Iškilmingu džiaugsmo aidu neseniai praskambėjo per plačiąją Tarybų žemę ir per visą pasaulį tautų vado, didžiosios pergalės organizatoriaus ir įkvėpėjo draugo Stalino žodžiai, skelbią taiką, ramų gyvenimą r kūrybinį darbą visame pasaulyje. Karas baigtas, pergalė pasiekta. Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos laimėjimai apginti. Tie, kurie norėjo pavergti laisvas tautas, kurie užsimojo brutalia jėga pagrobti sau pasaulio gėrybes ir priversti žmoniją jiems tarnauti, — buvo priversti padėti ginklus, prisipažinti nugalėtais. Tiesa ir žmoniškumas laimėjo prieš melą ir barbariškumą. Tik miestų ir miestelių griuvėsiai, išdeginti kaimai, apsvilę medžiai pakelėse primena, jog dar taip neseniai čia vyko žūtbūtinės kautynės. Tačiau tie griuvėsiai kasdien nyksta, viršum jų kyla naujas gyvenimas, greit nebeliks nė ženklo baisių kautynių ir sunaikinimų. Gėris, pažanga pasiekiama per kovą ir aukas. Visa žmonijos istorija nužymėta geriausiųjų jos sūnų — dukterų kovomis dėl šviesos ir pažangos. Piktos tamsybės jėgos laikinai įsigali, trukdo ir slopina pažangą, bet pagaliau jos nugalimos, sunaikinamos. Tokios mintys kyla paėmus Kosto Korsako knygą „Prieš amžinąjį priešą“. Joje nagrinėjama didžios žmonijos kovos dėl pažangos ir laisvės prieš pikto ir tamsybės jėgas mažutė iškarpėlė — lietuvių tautos kovų prieš vokiškuosius grobikus atspindžiai mūsų tautosakoje ir žymesniųjų rašytojų kūriniuose. Straipsniai rašyti 1942 — 1944 m., taigi tada, kada dar vokiškieji fašistiniai barbarai niokojo Tarybų Lietuvą, žudė geriausius jos žmones, grobė turtus, vykdė savo „naująją tvarką“. Visi dorieji lietuvių tautos sūnūs stojo į kovą prieš amžinuosius savo priešus. Ir ši kova ne pirmutinė. Daug amžių ji vyko. Jos epizodai atsispindi geriausiuose mūsų literatūros kūriniuose. Knygos autorius vaizdžiai, pačių rašytojų žodžiais, iškelia tą didžią lietuvių tautos tradiciją — kovos ir neapykantos prieš vokiškuosius grobikus tradiciją. Savo įžanginiame žodyje „Didžioji tradicija“, apžvelgdamas lietuvių kovas su vokiečiais, K. Korsakas sako: „…neapykanta vokiškiesiems grobikams ir žūtbūtinės kovos prieš juos dvasia kaip tik sudaro vieną didžiųjų lietuvių literatūros tradicijų“. Straipsnyje „Lietuvių tautosaka“ autorius iškelia lietuvių liaudies skriaudų ir kančių, patirtu nuo Vokiškųjų grobikų, atspindžius mūsų liaudies dainose. Nuo seniausių laikų, kada šunes riteriai pradėjo veržtis į Lietuvą, lietuvis bent dainoje išreiškia savo liūdesį ir nelaimes, kurias padarė jam vokiškieji įsibrovėliai. Ypač tatai ryšku Mažosios Lietuvos lietuvių liaudies dainose. Toliau K. Korsakas nagrinėja Kr. Donelaičio „Metuose“ pavaizduotas vokiečių amtmonų piktadarystes ir lietuvių neapykantą jiems, Simano Daukanto Darbuose senųjų lietuvių ir žemaičių“ ir „Istorijoj Žemaitiškoj“, M. Valančiaus „Antano Tretininko pasakojimuose“ atžymėtas lietuvių tautos kovas prieš vokiškuosius grobikus. Visi šie žymūs lietuvių rašytojai vienu balsu šaukė, jog gražiausias ir amžinas lietuvių tautos priešas buvo ir yra vokiečiai grobikai, jog svarbiausia lietuvių patriotinė pareiga būti pasirengusiems stoti su jais į lemiamą kovą. „Lietuvių tautos sąskaitos su vokiškaisiais grobikais yra tokios pat senos, kaip mūsų tautos istorija. Ir apie tai su nepaprastu įtikinimu mums šiandien kalba S. Daukantas, savo raštuose neužginčijamai parodydamas, kad jau nuo senų senovės vokiečių tikslas buvo lietuvių tautą visiškai išnaikinti, o Lietuvos žemes kolonizuoti“ (96 psl.). Straipsnyje apie Maironį K Korsakas parodo, jog ir šis mūsų didysis tautinio atgimimo poetas savo patriotiniams kūriniams medžiagos sėmėsi iš lietuvių kovų su vokiečiais. Ir savo lyrikoj, ir „Mūsų vargų“ poemoj Maironis pavaizduoja senųjų kryžiuočių ir naujųjų pirmojo pasaulinio karo Lietuvos okupantų grobikiškus tikslus ir šaukia tautą į kovą. Plačiai K. Korsakas panagrinėja didžiojo lietuvių humanisto Vydūno kūryboje pavaizduotas vokiečių piktadarystes lietuvių tautai. Visa Vydūno kūryba, pradedant smulkiomis komedijomis ir baigiant „Prabočių šešėliais“ ir „Gaisru“, dvelkia karčia pagieža tiems, kurie didžius lietuvių gyvenamus plotus pavertė niauriomis kapinėmis, kur besišvaisto vien protėvių dvasios, skelbdamos amžiną panieką ramios, taikios tautos žudytojams, šaukdamos gyvus ir mirusius į amžina kovą. „Vydūno kūryba, nors pilna rūsčių, nykių Mažosios Lietuvos lietuvių gyvenimo ir kovų su vokiečiais puslapių, nėra užtemdyta pesimizmu, iš esmės ji šviesi ir optimistiška, persunkta ne tik gilaus patriotizmo, bet ir skaidrios ateities vilties, pasitikėjimo ir tvirto įsitikinimo galutiniu laimėjimu kovoje prieš baisiąją germanizmo grėsmę, nors toji kova visą laiką reikalavo didžiausių aukų“ (165—166 psl.). Ir pagaliau knygos autorius nagrinėja lietuvių tarybinių rašytojų — Salomėjos Nėries, L. Giros, A. Venclovos, P. Cvirkos, J. Baltušio ir kt. — kūrinius, kuriuose daugiausia vaizduojama lietuvių kova dėl laisvės neseniai pasibaigusio Tėvynės karo metu. Visi laisvosios daugiatautės Tarybų Sąjungos ištikimi sūnūs ir dukros, pašaukti didžiojo vado draugo Stalino, stojo į kovą ginti savo Tėvynės laisvės ir garbės. Poetai, rašytojai, kovodami su kardu rankoje, kartu ir savo raštais, sava meniniu žodžiu šaukė mases į pergalės žygį, kėlė jų neapykantą kultūros ir pažangos griovėjams. Ir tas jų žodis prisidėjo prie pergalės pasiekimo. Lietuvių tarybiniai rašytojai taip pat įnešė čia savo indelį, įrašydami lietuvių literatūros ryškų puslapį, atgaivindami senąją lietuvių tautos kovos prieš amžinąjį priešą — vokiečius — tradiciją. Reikia laukti, kad lietuvių tarybiniai rašytojai praturtins mūsų literatūrą naujais veikalais, kuriuose dar ryškiau atsispindės tos didžios kovos ir tie didvyriai, kurie pasiekė didžiausią pasaulyje pergalę. Kosto Korsako knyga „Prieš amžinąjį priešą“ trumpais, ryškiais bruožais parodo lietuvių tautos istorinę ir dabarties kovą ir kartu nurodo jos ateities kelią, ateities gaires, kaip tat atsispindi mūsų literatūroje. Todėl kiekvienam lietuviui ji įdomi ir vertinga. Čia ypač puikios medžiagos ras literatūros ir istorijos mokytojai, kurie pirmoje eilėje turi ją pasinaudoti. Ir kiekvienas švietimo, kultūros bei visuomenės darbuotojas šioj knygoj ras daug gražiu minčių, daug ko pamokomo.


