjį kosmosą. Tada teks turėti reikalą su jėgomis ir padariniais, kurie dar visiškai nežinomi. Todėl JAV planas įvykdyti branduolinius sprogdinimus kosmose rodo, kad visiškai nepaisoma žmonijos interesų, jos ateities ir mūsų planetos saugumo.


Tarybų Sąjungos – Kubos prekybinės derybos

Gruodžio 18 d. pasibaigė Kubos respublikos Vyriausybės prekybinės delegacijos ir Tarybų Sąjungos vyriausybės delegacijos derybų Kubos ir TSRS 1963 metų užsienio prekybos klausimais pirmasis etapas. Kubos vyriausybės delegacija yra Tarybų Sąjungoje nuo gruodžio 10 d.; jai vadovauja Jungtinių revoliucinių organizacijų Nacionalinės vadovybės narys ir Nacionalinio žemės reformos instituto prezidentas draugas Karlas Rafaelis Rodrigesas. Tarybų Sąjungos delegacijai vadovauja TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pirmasis pavaduotojas draugas A. Mikojanas. Derybose buvo visiškai susitarta pagrindiniais Kubos ir TSRS 1963 metų užsienio prekybos klausimais, šios prekybos lygio klausimu, kredito, prekių transportavimo į Kubą ir iš Kubos ir kitais svarbiais klausimais. Abi delegacijos susitarė 1963 metais išplėsti prekybinius abiejų šalių santykius. Šis išplėtimas atspindi, kaip pasakė draugas N. Chruščiovas, nusistovėjusius Tarybų Sąjungos ir Kubos „lygiateisiškumu, suverenumo gerbimu ir ekonominiu bendradarbiavimu pagrįstos nuoširdžios draugystės santykius“. Šis išplėtimas įgalino Kubą įveikti ekonominę blokadą, kurią jai primetė Šiaurės Amerikos imperializmas, siekdamas nuslopinti socialistinę Kubos revoliuciją. Išsprendusios pagrindinius klausimus, abi delegacijos susitarė, kad vyks atitinkamų užsienio prekybos ministrų vadovaujamos derybos, siekiant apsvarstyti ir išspręsti konkrečius su prekyba susijusius klausimus. Patenkinamai baigęs savo misiją, JRO Nacionalinės vadovybės narys ir NŽRI prezidentas K. R. Rodrigesas grįžta į Kubą. Savo vizito metu K. R. Rodrigesas susitiko su TSRS Ministru Tarybos pirmininku N. Chruščiovu. Susitikimai buvo labai draugiški ir nuoširdūs. Taip pat jis susitiko ir kalbėjosi su A. Mikojanu, A. Kosyginu, S. Rašidovu, N. Patoličevu, A. Iškovu, G. Zelenka. Būdamas Maskvoje, Kubos vyriausybės prekybinės delegacijos vadovas Karlas Rafaelis Rodrigesas ir kiti delegacijos nariai buvo pakviesti į TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesiją ir turėjo galimybę išklausyti svarbų TSRS Ministrų Tarybos pirmininko N. Chruščiovo pranešimą apie užsienio politikos problemas. Aukščiausiosios Tarybos deputatai nuoširdžiai sutiko Kubos delegacij


Šeštadienį vakare įvyko vokiečių rusų prekybos delegacijos plenarinis posėdis. Posėdis buvo sušauktas su tikslu galutinai apsvarstyti komisijų paruoštus klausimus. „Tass“ sužinojo, kad konferencijos darbai eina sėkmingai ir derybų pabaigos galima laukti artimiausiu laiku.