TRAUKINYS pajuda. Vagono tarpdury, kovodami su griežta palydove, spiečiasi būrys jaunuolių. Jie mojuoja rankomis, blogai kirčiuodami, bet linksmai šypsodamiesi, šaukia: „Labai ačiū!”, „Tegyvuoja Lietuvos jaunimas”, „Tegyvuoja tautų draugystė”. Be abejo, draugai ukrainiečiai norėtų pasakyti ir daugiau ką lietuviškai, bet negi per savaitę viską išmoksi! Taip, savaitė — trumpas laikas, bet jeigu žmogus geras, jeigu žmogus nuoširdus — jį netrunki pamėgti, pamilti. Ir tikrai, tiems, kurie svečius lydėjo visą kelionę, buvo gaila su jais skirtis. Ir tik tai, kad žinai, jog mūsų Sąjungos tautų neskiria jokios sienos, jokie barjerai, kad mūsų tautų draugystei kelias yra labai platus, kad su gerais draugais galima bet kada vėl susitikti, — atsisveikinimo minutės šešėlį greitai nuveja. Nejunti, kaip ištiesi ranką ir linksmai šauki: „Iki pasimatymo, draugai ukrainiečiai, iki pasimatymo”. Mūsų respublikoje, LLKJS CK pakviesti, visą savaitę viešėjo Tarybų Ukrainos jaunimo atstovai. Jie lankėsi Vilniuje, Kaune, Šiauliuose, daug ką įdomaus ir jaudinančio papasakojo apie Tarybų Ukrainą. Tarybų Lietuvos jaunimas sužinojo daug įdomaus ir pamokančio. Ukrainos komjaunimas deda visas pastangas dar labiau sustiprinti ekonominę respublikos galią, papuošti ją naujomis šachtomis, naujomis alėjomis ir sodais. Neseniai Ukrainos LKJS CK Plenumas priėmė nutarimą papuošti respublikos miestus ir kaimus sodais. Komjaunuoliai, jaunimas į tai karštai atsiliepė, ir jau dabar kiekvienos įmonės, kolūkio, mokyklos jaunimas, moksleiviai konkrečiai planuoja, kokias alėjas, parkus, sodus užveisti. Su ypatingu pakilimu Ukrainos jaunimas vyksta į naujai statomas 35 anglies šachtas. Jos turės per metus duoti 6 milijonus t anglies. Tai daugiau negu pagamina visa Austrijos anglies pramonė. Šiuo metu į šachtų statybas išvyko jau 12.000 jaunuolių. Kauno studentai, Šiaulių darbininkai, „Raudonosios vėliavos” kolūkio kolūkiečiai su pasigėrėjimu klausėsi puikių ukrainiečių liaudies dainų, kurias susitikimų metu atliko Liubovj Knorozok, Kijevo Čaikovskio vardo konservartorijos studentė. Gal ne vienas pagalvojo, kad jos, kaip dainininkės, kelias paprastas: muzikos mokykla, konservatorija… Ne, Liuba, kaip draugai ją vadina, perėjo jau didelį, sudėtingą kelio gabalą. Ji — paprasto darbininko duktė, mėgo dainą nuo mažens. Liuba aktyviai dalyvavo geležinkelininkų klubo saviveikliniame darbe, dažnai pasirodydavo įvairių apžiūrų metu. Jos gabumai buvo pastebėti, ji buvo pasiųsta į konservatoriją. Liuba savo draugų, artimųjų lūkesčių neapvils. Ji, nežiūrint, kad jau yra dviejų vaikų motina, atkakliai gilinasi į muzikos paslaptis ir nori savo gražiu, plataus diapazono sopranu dar labiau išgarsinti nuostabiąsias ukrainiečių dainas, nori, kad jaunimas ir senimas dar labiau jas pamėgtų… Jaunas ir nepaprastai sąmojingas Dimka Kolesnikovas. Jis — Charkovo elektromechaninio fabriko šaltkalvis-novatorius. Dmitrijus labai patenkintas savo darbu, nė kiek nesigaili, kad į fabriką atėjo baigęs vidurinę mokyklą. Ir kam gailėtis, jei fabriko jaunimas nuoširdus, darbštus, jeigu įmonės produkcija giriama ne tik mūsų šaly, bet ir tolimojoje Indijoje… „Raudonosios vėliavos” kolūkyje dėmesio centre buvo apvalaus, sveiko veido mergina. Tai Rovno srities Stalino vardo kolūkio linų auginimo grandies grandininkė — pirmūnė Vera Kukla. Linai jos kolūkiui pernai davė net 3,5 milijono rublių, ir nemaža „kaltė” čia tenka pačiai Verai. Jaunas ukrainiečių rašytojas Vitalijus Logvinenko sykį pajuokavo jį apsupusių jaunuolių būriui: — Jūsų respublika maža, bet kokie įvairūs miestai, koks buvo įvairus sutikimas: Vilnius mus sutiko mėlynu pavasario dangumi ir šimtamečiais bokštais, Kaunas — savo festivaline jaunyste, Šiauliai — didelėmis statybomis, „Raudonosios vėliavos” kolūkis — gintaro spalvos alučiu ir puikiais saviveiklininkais. O vis tik vienas bruožas buvo jaučiamas visur — tai lietuviškas nuoširdumas, draugiškumas. Mes tvirtai įsitikinome, kad lietuviai — ukrainiečių draugai. Taip, ukrainiečių ir lietuvių draugystė, nors mus ir skiria plati Baltarusių žemė, jau seniai sutvirtinta krauju, ji stiprinama dabar taikiu darbu, stiprinama dainomis, — lietuviškos melodijos skamba plačiose Ukrainos stepėse, ukrainietiškos — lietuviškuose kloniuose ir beržynų gojuose. Kada svečiai atvyko į Vilnių, jie pirmiausia pamatė I. D. Černiachovskio paminklą. Šis ukrainiečių žemės sūnus, kilęs iš gražios Umanės, lietuvių tautoje minimas su pagarba. Juk jis vadovavo Baltarusijos III frontui, jo kariuomenė išvadavo Lietuvos žemę iš vokiškųjų grobikų. Kada Ukrainos pasiuntiniai nuvyko aplankyti Šiaulių „Elnio” odos ir avalynės kombinatą, ir čia buvo maloniai nustebinti. Kombinato direktorius drg. Pirmaitis papasakojo, kad elniečiai palaiko glaudžius kūrybinius ryšius su Kijevo IV avalynės fabriku. Šio fabriko pavyzdžiu kombinate įrengtas ir rantinės avalynės cechas, vienas geriausių visame kombinate. „Elnio” kombinato inžinieriai, konstruktoriai dažnai nuvyksta pas kijeviečius, parsiveža nemaža naujų sumanymų, pasiūlymų. Šie pavyzdžiai ne vienetai. Jų yra šimtai ir tūkstančiai. Ukrainiečiai atsiunčia mūsų laukams puikius traktorius, aprūpina mus įvairiomis pramonės prekėmis — Lietuvos jaunimas su entuziazmu nuvyko į Tarybų Ukrainą kasti naujų šachtų, statyti naujų magistralių… Svečiai buvo atvykę ne tik papasakoti apie Tarybų Ukrainą. Jie gyvai domėjosi, ką pasiekė jauna Tarybų Lietuva savo pramonės, žemės ūkio išsivystymu, savo kultūra, menu. Ir, tenka kukliai prisipažinti, išgirdome nemaža gerų atsiliepimų. Patiko svečiams ir „Raudonosios vėliavos” kolūkis. Jo pirmininkas drg. Gerdaitis ukrainiečių jaunimo atstovams papasakojo, kokiomis sudėtingomis sąlygomis jis kūrėsi, kaip palaipsniui išaugo iki milijonieriaus. Delegatams gerą įspūdį paliko turtingos kolūkio mechaninės dirbtuvės, gerai įrengtos ir tvarkingai prižiūrimos kiaulių bei galvijų fermos. Svečias iš Ukrainos Vera Kukla turėjo ir priekaištų kolūkiui: linas, taip jos pamilta ir pelninga kultūra, čia dar ignoruojamas. Kolūkiečiai tai suprato ir patys, ir, jeigu linų auginimo grandininkė atvyktų pas raudonvėliaviečius po metų, — tikriausiai nebeturėtų ką barti. Vitalijus Logvinenko papasakojo, kad Tarybų Ukrainoje plačiai žino ir gerbia lietuvių klasikus Žemaitę, P. Cvirką, S. Nėrį, ukrainiečių poetai verčia K. Donelaičio, A. Baranausko raštus, V. Reimerio poemas vaikams. Taip plačiai susipažinti su lietuvių liaudies meno pasiekimais ukrainiečiai neturi galimybės, todėl delegacijos nariai ypač domėjosi, kaip išvystyta mūsų meno saviveikla, taikomoji dailė, kaip organizuojamas jaunimo poilsis. Būsimoji pedagogė, Lvovo I. Franko v. universiteto studentė Marija Sysak, pasakodama apie savo gimtąjį miestą, kuriame yra 12 aukštųjų mokyklų ir 30 tūkstančių studentų, pasakė, kad visi studentai trokšta mokslo, nori tapti gerais specialistais, nori matyti savo šalį taikią, brolišką. „Todėl, — toliau kalbėjo Sysak, — mums reikia daugiau tokių susitikimų, daugiau rankų paspaudimų. Atvykite, draugai, į gražųjį Lvovą, atvykite į derlingąją Ukrainą”. Kada svečius išlydėjo „Raudonosios vėliavos” kolūkio kolūkiečiai, jie uždainavo savos kūrybos dainą: Atvažiuokit į Meškuičius Pažiūrėti mūs darbų. Alučiu Jus pavaišinsim Ir balčiausiu pyragu! Brolių ukrainiečių viešėjimas Tarybų Lietuvoje dar labiau sustiprino mūsų šauniąją tautų draugystę.


Išeinąs Romoj italų istorijos ir politikos žurnalas, leidžiamas Rytų Europos instituto, „L’Europa Orientale“, kuri veda toki rimti mokslininkai, kaip valstybės patarėjas, Romos karališkojo universiteto istorijos profesorius dr. Amedeo Giannini ir Padovos universiteto slavų filologijos profesorius dr. Ettore lo Gatto, kovo - balandžio numery įdėjo Georgio Munzi straipsnį apie Lietuvą: „Lietuvos užginimas ir jos apogėjus“ (La nascita e l'apogeo della Lituania). Tai yra Lietuvos istorijos apžvalga nuo jos pradžios ligi Lietuvos valstybės apogėjaus t. y. ligi Vytauto Didžiojo mirties. Nors autorius ir nenurodo šaltinių, kuriais naudojosi rašydamas savo studiją, tačiau patiektos žinios yra visiškai bešališkos. Skaitydamas straipsnį aiškiai matai, kad autoriaus sugebėta atskirti pelai nuo grūdų ir mokėta nušviesti ta Lietuvos istorijos laikotarpį taip, kaip jis nušviečiamas mūsų istorijos knygose. Georgio Munzi kalba apie tą mūsų istorijos epochą daugiausia politiniu ir tikybiniu atžvilgiais. Jis nuosekliai pasakoja, kaip Lietuvos valstybė susidarė, kaip ji tvarkėsi ir stiprėjo ir kaip, pagaliau, Vytauto Didžiojo laikais pasiekė savo didžiausios galybės. „Vytauto asmenyje, rašo jis, Lietuva turėjo savo didžiausią valdovą ir jam viešpataujant ji pasiekė savo galybės apogėjų. Kilimo fazė buvo pabaigta, dabar prasidėjo puolimo laikotarpis, kuris pasibaigė Liublino unija (1569 m.)“. Taip pat trumpais, bet ryškiais bruožais Georgio Munzi kalba apie Lietuvos christianizaciją. Pirmiausia buvus apkrikštyta šiaurės Lietuva (Livonija), paskum — pietų ir galiausiai — centralinė. Į centralinę Lietuvą krikščionybė ėjusi dviems įvairiomis formomis: iš vakarų su lotynų apeigomis, iš rytų su graikų slavų. Krikščionybę iš vakarų Lietuvai nešę „lenkų misionieriai, kurie, rodės, labiau rūpinosi išplatinti savo kultūrą ir kalbą, kad tuo būdu geriau paruoštų dirvą galutinai „Unijai“, nekaip varyti gilų ir radikališką krikščioniško mokslo skleidimo darbą“. Jau iš tų keletos žodžių matyt, kad autorius teisingai suprato, kaip buvo platinamas krikščionybės mokslas Lietuvoje ir ko siekė lenkų misionieriai savo „misijomis“. Georgio Munzi kalba ramiai, šaltu griežtu stiliumi, žiūri į savo siužetą kaip mokslininkas sans parti pris, ir tatai, gal būt, skaitytoją labiau įtikina, kaip straipsnis, parašytas su per daug dideliu entuzijazmu. Ankstyvesniuose to paties žurnalo numeriuose buvo paskelbti dar du straipsniai: Giacomo Devoto „Lietuvių kalba“ (La lingua lituania) ir Aniedeo Giannini „Lietuvos konstitucijos revizija“ (La revisione della costituzione Lituania). Giacomo Devoto stebisi, kad lietuviai taip greit sutvarkė ir pritaikė moderniojo gyvenimo reikalavimams savo kalbą. Italijai reikėję Dantės sukurti literatūrinę kalbą, kurią pripažino visa šalis, Prancūzijos karaliams reikėję amžių kovos, kol Paryžiaus dialektas tapo visos valstybės kalba, o tuo tarpu lietuviai, be jokių kovų ir neturėdami didelių kalbos genijų, priėmę vieną tarmę, kuri taip nepaprastai greitai tarpstanti ir stiprėjanti. Amedeo Gionnini, smulkiai nurodęs kuo skiriasi naujoji konstitucija nuo 1922 m. konstitucijos ir išanalizavęs priežastis, atvedusias prie konstitucijos pakeitimo, daro išvadą, kad naujoji konstitucija turėsianti pažaboti pakrikusį seimo veikimą. Tokių rimtų studijų apie Lietuvą pasirodymas italų spaudoje mus tik gali džiuginti. Iš vienos pusės jos populiarina Lietuvos vardą užsieny, o kita vertus, jau tas pats faktas, kad kiti domisi tuo, kas dedasi pas mus, parodo, jog mes iš lengvėlio įeinam į intelektualinio, socijalinio ir politinio Europos gyvenimo orbitą. Praėjo tie laikai, kada apie Lietuvą niekas nieko nežinojo ir nenorėjo žinoti. Mes net nevaidinom nė statisto rolės bendrame Europos gyvenime, o dabar mes pasidarom aktyvus kolektyvo narys, kuris stiprėja ir žengia priekin — tatai mums pasako kiti.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Estų ministerių kabinetas patvirtino sutartį su švedų degtukų trestu apie degtukų monopolio įvedimą Estijoj ir nutarė įteikti ją parlamentui ratifikuoti. Einant sutartim, ji turi būti ratifikuota per 2 mėn. Girdi, kad estų ekonominiuos sluoksniuos esama didelės opozicijos prieš sutartį. Todėl manoma sušaukti nepaprastam posėdžiui valstybės ekonominę tarybą, kur sutartis bus nuodugniai apsvarstyta ir priimta tuo reikalu atatinkama rezoliucija. Paskutiniuoju metu kilo projektas įvesti Estijoj dar ir tabako monopolį.