BRANGUS drauge! Mes su tavimi nesame susitikę, bet aš žinau: tavo krūtinėje plaka karšta patrioto širdis, ir tu gerai suprasi mane. Mano rūpesčiai taps tavo rūpesčiais, mano mintys — tavo mintimis. Tu daug girdėjai apie Donbasą, tą nuostabų, negęstančios šlovės kraštą. Čia gyvena stiprūs ir narsūs žmonės. Jie kasa iš žemės vertingą kurą — akmens anglį. Ne kiekvienam suteikta teisė nešioti garbingą šachtininko vardą. Tai įmanoma tik stipriems dvasia. Šachta nemėgsta bailių ir verkšlentojų. Bet tu, manau, nepriklausai prie jų: ne tokiu tave išaugino brangioji partija ir Lenino komjaunimas. Tu karštai troškai mylimosios Tėvynės suklestėjimo. Mūsų partijai išmintingai vadovaujant, šalis su pasitikėjimu žengia į komunizmą. Vystosi ekonomika ir kultūra, gyventi darosi geriau ir linksmiau. Bet mes nenorime pasitenkinti pasiektuoju. Komunistų partija kviečia naujoms pergalėms. Partija iškėlė uždavinį — per artimiausius penkerius metus gauti kasmet po 10 milijardų pūdų grūdų, dvigubai daugiau mėsos, lašinių ir pieno, sudaryti šalyje įvairiausių prekių gausumą. Visa tai reikalauja toliau vystyti pramonę ir, visų pirma, didinti anglies gavybą. Juk tikrai. Nesuarsi žemės be traktoriaus, neišausi gelumbės be staklių: reikalingas metalas. Bet be anglies neišlydysi nė tonos ketaus, negausi plieno. Anglis reikalinga elektrinėms. Ji varo garvežius. Anglis – tai šiluma ir šviesa, dažai ir vaistai, parašiutinis audinys ir kino juostos. Šaliai reikalinga daug anglies. Milžiniški klodai jos yra požemio lobynuose. Šį turtą reikia iškelti į paviršių. Ir aš įsitikinęs: ne kas kitas, o tu drauge su Doneco šachtininkų gvardija tai padarysi! Brangioji Tėvynė šiltai rūpinasi šachtininku. Jo vardas labai gerbiamas. O ir tu pats su pagarba tari žodį „šachtininkas“. Dideli uždarbiai ir puikūs kurortai, Kultūros rūmai ir gerai įrengti butai — visa tai dosnia Tėvynės ranka duodama šachtininkams. Talentingi konstruktoriai kuria kalnakasybos mašinas, pagarsėję mokslininkai galvoja, kaip palengvinti šachtininko darbą. Mes gavome anglies ir uolienos kasimo kombainus, tobulus elektrovežius ir transporterius. Kokia laimė savo akimis matyti technikos gimimą, savo rankomis išbandyti naujas mašinas! Man teko išbandyti anglies kombainą „Donbas“. Nepamiršiu tų karštų didžių ieškojimų, kupinos įkvėpimo kūrybos dienų! Aš be galo patenkintas, kad ir mano patarimai padėjo konstruktoriams padaryti puikią mašiną. Kartu su savo draugais aš iškasdavau kombaino pagalba 18.000 tonų anglies per mėnesį. Donbasu visada įdėmiai rūpinosi V. I. Leninas, Donbase dirbo V. M. Molotovas, N. S. Chruščiovas, K. G. Ordžonikidzė, L. M. Kaganovičius. Doneco platumas skersai ir išilgai išvažinėjo „geologijos tėvas“ L. I. Lutuginas. Čia gyveno ir kūrė mokslininkas Mendeliejevas ir rašytojas Vasilčenka, kompozitorius Leontovičius ir dailininkas Kasatkinas. Čia gimė garsus poliarininkas Sedovas ir įžymus teptuko meistras Kuindži. Donbaso šachtininkai parodė narsumo ir vyriškumo stebuklus rekonstruojant šachtas. Nikita Izotovas ir Aleksiejus Stachanovas, pajungę naują techniką, pirmieji paneigė senąsias normas, atvėrė, naujus kelius darbo našumui pakelti. Daug girdėjai tu apie Doneco komjaunuolių darbą. 40 tūkstančių karštų širdžių atsiliepė į partijos raginimą ir atvyko į Donbaso šachtas pirmųjų penkmečių metais. Kartu su komunistais jie savinosi naujus mechanizmus, nesidrovėjo paimti į rankas ir kapliuką — uoliai dirbo, sukandę dantis, kovėsi prieš sunkumus. Doneco komjaunuolių žygdarbis įvertintas aukščiausia Tėvynės dovana — Lenino ordinu. Plieninis Donbaso jaunimo būdas pasireiškė Didžiojo Tėvynės karo metais. Mūsų šalies jaunoji karta visada lygiuosis pagal „Jaunosios gvardijos“ didvyrius. Keletas tūkstančių tavo amžininkų jau atvyko į Doneco šachtas su komjaunimo kelialapiais. Šachtininku gvardija šiltai, tėviškai pasitiko naująjį papildymą. Prityrę inžinieriai ir šachtininkai moko atvykusius kalnakasio specialybių, perduoda savo patyrimą. Tu jaunas. Tavo gyslose verda kraujas, širdis trokšta žygdarbių, o rankos geidžia didelio darbo. Atvažiuok į Donbasą. Čia tu geriau, negu bet kur kitur, pritaikysi savo jėgas, atskleisi gabumus. Visiškai neseniai ir aš atvažiavau į Doneco šachtą iš Zaporožjės kaimo Ševčenko. Pradžioj dirbau šaltkalviu, po to vairavau kombainą „Donbas“. Dirbau gerai. Čistiakovo kalnakasiai parodė man didelį pasitikėjimą, išrinkę Ukrainos TSR Aukščiausiosios Tarybos deputatu. Esu VLKJS CK narys. Tarybinės delegacijos sudėtyje teko aplankyti Austriją, Vengriją, Lenkiją. Dabar dirbu Čistiakovo šachtos Nr. 2-bis baro viršininko padėjėju. Bet argi aš vienas taip išaugau! Tai mūsų, šachtininkų, gyvenimo tradicija. Donbase atsivers kelias į tikrą darbininko šlovę ir tau, jaunasis drauge. Duokš ranką, drauge!


Valentinas Iliuškinas išgirdo garvežio švilpuką ir apsižvalgė. Prekinis traukinys pamažu didino greitį. Valentinas skubiai perbėgo per geležinkelio bėgius. Staiga jaunuolis pamatė ant h‘gių gulintį žmogų. Jis čiupo žmogui už palto apikaklės, patraukė ji save ir drauge su juo nusirito į pakalnę. Tą pačią sekundę pro šalį praūžė traukinys. Valentinas pasižiūrėjo į nueinantį sąstatą, paskui į išgelbėtąji. Žmogus buvo visiškai girtas. Nieko nesupratęs, jis net išplūdo Valentiną. Girtas žmogus buvo atvestas į milicijos budėjimo kambarį. Tai buvo Radviliškio statybos kontoros darbininkas Juozas Danielius. Komjaunuolis Valentinas Iliaškinas dirba šaltkalviu-automatininku Radviliškio stoties vagonų techninio apžiūrėjimo punkte. Prieš keletą mėnesių jis stojo į milicijos rėmėjų gretas. Valentinui Iliuškinui pareikšta padėka. O Juozui Danieliui, tur būt, gėda, kad jis pats girtuokliauja, o jo gyvybe privalo rūpintis kiti.