Tikroji Tautų Sąjunga. Europos būklė. Prancūzų vokiečių aliansas. Lenkija turės nusilenkti. Youngo planas pradės veikti, Reino kraštas bus evakuotas šio mėnesio pabaigoj. Mes matome militarinę ir finansinę didžiojo karo likvidaciją. Bet dar nematyti politinės likvidacijos, nes į Versalio ir kitus paskum sudarytus traktatus negalima žiūrėti, kaip į traktatus, kurie turi padaryti galą politin. ir ekonominiams konfliktams, kurie sukėlė karą. Jei jie, tie konfliktai dėl Europos pakrikimo per karą ir nustojo savo griežtumo, bet vis dėlto jie egzistuoja su visais savo blogumais ir pavojais. Aiškus dalykas, per Tautų Sąjungą, per Kellogo paktą, Locarno, Briando propoziciją, valstybės, susirūpinę taikos palaikymu, stengėsi konsoliduoti esamas sutartis ir sudaryti ištisą konvencijų sistemą, kuri likviduotų politinius ir ekonominius klausimus, skiriančius Europą, neleistų grįžti prie senų diskusijų ir taip dalykus sutvarkyti, kad ateities nesusipratimai būtų sprendžiami arbitražo keliu tarptautiniuose tribunoluose. Bet tam tikslui pasiekti priemonių daugumas, nuolatinis nerimas dėl pasirašytų konvencijų vertybės, aiškiausiai parodo, kad niekas nėra tikras dėl rytdienos ir kad tuo nerimu yra užsikrėtę visos svarbiųjų Europos valstybių vyriausybės. Londono konferencijos nepasisekimas yra aiškus įrodymas, kad taikai nieko pastovaus nepadaryta. Anglija, kurios finansinei galybei tenka patirti skaudžių smūgių, susirūpinusi sunkiu nedarbo klausimu ir nemažiau keblia Indijos problema, susikaupia savyje, ieško kelių už Europos ribų. Italija, pačiame augimo krizyje, dairosi į kurią pusę kreipti savo ekspansiją. Vokietija ruošiasi tyliai, bet energingai, turėdama galvoj būsimus įvykius. Prancūzija, dabar, turėdama pirmą Europos valstybių koncerte vietą, bijo jos nustoti ir visokiomis priemonėmis stengiasi ją pasilikti ir toliau. Rodosi, kad keturios didžiosios Europos valstybės veda kitokią politiką, kiekviena nusižiūrėdama į savo ypatingą būklę ir turėdama galvoj savo ypatingus interesus. Nieko nematyti, kas panėšėtų į nuoširdų susitarimą. Aš dažnai sakydavau, kad nei Tautų Sąjunga nei paktai, vistiek kaip jie būtų pavadinti, negali patikrinti Europos taikos. Taip pat taika negali būti patikrinta ir vien tik prancūzų vokiečių antanta. Aš girdžiu abejuose Reino pusėse, kraštutinius elementus išėmus, kad prancūzai ir vokiečiai skelbiasi esą tos antantos šalininkai, bet reikia pripažinti, jei nenorima atsidurti keblioj situacijoj, kad abejose Reino pusėse antanta suprantama ne vienodai. Dabartiniai Prancūzijos politikos vadai mano, kad tos antantos pagrinde turi būti esamų sutarčių gerbimas. Tatai suprantama, nes tos sutartys yra sudarytos atsižvelgiant į Prancūzijos ir jos sąjungininkų interesus. Vokiečiai priešingai, — ir šiame punkte visos vokiečių partijos sutinka — mano, kad tikroji antanta tik tada galima, kai bus revizuotos esamos sutartys ir visų pirma Versalio traktatas. Berlynas mano, kad žodis „antanta“ ne visiškai tiksliai apibrėžia santykius, kurie turėtų būti tarp dviejų valstybių ir kad tie santykiai turėtų būti tvarkomi tikrojo alianso pagrindais. Tuoj po karo prancūzų dauguma būtų atsitraukę tokios perspektyvos akivaizdoje. Laikas padarė savo darbą, karo atsiminimai dyla praeityje, naujosios kartos išeina į politinę areną, aprūkus dūmais teisybė išlengvėlio kyla aikštėn, ir blaivūs protai, kurie pirma aliansą būtų atstūmę, dabar žiūri į jį, kaip į pageidautiną dalyką. Tautinę nuotaiką stengiasi pakeisti tarptautinė. Visa paskutiniųjų laikų prancūzų literatūros produkcija tatai puikiausiai įrodo. Nepraeina nė vienos savaitės, kad prancūzų knygų rinkoj nepasirodytų knyga, skiriama kovoti su senaisiais prietarais, skelbianti tautų solidarumą ir reikalaujanti tikrosios Tautų Sąjungos, nes Ženevos Tautų S-ga esanti tik „juodraštis“. Nauja tarptautinė santvarka, sako Lucien Lehmanʼas savo knygoj: „Vienintelis išėjimas“, pareina nuo trijų pačių stipriųjų Europos valstybių, kurios yra taip pat ir labiausiai civilizuotos: vokiečiams, prancūzams ir anglams tenka padaryti 4 rugpiūčio naktį. Mano nuomone Lehmannʼas klysta, manydamas, kad anglai galėtų prisidėti prie tos inicijatyvos. Jų ypatinga pasaulinė ir europėjinė pozicija juos verčia tiktai suinteresuotais Europos unijos žiūrėtojais. Kas liečia Prancūziją ir Vokietiją mūsų nuomonės sutinka. Senoji aliansų sistema, rodos, vis labiau ir labiau pasensta. Mes dar atsimename, kokia buvo viena svarbiausia didžiojo karo priežastis. Europos padalijimas į dvi stovyklas yra tokia politinė sistema, kuri nieko negali padaryti dėl taikos ir neišvengiamai turi privesti prie karo. Tokia sistema yra priešinga tai dvasiai, kuri turėtų vyrauti tikroj Tautų Sąjungoj. Prancūzų vokiečių aliansas būtų visiškai kitokio pobūdžio, nes, būdamas sudarytas iš dviejų stovyklų šefų, jis sugriautų senąsias aliansų sistemas. Aplink prancūzų vokiečių grupę, pagal būtinumo dėsnį, turėtų grupuotis visos kitos tautos. Tokiam aliansui sudaryti vienintelė kliūtis glūdi tame, kad Prancūzijai sunku atsisakyti nuo jos pasirašytų tarptautinių sutarčių ar tai su Vokietija ar tai su kitomis Europos valstybėmis. Tauta, kuri sudaro didžiausią kliūtį tokiam aliansui realizuoti, yra, aiškus daiktas, Lenkija, nes pati svarbioji sąlyga, kurią Vokietija pastatys Prancūzijai sudarant aliansą, bus jos Rytų sienų revizija. Aš manau, ir daugelis prancūzų mano taip pat, kad jei mums Lenkija daug kuo skolinga, tai mes jai nieko. Visos prancūzų vyriausybės nuo 1919 m. manė, kad prancūzų lenkų aliansas gali patikrinti mūsų saugumą. Dabar joms tenka prisipažinti, kad jos klydo. Visuomenė, kuri ima rimtai žiūrėti į tarptautinę situaciją, mato, kad prancūzų vokiečių aliansas gali daug geriau garantuoti Europos taiką kaip prancūzų lenkų aliansas. Tuo būdu mes matom pasikeitimą viešosios opinijos, kuri taip sustiprės, kad turės nugalėti politikos vyrų pasipriešinimą. Tiktai visuomenės galvojimo būdo, o ypač politikos vyrų nusistovėjusių nuomonių, kurios buvo iškraipytos klaidingu auklėjimu, negalima pakeisti nei per dieną nei per metus. Tačiau, mes jau esame kryžkelėj, valanda jau artinasi, kada reikės pasirinkti galutinį sprendimai. Aš esu tikras, kad netrukus Vokietija padarys Prancūzijai konkrečių pasiūlymų. Per Fachoda konfliktą Vilhelmas II pareiškė Quai dʼOrsay, kad, jei prancūzų kariuomenė neatsitrauks ir kils ginkluotas konfliktas tarp Anglijos ir Prancūzijos, Vokietija yra pasiruošus kovoti kartu su mumis. Iš dviejų tuomet mums pasitaikiusių aliansų mes pasirinkom aliansą su Anglija. Tą pasirinkimą buvo galima motivuoti noru atsiimti Alzasą ir Loreną, noru atkeršyti 1870 m. pralaimėjimą, baime prarasti kolonijas, nepasitikėjimu imperatoriaus žodžiu, mūsų kariniu nepasiruošimu, žodžiu, buvo daug priežasčių, kalbėjusių už aliansą su anglais. Šiandie visiškai kitas dalykas. Išmainyti Vokietiją ant Anglijos, gal būt, buvo išmintingumo pažymys, o išmainyti Vokietiją ant Lenkijos būtų beprotybė. Tos beprotybės Prancūzija nepadarys. Viešoji opinija būtų atsakinga. Tegul Vokietija kalba, momentas yra patogus. Tautų, kaip ir žmonių gyvenime yra valandų, kurių nereikia praleisti neišnaudojus. Henry de Chambon. Šiandien Amerikoj bus lietuvių ekonominė konferencija Specijaliame Didžiojo New Yorkʼo apylinkių lietuvių darbuotojų pasitarime š. m. kovo 31 d., susisiekus su tolimesnėmis lietuvių kolonijomis, buvo priimtas Čikagos Lietuvių Prekybos Buto pasiūlymas, kad planuojamoji ekonominė konferencija įvyktų š. m. birželio 10 dieną. Tokiu būdu: Lietuvių ekonominė konferencija įvyks birželio 10 dieną, New Yorkʼe. Konferencijos tikslas: spiesti lietuviškas pajėgas praktiškam ekonominiam veikimui kaip pačioje Amerikoje taip ir santykiuose su Lietuva. Prie šios konferencijos jau senokai buvo ruošiamasi. Visiems Prekybos Butams (Rūmams) dar balandžio mėn. išsiuntinėti pakvietimai su konferencijos darbų programa. Visi kiti asmenys dalyvauti konferencijoje yra pakviesti per spaudą. Prekybos Butai paskyrė savo delegatus: iš Čikagos numatoma trys, visi jie pasižadėjo paruošti specijalius pranešimus. Iš Pittsburgh, Pa. išrinkta trys delegatai ir Prekybos Butas nutarė už keletą šimtų dolerių nusipirkti lietuviškų saldainių pradžiai. Bostonas siunčia du įžymius veikėjus Prekybos Buto delegatus, bet iš ten yra laukiama daugiau dalyvių. Prekybos Butai Detroit, Mich., Philadelphia, Pa. Worcester, Mass., Baltimore, Md., Newark, N. J. yra pažadėję bent po du delegatu. Žadėjo konferencijoje dalyvauti ir atskirų veikėjų, prie Prekybos Butų neprigulinčių. Prie konferencijos organizavimo prisidėjo mūsų generalinis konsulatas ir kiti konsulatai.


BONA, kovo 15 d. (TASS). Agentūros DPA korespondento pranešimu, kalbėdamas savo partijos rinkiminiame susirinkime Niurnberge, VSDP pirmininkas Olenhaueris pareiškė, kad federalinė vyriausybė visiškai nesuprato savo užsienio politikos uždavinių. Visame pasaulyje, pasakė jis, rimtai galvojama nesilaikyti atkakliai karinių blokų, o ieškoti naujų kelių įtempimui mažinti. Bet dr. Adenaueris vertindavo tarptautinę padėtį pernelyg akcentuodamas karinius aspektus. Olenhaueris apkaltino federalinę vyriausybę tuo, kad ji nepareiškė iniciatyvos Vokietijos suvienijimo klausimu. Atvirkščiai, pradėdama remilitarizavimą, ji padidino Vokietijos skilimą. Olenhaueris pakartojo, kad VSDP atmeta visuotinę karinę prievolę.


Eizenhauerio kalba NATO sesijoje sukėlė nusivylimą

JAV prezidento Eizenhauerio kalba šiandien prasidėjusioje NATO Tarybos sesijoje sukėlė Paryžiaus demokratiniuose politiniuose ir žurnalistų sluoksniuose nusivylimą. Čia pažymima, kad prezidento kalba neatitinka Prancūzijos, kaip ir kitų Vakarų šalių, plačiosios visuomenės lūkesčių; ta visuomenė iš savo vadovaujančiųjų veikėjų laukia konkrečių pasiūlymų, kaip sumažinti tarptautinį įtempimą, atsisakyti karinių pasirengimų varžybų, atsisakyti karinės isterijos kurstymo. Eizenhauerio kalboje nebuvo jokių naujų teiginių, kurie leistų spręsti, kad pasikeitė JAV užsienio politikos kursas. Kalba neišėjo už Daleso „šaltojo karo” politikos ribų. Prezidentas daug kalbėjo apie taiką, kurią reikia išsaugoti, apie taiką, kurios sąlygomis žmonės „galėtų laisvai gaminti, laisvai prekiauti, laisvai keliauti, laisvai galvoti, laisvai melstis”. Tačiau iš esmės jis gynė politiką karinių ir kitų blokų, kliudančių valstybėms ir tautoms taikiai vystytis ir bendrauti. Prezidentas Eizenhaueris gynė NATO, kuri esanti „taikos organizacija”, taip pat „Anglies ir plieno susivienijimą”, „Bendrąją rinką”, Euratomą — visas tas siauras grupuotes, kurios, kaip žinoma, ne tik sudaro grėsmę Vakarų Europos šalių suverenumui, bet ir aštrina esančius tarp jų prieštaravimus. Prezidentas ragino stiprinti NATO, tikindamas, kad Vakarų šalys „pasiekė laimėjimų”. būdamos už „bauginančios galios — paprastos ir branduolinės — barjero”. Kartu jis neslėpė, kad NATO „bauginanti galia” yra nukreipta prieš Tarybų Sąjungą. Šiam tikslui, pasak jo, Vakarų šalys turi naudoti