Alžyro Liaudies Demokratinės Respublikos Nacionalinis steigiamasis susirinkimas paskyrė Nacionalinio išsivadavimo fronto lyderį Ahmedą Ben Belą respublikos ministru pirmininku. Balsavime dalyvavo 189 deputatai iš 196. 141 deputatas balsavo „už“. Ben Bela turi pateikti Nacionaliniam steigiamajam susirinkimui tvirtinti vyriausybės sudėtį ir jos veiklos program


Lenkija anaiptol nėra visiškai saugi. Mes girdime, kas vyksta Silezijoje, kas darosi prie rytinės sienos, pareiškė pirmadienį Lenkijos Respublikos prezidentas L. Valensa. Lenkijos valstybės vadovo žodžius apie padėtį didžiausiame šalies pramonės ir kasybos rajone - Silezijoje kiek plačiau paaiškino pirmadienį vėlai vakare išplatintas Lenkijos prezidento atstovo spaudai A.Džičimskio pareiškimas. Jis paskelbtas „ryšium su keliančiais nerimą pastarojo meto Lenkijos piliečių, priklausančių vokiečių mažumai Silezijoje, pasisakymais ir veiksmais”. Mes neleisime, kad praeities dvasios griautų drauge kuriamą ateitį, pareiškė A.Džičimskis, remdamasis prezidentu. Lenkija su lenkiškąja Silezija savo sudėtyje stengiasi būti Europoje, kurioje jau yra Vokietija. Sienos galutinai nustatytos, tai ne kartą yra patvirtinę VFR vadovai. Visi veiksmai, kurie pakerta valstybės gyvenimo pagrindus ir yra nacionalinio šovinizmo apraiška, prieštarauja Lenkijos įstatymams, tarptautinėms sutartims ir normoms. Tokio pobūdžio veiksmams bus duotas atkirtis, o jų iniciatoriams teks visa atsakomybė pagal įstatymą, pabrėžė Lenkijos prezidento atstovas.


Tarybinės vyriausybės kvietimu kovo 29 d. į Maskvą atvyko Švedijos Ministras Pirmininkas T. Erlanderis su žmona. Kartu su juo atvyko Vidaus reikalų ministras G. Hedlundas su žmona, Švedijos Užsienio Reikalų Ministerijos Politinio skyriaus vedėjas G. Jaringas su žmona, Ministro Pirmininko asmens sekretorius U. Palmė, Švedijos URM Prekybinio skyriaus 2-asis sekretorius G. Lorentconas. Tuo pat metu į Maskvą atvyko TSRS Nepaprastasis ir Įgaliotasis Ambasadorius Švedijoje K. K. Rodionovas. Vnukovo aerodrome, papuoštame Švedijos ir TSRS valstybinėmis vėliavomis, Ministrą Pirmininką T. Erlanderį sutiko TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmasis Pavaduotojas ir TSRS Užsienio Reikalų Ministras V. M. Molotovas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmasis Pavaduotojas M. Z. Saburovas, TSRS Ministrai V. G. Bakajevas, N. P. Dudorovas, V. P. Jeliutinas, A. A. Iškovas, I. G. Kabanovas, F. G. Loginovas, N. A. Michailovas, G. M. Orlovas, Maskvos miesto Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas N. I. Bobrovnikovas, Užsienio prekybos ministro pirmasis pavaduotojas S. A. Borisovas, TSRS Užsienio Reikalų Ministro pavaduotojas V. S. Semionovas, Vyriausiosios civilinio oro laivyno valdybos prie TSRS Ministrų Tarybos viršininkas S. F. Zavoronkovas, TSRS Užsienio Reikalų Ministerijos Skandinavijos šalių skyriaus vedė jas M. G. Gribanovas, TSRS Ambasados Švedijoje patarėjas N. M. Lunkovas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Protokolo viršininkas J. A Švedijos Ministrą Pirmininką sutiko Švedijos Nepaprastasis ir įgaliotasis Ambasadorius TSR Sąjungoje R. Sulmanas ir Ambasados bendradarbiai bei akredituoti TSR Sąjungoje diplomatinių atstovybių Vadovai. …Lėktuvas nusileidžia ir privažiuoja prie aeroporto pastato, kur susirinko sutinkantieji. N. A. Bulganinas, V. M. Molotovas ir M. Z. Saburovas, R. Sulmanas ir kiti prieina prie lėktuvo. T. Erlanderis ir lydintieji jį asmenys pasikeičia rankų paspaudimais su N. A. Bulganinu, V. M. Molotovu, M. Z. Saburovu ir R. Sulmanu. Po to T. Erlanderiui buvo pristatyti dalyvaujantieji sutikimo metu aerodrome tarybiniai valstybiniai veikėjai ir diplomatinio korpuso nariai. Sutinkant Švedijos Ministrą Pirmininką T. Erlanderį aerodrome buvo išrikiuota garbės sargyba ir atlikti Švedijos ir Tarybų Sąjungos valstybiniai himnai. Ponas T. Erlanderis aerodrome prie mikrofono pasakė kalbą.


KREIPIMASIS į visus Lietuvos Liaudies ūkio tarybos pramonės įmonių darbininkus, darbininkes, inžinierius, technikus ir tarnautojus

Brangūs draugai! Tarybiniai žmonės su didžiuliu entuziazmu įgyvendina TSKP XX suvažiavimo nutarimus. Visose įmonėse plačiai išsivystė socialistinis lenktyniavimas už 1957 metų valstybinio plano įvykdymą pirma laiko, už įžymiosios datos Tarybų valstybės gyvenime Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metinių prideramą sutikimą. Tarybų Sąjungos Komunistų partijos iniciatyva reorganizuotas pramonės ir statybos valdymas visur visų darbo žmonių plačiai paremtas. Nauja organizacinė pramonės ir statybos valdymo struktūra, pagrįsta lenininiais demokratinio centralizmo principais, sudarė sąlygas darbo žmonių kūrybinei iniciatyvai plačiai išvystyti, atveria naujas liaudies ūkio augimo perspektyvas. Lietuvos darbo žmonės, kaip ir visi tarybiniai žmonės, su didžiu pasitenkinimu pritarė TSKP CK birželio Plenumo nutarimui, kuriame buvo demaskuota antipartinė Malenkovo, Kaganovičiaus, Molotovo ir prie jų prisidėjusio Šepilovo grupė, kuri mėgino pakeisti XX suvažiavimo nubrėžtą mūsų partijos politinį kursą ir atkakliai priešinosi, kad būtų reorganizuotas pramonės ir statybos valdymas. Tarybinė liaudis dar glaudžiau susitelkė apie TSKP lenininį Centro komitetą ir dar atkakliau, su didesne energija kovoja už tai, kad būtų įgyvendinama Komunistų partijos generalinė linija sėkmingai statant komunizmą. Pustrečio mėnesio darbo patyrimas parodė naujos gamybos valdymo formos gyvybiškumą, patvirtino mūsų partijos išmintingumą, partijos, kuri nubrėžė šias naujas valdymo formas, užtikrinančias dar spartesnius gamybos augimo tempus ir besąlygiška įvykdymą pramonės bei statybos uždavinių, kuriuos šaliai iškėlė TSKP XX suvažiavimas. Vykdydami šeštojo penkmečio antrųjų metų programą, Tarybų Lietuvos darbo žmonės išsivysčiusio socialistinio lenktyniavimo pagrindu 1957 metais pasiekė pramonės, statybos, žemės ūkio ir kultūros tolesnio pakilimo. Lietuvos Liaudies ūkio tarybos pramonės įmonės aštuonių mėnesių planą įvykdė 108 procentais. Viršytas darbo našumo kėlimo planas. Panevėžio cukraus fabriko, Akmenės cemento gamyklos, elektros skaitiklių gamyklos, Naumiesčio linų apdirbimo fabriko, Šiaulių mėsos kombinato, Panevėžio pieno kombinato, Klaipėdos konservų fabriko, Tralerių laivyno valdybos, Klaipėdos jūrų žvejybos uosto ir daugelio kitų įmonių kolektyvai pagal 1957 metų antrojo ketvirčio darbo rezultatus pripažinti Visasąjunginio socialistinio lenktyniavimo nugalėtojais įteikiant jiems antrąsias ir trečiąsias pinigines premijas. Pažymėtas geras 36 Lietuvos Liaudies ūkio tarybos įmonių darbas. Kartu pramonės įmonių darbe yra rimtų trūkumų, kuriuos sukėlė silpnas gamybos organizavimas, neoperatyvumas įdiegiant priešakinę techniką bei technologiją, tiekimo organizacijų darbo sutrikimai. Mes turime daug dirbti, kad šie trūkumai būtų pašalinti. Draugai! Priimdami Baltarusijos ir Latvijos Liaudies ūkio tarybų kolektyvų kvietimą, apskaičiavę savo galimybes, Lietuvos TSR Liaudies ūkio tarybos įmonių kolektyvai Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms pažymėti prisiima tokius įsipareigojimus: 1957 metų valstybini planą pagal visus rodiklius įvykdyti iki gruodžio 15 d. ir duoti viršplaninės produkcijos už 350 milijonų rublių. Viršyti svarbiausių rūšių dirbinių gamybos planą ir esant aukštai jų kokybei pagaminti virš plano: cemento — 20 tūkstančių tonų, plytų — 10 milijonų, parketo — 15 tūkstančių kvadratinių metrų, metalo plovimo staklių — 250, elektros motorų — 12 tūkstančių, elektros skaitiklių — 120 tūkstančių, odinės avalynės — 150 tūkstančių porų, vilnonių audinių — 60 tūkstančių metrų; siekiant kuo greičiausiai išspręsti partijos ir Tarybinės vyriausybės iškeltą uždavinį — artimiausiais metais pavyti Jungtines Amerikos Valstybes pagal mėsos, pieno ir sviesto gamybą vidutiniškai vienam gyventojui 1957 metais duoti virš plano 3500 tonų sviesto ir 3500 tonų mėsos bei mėsos gaminių; 1957 metais įsavinti naujų tobulesnių mašinų, prietaisų ir statybinių medžiagų gamybą: universalinių pašarų smulkintuvų „DKU-M”, linų šukavimo mašinų, linų kuliamųjų „MLP-1,6”, durpių rinkimo mašinų „Tumkar”, turbosiurblių „PT-35-30” ir PT-15 -60”, dviejų tipų šachtinių malūnų, dviejų tipų traukimo-pūtimo mašinų, naujo tipo kompresoriaus ekskavatoriui, šildymo katilų „Universal” tipų „TSD-500”, „TSD-1000” ir „TSD-2000”, suvirinimo transformatorių su distanciniu valdymu, spalvotų silikatinių plytų, dažyto šiferio, putų silikato statybos detalių gamybą; patenkinant darbo žmonių poreikius, įsavinti naujų maisto produktų rūšių ir plataus vartojimo pramoninių prekių gamybą: 155 modelių avalynės, 20 rūšių audinių, 8 tipų aukščiausios klasės baldų gamybą ir pasiruošti gaminti 1958 metais 11 pavyzdžių sekcinius baldus, naujus elektrinius magnetofonus; pasiekti, kad palyginti su planu 3,5 procento būtų padidintas darbo našumas; taupiai naudojant žaliavą ir medžiagas, mažinant valstybinių lėšų naudojimą ir mažinant darbo sąnaudas sumažinti produkcijos savikainą ir sutaupyti virš plano 20 milijonų rublių; atiduoti eksploatuoti 52700 kvadratinių metrų gyvenamojo ploto; užtikrinti, kad pirmoje eilėje būtų pilnutinai įvykdomi kooperuojamieji tiekimai kitų ekonominių rajonų įmonėms. Lietuvos TSR Liaudies ūkio tarybos pramonės įmonių aktyvas įmonių darbininkų, inžinerijos-technikos darbuotojų ir tarnautojų kolektyvų, partinių, profsąjunginių ir komjaunimo organizacijų vardu priima Baltarusijos ir Latvijos liaudies ūkio tarybų įmonių kolektyvų kvietimą socialistiškai lenktyniauti ir yra tos nuomonės, kad lenktyniavimas padės toliau smarkiai didinti pramonės gamybą, plačiai keistis patyrimu, kaip darbo žmonės dalyvauja pramonės valdyme, įdiegti priešakine techniką bei technologiją, paskleisti geriausių gamybos novatorių patyrimą, stiprinti mūsų Tėvynės broliškųjų tautų draugystę.