savo „žmonių pajėgų, protų bei materialinių priemonių aktyvus” ir „padaryti galą savitarpio nesutarimams”. Prezidentas įspėjo Vakarų šalių atstovus, kad iš jų bus pareikalauta žymių aukų. „Taikos, kurios mes siekiame, — pasakė jis, — negausime veltui. Jos kaina bus tikrai didelė…” Įtikinėdamas savo klausytojus, kad reikia toliau vykdyti politiką „iš jėgos pozicijų”, „šaltąjį karą” ir ginklavimosi varžybas. Eizenhaueris tvirtino, kad bet kurie NATO Tarybos dabartinės sesijos nutarimai bus „priemonės taikos interesais”. Kalbėdamas apie „taiką” ir „laisvę”, prezidentas nė žodžio neprasitarė apie tai, kad reikalingas taikus skirtingas socialines-politines sistemas turinčių valstybių sambūvis. Atvirkščiai, jis smerkė socializmą ir ėmėsi antitarybinių išpuolių, pavaizduodamas grėsmę Vakarams Tarybų Sąjungos mokslo ir technikos laimėjimus, Tarybų Sąjungos ekonominės galybės stiprėjimą ir net tą faktą, kad Tarybų Sąjunga iškvietė Vakarus „pasaulinį taikų lenktyniavimą ekonominėje srityje”. PARYŽIUS, gruodžio 16 d. (TASS-ELTA). Kaip matyti iš agentūros Frans Pres pranešimų, NATO Tarybos sesijos dieniniame posėdyje Vakarų šalių atstovų kalbos buvo gana prieštaringos. NATO generalinis sekretorius Polis Spakas (Belgija), atidaręs posėdį, ragino atmesti Tarybų Sąjungos vyriausybės pasiūlymą sudaryti Centrinėje Europoje plačią zoną, išjungtą iš atominio ginklavimosi sferos, ir ragino, kuo efektyviausiai apginkluoti Vakarų ginkluotąsias pajėgas”. Norvegijos ministras pirmininkas Gerhardsenas, atvirkščiai, kalbėjo, kad Centrinėje Europoje reikia sudaryti neutralizuotą zoną, siekiant sumažinti įtempimą mūsų „pasaulio dalyje”. Nors reikia iš anksto išnagrinėti šią problemą, prieš užimant galutinę poziciją, pasakė jis, tikslinga apsvarstyti šią idėją ir išaiškinti, ar joje yra elementų, kurie galėtų būti panaudoti „konstruktyviai taikos politikai”. Gerhardsenas pareiškė, jog Norvegija nesutiks, kad jos teritorijoje būtų statomi įtaisai raketiniam ginklui leisti. Jis taip pat pasakė, kad Norvegija neleis sudarinėti jos teritorijoje atominio ginklo atsargas. Kanclerio Adenauerio kalboje aiškiai pasireiškė stiprėjantis Vakarų Vokietijoje judėjimas prieš raketinio ginklo bazių steigimą. Parėmęs „savitarpio priklausomybės” idėją, iškeltą po Eizenhauerio derybų su Makmilanu šių metų rudenį, jis pabrėžė, jog Vakarų Vokietija nori, kad būtų akcentuojama politinė klausimo pusė. Kalbėdamas apie N. A. Bulganino laiškus, jis pasakė, kad šiuo metu „negalima jų komentuoti”, bet jis „neprieštarauja” prieš tai, kad Tarybų Sąjungos vyriausybė būtų užklausta diplomatiniais kanalais, „kokiomis, būtent, koncepcijomis paremti tie pasiūlymai”. Dieniniame posėdyje taip pat kalbėjo kai kurių kitų šalių — NATO narių atstovai. Už posėdžių salės vyksta atskirų NATO šalių atstovų susitikimai ir derybos su Atlanto bloko kariniais vadovais. Šiandien Eizenhaueris priėmė Makmilaną, o Adenaueris susitiko su NATO ginkluotųjų pajėgų Europoje vyriausiuoju vadu generolu Norstedu. PADĖTIS KIPRE LONDONAS, gruodžio 17 d. (TASS-ELTA). Kolonijinių valstybių atstovams SNO Generalinės Asamblėjos sesijoje pavykus sukliudyti, kad būtų priimta rezoliucija, pripažįstanti Kipro liaudies apsisprendimo teisę, pastarosiomis dienomis Kipre sustiprėjo neramumai. Vakar Nikozijoje, Famagustoje, Patose, Limasoloje, Kirenijoje ir kituose salos miestuose įvyko daugybė demonstracijų ir streikų prieš Vakarų valstybių poziciją. Miestuose buvo uždaryta dauguma mokyklų ir nutraukta prekyba parduotuvėse. Dėl spaustuvių darbininkų streiko iš spaudos neišėjo dauguma šios dienos laikraščių. Nikozijoje įvykusios demonstracijos metu salos sostinės gyventojai nešė plakatus, kuriuose reikalaujama suteikti Kipro gyventojams apsisprendimo teisę. Paremdami tokį pat reikalavimą, vakar Nikozijoje pradėjo bado streiką 21 įkalintas kiprietis. Famagustos uoste per susirėmimą tarp demonstrantų ir policininkų vienas kiprietis buvo užmuštas. Protestuojant prieš šią žmogžudystę mieste buvo uždarytos visos kavinės ir kino teatrai ir paskelbtas visuotinis streikas. Į miestą nusiųsti stambūs policijos pastiprinimai. Akantu kaime anglų kareiviai pradėjo šaudyti į demonstrantus, sužeidę du kipriečius. Limasoloje policininkai guminėmis lazdomis išvaikė 500 demonstrantų, 15 iš jų suėmė. Reuterio agentūra praneša, kad per riaušes praėjusią savaitę įvairiose salos dalyse buvo sužeista daugiau kaip du šimtai žmonių, jų tarpe 60 policininkų.


Eišiškių rajono vykdomojo komiteto pirmininko drg. B. ALIUKONIO įžanginis žodis

Draugai! Prieš 13 metų vokiškieji fašistai kartu su lietuviškais buržuaziniais nacionalistais Pirčiupio kaime įvykdė vieną iš daugelio savo kruvinųjų nusikaltimų. Degdami neapykanta laisvę mylinčiai liaudžiai, praradę bet kokį žmoniškumo jausmą, jie kaimą paskandino kraujuje ir pavertė jį pelenais. Lietuvių tauta niekuomet neužmirš šių tamsių žiauraus fašistinio teroro dienų. Fašistinio teroro aukų atsiminimas įpareigoja mus šventai saugoti socialistinę santvarką, tautų draugystę, stiprinti budrumą, kad Pirčiupio tragedija daugiau niekuomet nepasikartotų. Mitingą, skirtą fašistinio teroro aukoms paminėti, leiskite laikyti atidarytu. Iškilmingai skamba TSRS ir Lietuvos TSR himnai. Švelnus vėjelis ir ošiančių pušų šnabždesys himnų garsus paskleidžia po plačiąsias Dzūkijos apylinkes. Nuo broliškųjų kapų sklindančios artimųjų raudos giliai įsmenga į susirinkusiųjų širdis. Žodis suteikiamas Lietuvos KP CK sekretoriui drg. A. Sniečkui.


Š. m. rugsėjo 15 d. Teherane TSRS ambasadorius Irane N. Pegovas ir Irano šachinšacho vyriausybės užsienio reikalų ministras Abasas Aramas pasikeitė notomis klausimu dėl to, kad užsienio valstybėms nebus suteikta teisė turėti Irano teritorijoje jokių raketų bazių. Irano užsienio reikalų ministras įteikė Tarybų Sąjungos ambasadoriui šio turinio notą: „Šachinšacho užsienio reikalų ministerija reiškia savo pagarbą Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos ambasadai ir, vystant ankstesnes derybas, laiko reikalingu pranešti ambasadai, kad šachinšacho vyriausybė, siekdama paskelbti savo gerą valią ir stiprinti abiejų šalių draugystės pagrindus, nori šia nota užtikrinti Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos vyriausybę, kad ji nesuteiks jokiai užsienio valstybei teisės turėti Irano teritorijoje jokių raketų bazių“. Atsakomojoje Tarybų Sąjungos notoje sakoma: „Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos ambasada Irane reiškia savo pagarbą Irano šachinšacho užsienio reikalų ministerijai ir turi garbę pareikšti, kad TSRS vyriausybė su pasitenkinimu priima žiniai Irano šachinšacho vyriausybės 1962 metų rugsėjo 15 dienos notą, kurioje sakoma, kad šachinšacho vyriausybė, siekdama paskelbti savo gerą valią ir stiprinti abiejų šalių draugystės pagrindus, nori šia nota užtikrinti Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos vyriausybę, kad ji nesuteiks jokiai užsienio valstybei teisės turėti Irano teritorijoje jokių raketų bazių“. Pasikeičiant notomis, Irano šachinšacho vyriausybės užsienio reikalų ministras Abasas Aramas savo vyriausybės vardu padarė šį žodinį pareiškimą: „Aš oficialiai pareiškiu, kad, kaip ne kartą nurodė Jo Didybė šachinšachas, Irano šachinšacho vyriausybė niekuomet neleis, kad Iranas taptų priemone agresijai prieš Tarybų Sąjungos teritoriją“. TSRS ambasadorius Irane N. Pegovas padarė šį atsakomąjį pareiškimą: „Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos vyriausybė priima žiniai oficialų Irano šachinšacho vyriausybės pareiškimą, kad, kaip ne kartą nurodė Jo Didybė šachinšachas, Irano šachinšacho vyriausybė niekuomet neleis, kad Iranas taptų priemone agresijai prieš Tarybų Sąjungos teritoriją. Tarybų Sąjungos vyriausybė reiškia įsitikinimą, kad minėtas šachinšacho vyriausybės užtikrinimas ir pasikeitimas notomis klausimu dėl to, kad užsienio valstybėms nebus suteikta teisė turėti Irano teritorijoje jokių raketų bazių, padės stiprinti TSRS ir Irano geros kaimynystės santykių pagrindus ir bus naudingi taikos bei saugumo interesams Artimųjų ir Vidurinių Rytų rajone


PARYŽIUS, III. 1. (TASS-ELTA). Vakar čia įvyko Prancūzijos ministrų tarybos posėdis, kuriam pirmininkavo de Golis. Kaip pranešė po posėdžio ministras prie ministro pirmininko Ternuaras, posėdyje buvo svarstomos „priemonės, kurių imtasi viešajai tvarkai palaikyti“; užsienio reikalų ministras Kuvas de Miurvilis padarė pranešimą apie tarptautinę padėtį. Ternuaras pareiškė, kad už kelių dienų „atvirai susitiks“ Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės ir Prancūzijos vyriausybės atstovai.


Jordanijos valdžia uždarė Jordanijos ambasadą Egipte

KAIRAS, birželio 18 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša spauda, Jordanijos laikinasis reikalų patikėtinis Egipte informavo Egipto užsienio reikalų ministeriją, kad Jordanijos vyriausybė nutarė uždaryti savo ambasadą Kaire. Vakar vakare Jordanijos ambasada buvo uždaryta. Pranešama, kad pagrindiniams ambasados darbuotojams duotas nurodymas grįžti į Amaną. Laikraščiai pažymi, kad, kaip pareiškė Jordanijos užsienio reikalų ministras, ambasados Kaire uždarymas nereiškia, jog nutraukti Jordanijos ir Egipto diplomatiniai santykiai.


Pasaulio dėmesys šiandien yra susikoncentravęs daugiausia apie dvi valstybes: Ispaniją ir Prancūziją. Prancūzų patarlė sako: geriausia ta žmona, apie kurią žmonės mažiausia kalba. Čia liaudies išmintis teisingai pastebėjo, kad padoriu, rimtu, ramiu, nors kūrybiškai ir labai intensingu gyvenimu žmonės nesidomi. Bet jei kur kyla barniai, muštynės, byla, trumpai tariant, skandalas ar šiaip nepaprastas įvykis, ten tuojau nukrypsta visų susidomėjimas. Ispanijoj per šešeris su viršum metų nebuvo parlamento ir valdė Primo de Riveros valdžia. Pagaliau Primo de Rivera pasitraukė. Naujoji vyriausybė sumanė grąžinti visas laisves. Vos tik laisvės buvo grąžintos — tuojau pakilo didžiausia suirutė: streikai, mitingai, susirėmimai su tvarkos žiūrėtojais. Prasidėjo nedarbas, atgijo partijos, pradėjo veikti komunistai. Atsirado žmonių, kurie užsimanė nuversti esančią tvarką. Buvusieji politikieriai ir mitinginiai didvyriai pradėjo kolioti Primo de Riverą. Mat, per šešeris metus jie neturėjo darbo ir dėl to labai pyksta ant Primo. Nesakoma ką jis padarė gero ar blogo. Rodos, blogo nieko jam prikišti nesurandama. Visas jo nusikaltimas, kad šešeris metus valdė be politikierių ir mitingų. Kad per tą jis laimingai baigė Afrikoj karą, kurį parlamentinės valdžios privedusios prie katastrofos, apie tai niekas nekalba. Pamiršta ir tai, kad jis pašalino korupciją, aptvarkė šalį. Žinoma ne visi pamiršo. Bet tie kurie nepamiršo, tai ramūs kūrybinio darbo žmonės. Jie neturi laiko lankyti mitingų, nei dalyvauti išsijuosusių laikraščių darbuose. Nors tokių yra daug, bet negirdėti. Ispaniją apėmė rėksniai, intriginiai oratoriai. Jie tuojau ėmėsi atstovauti „visuomenę“ ir jos vardu kalbėti. Vieni pradėjo reikalauti nubausti Primo de Riverą. Už ką? Kitiems jau maža nubausti Primo. Reikia bausti ir karalių. Tretiems ir to permaža: reikia išpiauti visus buržujus, tada tik bus „rojus“ ir visiška „laisvė”. Jeigu Berenguera būtų Kerenskis, tai žinoma viskas baigtųsi buržujų išpiovimu. Nes tie, kurie reikalauja buržujų skerdynių, moka smarkiausiai šaukti ir energingai veikti. Ispanijos laimei Berenguera ne Kerenskis. Jis pamatė, kad laisvės nuvestų Ispaniją prie to, prie ko jos yra nuvedusios savo laiku Rusiją ir dėl to staiga vėl pasuko prie diktatūros. Jis nepadarė to lengva širdimi. Diktatūra nėra popularus dalykas. Daug lengviau, maloniau ir populariau eiti laisvių keliu, pasiduoti minių vadovybei. Tada būsi tikras demokratas, tada būsi popularus taip kaip Kerenskis, apie kurį buvo juokaujama, esą jis užmiršęs vaikščioti, nes visada buvo nešiojamas ant rankų. Bet tą popularumą teko jam apmokėti beveik pusantro šimto milijonų žmonių gerove. Primo de Rivera šiandien labai nepopularus, bent rėksnių ir mitingierių tarpe. Ir Berenguera tapo nepopularus, kaip tik pasuko nuo laisvių diktatūros pusen. Bet jų laikinas nepopularumas pagamins jiems gal amžiną popularumą Ispanijos istorijoj. Tuo tarpu populariausias savo laiku netik Rusijoj, bet ir už Rusijos ribų Kerenskis, paliks visiems amžiams nepopulariausias asmuo rusų istorijoj. Tuos mitingų herojus, kurie kiekvieną laisvę tuojau stengiasi panaudoti savo tėvynės pražūčiai. Pas mus ginčijamasi ir ruošiama vieši disputai klausimu: yra ar nėra parlamentarizmo krizės. Visai be reikalo šitas klausimas norima generalizuoti. Ji generalizuoti būtų vistiek kaip generalizuoti, pavyzdžiui, klausimą: yra ar nėra finansinė krizė. Sunku būtų tvirtinti, kad Anglija gyvenanti parlamentarizmo krizę. Bet lygiai sunku būtų sakyti, kad parlamentarizmo krizės nėsą Prancūzijoj. Keturios valdžios per šešis mėnesius, tai vis dėlto nėra normalus valstybės gyvenime reiškinys ir parlamentarizmui garbės nedaro, ypač prisiminus, kad Londone tuo pačiu laiku eina labai svarbi Prancūzijai konferencija, Vokietijoj svarstoma Young'o reparacijų planas, Ženevoj norimą užiničiuoti muitų paliaubas ir nusiginklavimą. Parlamentaristai neklausia, kaip tas atsilieps į valstybės interesus, jei tokiu svarbiu momentu šalis liks be vadovybės. Jei parlamentaristas susimušė namie su savo žmona, ar šiaip neteko geros nuotaikos, jis kelia ranką prieš valdžią ir tiek. Koks gi čia gali būti šalies vadovavimas jeigu ta vadovybė keičiasi vidutiniškai kas pusantro mėnesio? Pakol Prancūzija turėjo vieną stiprią partiją, parlamentarizmo mašina šiaip taip veikė. Bet kaip tik ta partija sumažėjo ir nesirado kas ją pakeičia, parlamentarizmo mašina pradėjo girgždėti, braškėti ir visiškai stoti. Tardieu, sudaręs jau ketvirtą Prancūzijos valdžią per šešis mėnesius, visiškai nėra garantuotas ar jo nesutiks Chautemps valdžios likimas jau pirmame parlamento posėdy. O jeigu jam pavyks laimingai pirmą posėdį prasprukti, tai tas gali atsitikti antrame ar trečiame. Argi galima tokiomis aplinkybėmis kalbėti apie bet kokį kūrybinį darbą? Pas mus parlamentinės valdžios keitėsi vidutiniškai kas aštuoni mėnesiai. Tiesa, tai daugiau negu pusantro mėnesio, bet vis dėlto ir čia sunku kalbėti apie kūrybą. Prancūzija — didelė kultūringa, turtinga valstybė. Ji nepriklausomybės nenustos, bent kol kas, jei keis savo valdžias ir kas pusantro mėnesio. Bet maža, turinti ant pačios savo galvos galingą priešą, Lietuva negali sau leisti tokio liuksuso, nestatant savo gyvybės pavojun.