1. Siekti, kad būtų sudaryta koalicinė, pragmatinę orientaciją turinti Vyriausybė, kuri sutelktų valstybiškai mąstančius, profesionalius žmones. 2. Priimti parlamentinės respublikos Konstituciją ir įsteigti Konstitucinį Teismą. 3. Sukurti patikimus teisinius valstybės pamatus, įtvirtinančius žmogaus teises bei laisves, lygybę prieš įstatymus, kovoti su korupcija. 4. Laikyti opoziciją būtina demokratinės valstybės veiklos dalimi. 5. Užtikrinti viešumą ir spaudos, televizijos bei radijo laisvę. 6. Remti krašto apsaugos struktūrų depolitizavimą. Kariuomenė neturi ir negali būti įtraukta į politines intrigas. Ji privalo paklusti tik aukščiausiajai valdžios institucijai. Turi būti uždraustas visuomeninių organizacijų ginklavimasis.


Tik dabar anglai indus pamatė ir indai save pažino

Indų konstitucijos reikalais komisijos pranešimas nušvietė daug neaiškių klausimų Anglų Indijos reikalų ministerija paskelbė pirmą indų konstitucijos reikalais komisijos pranešimą apie padėjimą Indijoj. Šita komisija susideda iš anglų parlamentarų. Jai pirmininkauja Sir John Simon. Komisija jau dveji metai svarsto Indijos konstitucijos problemas. Pirmam to pranešimo tome atvirai konstatuojama, kad Indijos centralinio ir provincijos parlamentų įtaka indų vyriausybei buvusi daug didesnė, negu patys indai to norėję. Indų politikai per mažai tevertinę įstatymuose nenumatytos įtakos galimumus, kaip viešosios nuomonės įtaką. Valdybo kompetencijos padalijimas į dvi dalis — parlamentarinę ir valdžios organų, vadinama diarchiją, Indijoj nedavusi gerų rezultatų. Faktas, kad mokesčiai, policija ir kalėjimai ligšiol buvo valdžios žinioje, o švietimas, krašto gerovė ir žemės ūkis ėjo į parlamento kompetenciją, privedė prie sumišimo. Rezultate parlamentai neišnaudojo savivaldybės jiems suteiktų teisių. Tačiau vis dėlto parlamentų veikimas esąs sėkmingas. Pranešime pareiškiama, kad rinkimų teisės nustatymas sulig turimo turto esąs nevykęs, nes veda prie turtingesnių sluoksnių monopolio. Didelės reikšmės pranešime teikiama vis daugiau įtemptiems santykiams tarp indusų ir musulmonų, partijų slėgimui ir moterų klausimui. Paskutiniu klausimu santykiai Indijoj žymiai pagerėję. Pranešime pažymima, kad Indija negali pasiekti jos pageidaujamo padėjimo pasaulyje, kol moterys neužims priderančios joms, kaipo valstybės piliečiams vietos. Didžiausią žalą, dėl kurios kenčia Indija, sudarą socijaliniai ir ekonominiai papročiai, kuriuos galinti pašalinti tik pati indų tauta. Toliau pranešimas konstatuoja, kad indų tauta reikalauja visiškos lygybės su europiečiais. Tas indų reikalavimas esąs pagrįstas karo metu paskelbta laisvo tautų apsisprendimo teise, o taip pat ir daugelio kraštų nacijonalistų pasiektais gerais rezultatais ir sėkmingu Turkijos pasipriešinimu Europos norams ją užvaldyti. Indų tautos susipratimas, labai išsiplėtojęs. Tas jaunas nacijonalizmas norįs sutrumpinti istoriją ir nelaukti ilgo plėtojimosi rezultatų. Gandhi pranešime labai mažai tepaliestas. Komisija pareiškia nuomonės, kad Anglija neturi jokių motyvų atmesti indų reikalavimui suteikti jiems plačią savivaldybę. Kita pranešimo dalis, kurioj bus išdėstyti komisijos pasiūlymai Indijos savivaldybei praplėsti, bus paskelbta birželio 25 d. Anglų spauda svarsto šitą pranešimą, kaipo labai svarbų įvykį. Laikraščiai pažymi, kad tas pranešimas esąs svarbiausias dabartinės kartos tos rūšies dokumentas. Tai esąs darbas, kurio buvo laukiama per 20 metų. Jame išdėstyti pagrindai, kuriais turės pasiremti būsimoji indų valstybė. Ypač daug dėmesio kreipia laikraščiai į tai, kad komisijos pranešime nesiūloma tuoj paversti Indiją dominija. Priešingai, pranešime išvardyti daug sunkumų Indijos valdymui suteikią rasės, kastų, tikybų ir militarinės krašto apsaugos klausimai. Todėl, komisijos nuomone, Indijos valstybė galinti būti reorganizuota tik palaipsniui. Tas pranešimas padarė nepaprastai didelio įspūdžio anglų viešajai nuomonei, kuri pirmą kartą pamatė Indiją su visomis jos problemomis. Pirmą kartą atkreipė dėmesio, kad Indijoj didžiausioj tarpusavio neapykantoj gyvena 216 milionų indusų ir 70 milionų musulmonų, kad šitie gyventojai kalba 222 kalbomis ir dialektais ir kad Indijoj esama iš viso 2.300 kastų. Penktą indusų tautos dalį sudaro parijai, kurie senu papročiu neprileidžiami prie viešo gyvenimo. Iš pranešimo paaiškėjo, kad Anglijai priklauso didelė Indijos dalis su 240 milionų gyventojų, mažesnė gi dalis su 72 milionais gyventoju yra nepriklausoma ir ją valdo indų kunigaikščiai. Komisijos nuomone, visuotinė Indijos konstitucija be šitų kunigaikščysčių esanti neįmanoma, tačiau, iš kitos pusės, Anglija yra sudariusi su tais kunigaikščiais sutartis ir todėl esą negalima įvesti bet ko naujo prieš jų norą. Toliau pranešime nurodoma į indų tautos analfabetiškumą ir sunkią darbininkų ir ūkininkų ekonominę būklę. Jų metinis uždarbis sudaro apie 344 litus. Tuo tarpu anglų darbininkas uždirba per metus vidutiniškai 4.500 litų. Svaradžistų tarpe tas pranešimas sukėlė didelio nusivylimo, nes jie laukia skubaus Indijos valdymo reorganizavimo. Jis iššaukė taip pat nusivylimo ir reakcinėse sferose, kuriose vis dar kalbama apie indų tautos politinį nepribrendimą ir todėl nenorima atsisakyti nė nuo mažiausios anglų valdžios Indijoj dalies. Pranešime gi nurodyta, kad indų tautoj glūdi didelės dvasinės ir politinės pajėgos, kurios tik turi būti nukreiptos į tinkamas vėžes ir tuomet galės sudaryti naujos laisvos indų valstybės pagrindą.


Čili valstybėj susektas komunistų sąmokslas prieš vyriausybę. Suimta 40 žmonių, jų tarpe buvusiojo Čili prezidento Alessandri sūnus. Organizacija susekta, suradus Alessandri ir buv. higienos ministerio (abudu dabartiniu laiku yra Europoj) instrukcijas.


Fašistinė organizacija OAS paskelbė ketinanti artimiausioje ateityje sudaryti Alžyre vadinamąją „lygiagrečią administraciją“. Apie tai, kaip praneša agentūra Frans pres, pranešė pogrindinė OAS radijo stotis, dirbusi vietos televizijos centro dažnumu Orane.


Lietuvos Respublikos AT pirmininkas V.Landsbergis rugsėjo 28 dieną kalbėjo JTO Generalinės Asamblėjos 47-ojoje sesijoje. Jis papasakojo apie Lietuvos neprievartinį išsivadavimo karą dėl šalies nepriklausomybės, priminė, kad remėme Armėniją, Gruziją, Moldovą ir islamiškas buvusios TSRS tautas, siūlydami taikius problemų sprendimus. Blogio imperija nyksta, toliau kalbėjo V.Landsbergis, bet dar nėra išnykusi. Lietuva, Latvija ir Estija turi didelį kaimyną, o ta kaimyno spauda, kuri paveldėjo senos imperijos seną mąstymą, pastaruoju metu kultivuoja antibaltizmą, tikrą naujo „Šaltojo karo” politiką, kuri turi įtakos ir oficialių asmenų pareiškimams, sakė AT pirmininkas. Mes nenorėtume matyti, kaip Rusijos taikos palaikymo pajėgos virsta pajėgomis, „artimame užsienyje” primetančiomis „Rusijos taiką”, kalbėjo V.Landsbergis. Jis sakė, kad norėtume matyti, kaip pasaulio bendrija padeda visoms iš raudonojo maro kylančioms gyventi tautoms, kaip pasaulio bendrija padeda Rusijai ekonomiškai, kuriant demokratiją bei siekiant teisingumo. Kalbėdamas apie JTO struktūrinius atnaujinimus, V.Landsbergis pažymėjo, kad galėtų būti padaryti struktūriniai atstovavimo pakeitimai, jeigu Juntinėse Tautose atsirastų mažoji Europa. Tai būtų mažųjų Europos valstybių grupė su savu specifiniu tarptautiniu problemų matymu ir panašiomis identiteto išsaugojimo problemomis. AT pirmininkas pasakė, kad Saugumo Tarybą galėtų papildyti trys nauji nuolatiniai nariai: Japonija, Vokietija, Indija, veto teisę nuo tos dienos turėtų ne bet kuris, o mažiausiai du nuolatiniai Saugumo Tarybos nariai, pareiškiantys bendrą veto būtinai kartu.


Įkurta Vengrijos Komunistinė jaunimo sąjunga

Šiandien, kaip jau buvo pranešta, Budapešte įvyko iškilmingas susirinkimas, skirtas Vengrijos Komunistinei jaunimo sąjungai (VKJS) įkurti. Šventiškai papuoštame Erkelio vardo teatre susirinko VKJS Darbininkų jaunimo revoliucinės sąjungos ir kitų jaunimo organizacijų nariai, Vengrijos socialistų darbininkų partijos Centro komiteto, laisvųjų Vengrijos profsajungų ir visuomeninių organizacijų atstovai. Iškilmingą susirinkimą atidarė Vengrijos darbininkų judėjimo veteranas pulkininkas Bela Totas. Susirinkime pranešimą padarė Parengiamojo organizacinio komiteto pirmininkas Zoltanas Komočinas. Šiandien, pasakė jis, mes skelbiame, kad Vengrijos Komunistinė jaunimo sąjunga pradėjo steigti savo organizacijas. Mūsų sąjunga yra tiesioginis paveldėtojas ir tęsėjas Komunistinės darbininkų jaunimo sąjungos, kuri buvo įkurta 1919 metais, bet kuri buvo priversta pasitraukti į pogrindį laikotarpiu tarp dviejų pasaulinių karų ir antrojo pasaulinio karo metais. Jaunieji komunistai semiasi jėgų iš tos didvyriškos kovos, kurią kovojo mūsų pirmtakai prieš kontrrevoliucinį hortistų fašizmo terorą, prieš hitlerizmą, už laisvos, nepriklausomos, demokratinės, socialistinės Vengrijos sudarymą. Į mūsų sąjungą įstoja tie vengrų jaunimo atstovai, kurie pasirengę bet kuriuo laiku, tame tarpe ir sunkumų laikotarpiu, vykdyti jiems partijos keliamus nurodymus. Komunistinė jaunimo sąjunga vienija jaunimą, nebijantį sunkumų, pasirengusį bet kurioms aukoms partijos reikalo labui. Mūsų sąjungos darbe centrinę vietą užima marksistinis-lenininis vengrų jaunimo auklėjimas. Mes puikiai žinome, kad mūsų laikais mokymas apie tikrąjį patriotizmą ir marksizmo-leninizmo idėjos sutampa. Mums žinoma ir tai, kad dalis vengrų jaunimo užsikrėtę nacionalizmu. Mes norime visu kantrumu išgydyti juos ir kartu visiškai atvirai pareiškiame, kad mes atsiribojame nuo visų nacionalistinių siekimų, kurie tarnauja mūsų priešams. Vengrijos Komunistinė jaunimo sąjunga, tęsė pranešėjas, solidarizuojasi su visų šalių jaunimu, kovojančiu už taiką, demokratiją ir socializmą. Šio solidarumo pagrindu mes norime dalyvauti Pasaulinės demokratinio jaunimo federacijos veikloje. Mūsų sąjunga nori bendradarbiauti su socialistinių valstybių jaunimu ir visų pirma su Tarybų Sąjungos jaunimu. Šią iškilmingą valandą iš šios tribūnos mes siunčiame karštus, draugiškus sveikinimus Tarybų Sąjungos jaunimui, didvyriškam Lenino komjaunimui. Sąjunga pageidauja pradėti glaudų, draugišką bendradarbiavimą su kitomis masinėmis demokratinėmis jaunimo organizacijomis (Darbininkų jaunimo revoliucine sąjunga, Suvienytojo valstiečių jaunimo sąjunga, Vieningąja vengrų studentų sąjunga ir Nacionaline besimokančio jaunimo sąjunga). Vengrijos socialistų darbininkų partijos Centro komiteto vardu iškilmingojo susirinkimo dalyvius sveikino VSDP CK sekretorius Jene Fokas. Susirinkimo dalyviai karštais plojimais sutiko sveikinimo telegramas nuo VLKJS, Kinijos, Bulgarijos, Čekoslovakijos, Italijos, Čilės, Brazilijos ir kitų šalių jaunimo organizacijų bei nuo PDJF. VLKJS CK telegramoje, be kita ko, sakoma: Tarybų Sąjungos komjaunuoliai su dideliu pasitenkinimu ir džiaugsmu sutiko žinią apie prasidėjusį pažangaus vengrų jaunimo tarpe judėjimą dėl Vengrijos Komunistinės jaunimo sąjungos — ištikimo Vengrijos socialistų darbininkų partijos pagalbininko jos narsioje kovoje už socializmo statybą — sudarymo. Vengrijos Komunistinės jaunimo sąjungos įkūrimas yra ryškus Vengrijos jaunuolių ir merginų atsidavimo didžiajai marksizmo-leninizmo vėliavai įrodymas. Tarybinis jaunimas, visa mūsų liaudis, visa pažangioji žmonija su giliu prijautimu sekė vengrų patriotų kovą prieš reakcijos jėgas, kurios organizavo kontrrevoliucinį maištą. Mes labai džiaugiamės, kad vengrų tauta, komunistų vadovaujama, sutriuškino kontrrevoliucijos intrigas ir apgynė savo socialistinius iškovojimus. Visasąjunginė Lenino Komunistinė Jaunimo Sąjunga, visi tarybiniai jaunuoliai ir merginos, kaip ir anksčiau, karštai trokšta didžios draugystės su Vengrijos komjaunuoliais, su vengrų jaunuoliais ir merginomis. Mes padarysime viską, kad dar labiau sustiprėtų mūsų broliškoji draugystė, viso socialistinių šalių jaunimo, viso pasaulio demokratinio jaunimo draugystė. Susirinkimo pabaigoje įvyko Raudonosios Vėliavos ordinu apdovanotojo Tarybinės Armijos A. V. Aleksandrovo vardo dainų ir šokių ansamblio koncertas.


VAKARŲ Vokietijos darbo jaunimas ypač aštriai jaučia kapitalistinio išnaudojimo naštą. VFR leidžiamas jaunimo žurnalas „Aufverts” taip aprašo paauglių darbo Ruro anglies šachtose salygas: „Sunkus darbas apstulbina kiekvieną naujoką. Keturiolikametis paauglys tai pradeda jausti jau po keleto savaičių, kai išstovi prie transporterio po 8 valandas ir išima kas valandą po 15—20 centnerių akmenų iš neišvalytos anglies... Įmonininkai naudojasi tuo, kad paaugliams galima mažiau mokėti; jie priima juos dirbti mokiniais, o vėliau, kai jie išlaiko pameistrio egzaminus (tuomet pagal įstatymą turi būti padidintas darbo užmokestis), tuojau pat atleidžia iš darbo”. Kai kuriose šakose paauglių darbo diena neribota, ir šeimininkai išnaudoja jaunuolių bei merginų darbą be jokio sąžinės graužimo. Vakarų Vokietijos jaunimas jau seniai kovoja, kad vyriausybė priimtų įstatymą dėl jaunimo darbo apsaugos. Neseniai Kelne įvyko Vakarų Vokietijos profsąjungų susivienijimo jaunimo konferencija, kuri ryžtingai pareikalavo iš VFR vyriausybės išleisti tokį įstatymą. Bonos vyriausybė, išleidžianti didžiules lėšas ginklavimuisi (tik per pastaruosius dvejus metus VFR kariniams tikslams buvo išleista daugiau kaip 31 milijardas markių), neranda lėšų jaunimo reikmėms, konkrečiai, jo profesiniam apmokymui. Dėl to vien tik Bavarijoje specialybės neturi maždaug 300 tūkstančių nuo 15 iki 27 metų amžiaus jaunuolių. Vakarų Vokietijos jaunimas aktyviai kovoja dėl savo padėties pagerinimo, prieš kapitalistinį išnaudojimą. Tačiau jam tenka kovoti sunkiomis aplinkybėmis. Vyriausybė persekioja visas pažangias organizacijas. VFR uždrausta ne tik komunistų partijos, bet ir daugelio masinių demokratinių organizacijų, tame tarpe Laisvojo vokiečių jaunimo sąjungos, veikla. Šios organizacijos pirmininkas Angenfortas už kovą jaunimo teisėms ginti 1955 metais buvo nuteistas 5 metams katorgos. Šis susidorojimas su populiariu jaunimo judėjimo vadovu sukėlė protestų audrą visoje Vokietijoje. Visuomenės spaudžiama, valdžia šių metų balandžio mėnesį buvo priversta pirma laiko išleisti iš kalėjimo Angenfortą. Vakarų Vokietijos valdžia bijo draugiškų ryšių tarp VFR ir Vokietijos Demokratinės Respublikos jaunimo. Užtenka pasakyti, kad jaunuoliams ir merginoms, neseniai buvusiems VDR ir dalyvavusiems sporto šventėje, buvo iškeltas kaltinimas, kad jų veikla „gresia valstybės saugumui”. Š. m. birželio pradžioje Vakarų Vokietijos teismas nuteisė dešimt mėnesių kalėti profsąjunginį aktyvistą Hansą Virerį vien už tai, kad jis ragino jaunimą dalyvauti VDR sportininkų šventėje Leipcige! Tačiau, nepaisydamas visų persekiojimų, Vakarų Vokietijos jaunimas tęsia savo teisingą kovą.


Ginkluoti susirėmimai Sirijos—Izraelio pasienyje

Čia paskelbtas Izraelio armijos atstovo pranešimas, kuriame patvirtinama, kad „pastarosiomis dienomis sirai ne kartą apšaudė Izraelio žvejus ir Izraelio patrulinius katerius Tiveriado ežere. Siekdama užtikrinti normalų gyvenimą Izraelio teritorijoje, – sakoma pranešime, – Izraelio kariuomenė sunaikino sirų pozicijas, iš kurių buvo apšaudyti Izraelio žvejai ir patruliniai kateriai. Kovo 17 d. Izraelio pajėgos atakavo Sirijos pozicijas į šiaurę nuo Nukebo ir sunaikino ten buvusius pastiprinimus, o po to pasitraukė į savo ankstesnes pozicijas“.


Berlyne buvome „Vorwärts“ redakcijoj, kur Plečkaitis turėjo pasikalbėjimą su p. Krispin ir Abramavičium. Ką su tais dviem ponais Plečkaitis kalbėjos – tikrai nežinau, bet jis man nusakė, jog vokiečių s. dem. būsią palankesni jo veikimui Vilniuje, nes nušvietęs taip reikalą, kad su fašizmu Lietuvoje nebeesą kito būdo kovoti. Krispin sutiks su Plečkaičio bendrais bruožais ir net davęs Mrk. 500.