Naujų metų proga. Seniems metams baigiantis ir naujiems prasidedant yra įprasta padaryti trumpa apžvalga į amžinybę palydimųjų metų įvykių ir reiškinių, drauge stengiantis atskleisti užstojančių metų uždangą. Žinoma, negalima ateinančių metų uždangos atskleisti su neapsirinkančiu pranašišku tikrumu; negalima iš pereitų metų gyvenimo eigos analizo padaryti visai neklaidingų spėjimų. Tačiau, iš kitos pusės yra žinomas priežodis „natura non facit saltum“. Vadinasi, teisingas pereitų metų gyvenimo aiškinimas duoda pagrindo ateinančių metų prognozui nustatyti. Nesiimsime šioje vietoje daryti plačios pasaulio gyvenimo apžvalgos. Imsime tik mūsų valstybės pereitų metų gyvenimą ir pasistengsime bendrais bruožais padaryti jo trumpą apyskaitą. Jei palyginsime paskutinius pereitus metus su užpereitais 1927 m., tai pamatysime, kad paskutiniai metai žymiai skiriasi nuo priešpaskutinių, ypač vidaus politikos srity. Tautinis režimas, padaręs galą neišmintingam partijų sauvaliavimui, paskutiniais metais itin sustiprėjo ir dar daugiau pritarimo rado plačiojoj visuomenėj. Jei pirmais tautinės vyriausybės valdymo metais viduje buvo bandyta daryti visokių žygių prieš naująją valdžią, tai šiais pasibaigusiais metais mūsų kraštui neteko pergyventi nei Pajaujo suokalbio, nei Tauragės pučo, nei Plečkaičio žygių Lietuvoje ir jo kongreso Rygoje, jo derybų su Holówko ir Pilsudskiu, nei, pagaliau, bendros kairiųjų ir dešiniųjų partijų atakos prieš vyriausybę. Vadinasi, vidaus gyvenimo atžvilgiu pereitieji metai buvo daug ramesni. Ramesni ir aiškesni jie ir užsienio politikos srity. 1927 metais Pilsudskis naktų nemiegojo, galvodamas apie mobilizaciją prieš Lietuvą; Plečkaičio suorganizuotų bandų invazijos pavojus buvo prie Lietuvos vartų; nebuvo aišku, kokia linkme išeis mūsų byla su lenkais T. S-goj, lenkų propaganda prieš Lietuvą visame pasauly buvo sudariusi apie mus nekokią opiniją, ir rodėsi, kad Lietuvos draugų eilės visur retėja. Bet pereitųjų metų eiga įnešė čia šiokių tokių atmainų mūsų naudai. Lietuvos teisingus ir teisėtus reikalavimus pradėjo įvertinti ir tuose kraštuose, kur mes pirmiau draugų visai neturėjome. Pamažu pasaulio opinija ėmė taisytis mūsų pusėn. Vilniaus klausimo atgaivinimas tarptautinėj plotmėje buvo galutinai sustiprintas. Tiesa, negalima būtų sakyti, kad pereitieji metai atnešė mūsų užsienių politikoj didesnių laimėjimų. Tačiau mūsu byla su lenkais T. S-goj nors ir negali būti pavadinta mūsu dideliu laimėjimu, vistiek prisidėjo prie Lietuvos tarptautinės būklės sustiprinimo. Vidaus gyvenime svarbiausias įvykis buvo konstitucijos pakeitimas. Naujoji mūsų valstybės konstitucija jau spėjo gyvenime prigyti. Dabar net ir tie sluoksniai, kurie pirmiau buvo aiškiai nusistatę prieš jos keitimą, naująją konstituciją pripažįsta ir reikale ja pasiremia, gindami savo teises valstybės įstaigose. Mūsų gyvenimą labiau atatinkąs pagrindinis valstybės įstatymas, nors ir nelabai įprastu būdu paskelbtas, visuomenėje susilaukė tinkamo įvertinimo. Nemažas žingsnis priekin yra padarytas ir valstybės tarybos įsteigimu. Ši labai svarbi įstaiga Lietuvoje turi didelius įstatymų pertvarkymo ir patobulinimo uždavinius išspręsti. Nepaisant kai kurias Lietuvos apskritis ištikusio nederliaus, Lietuvos ūkis eina normaliomis vėžėmis. Valstybės finansai yra visai gerai sutvarkyti. Mūsų nervus rerum – mūsų valiuta – stovi nepajudinama. Pamažu kraštas turtėja ir gyventojų skurdas pamažu nyksta. Vis tai yra reiškiniai, kurie stiprina mūsų viltį į šviesesnę, gražesnę Lietuvos ateitį. Tiesa, yra ir šešėliuotų reiškinių. Tautinės vienybės idėja, nors paskutiniais metais gerokai pastūmėta priekin, vis dar nėra galutinai įkūnyta. Nežiūrint vyriausybės skelbiamo tolerancijos dėsnio, nepaisant to, kad ši vyriausybė su Šv. Sostu yra sudariusi katalikų reikalus puikiausiai apsaugojantį konkordatą, vis das partiniais sumetimais spekuliuojama kataliko vardu, vis, net kai kuriose bažnyčiose, agituojama prieš esamąją vyriausybę, prieš jos santykius su Lietuvos katalikų bažnyčia. Keista atrodo, kai sekmadieniais po sumos bažnyčiose kunigai už mūsų Respubliką ir jos vyriausybę iškilmingai meldžiasi, ir čia pat per pamokslą kalba apie tai, kad vyriausybė katalikus persekiojanti! Toki reiškiniai negali būti pavadinti normaliais. Reikės, kad ateinantieji metai čia daugiau aiškumo įneštų. Prasidedantieji metai, kaip galima iš viso ko spręsti, turės būti ramesni vidaus ir užsienių politikos atžvilgiu. Turės būti daugiau dėmesio kreipiama ramiai kūrybai įvairiose gyvenimo srityse. Mes sulauksime naujų savivaldybių, kurios, gaudamos geresnes veikimo sąlygas, turės pasirodyti vaisingesniais darbais. Po savivaldybių rinkimų, kurie numatomi jau ateinantį pavasarį, ateis ir seimo rinkimų eilė. Pagal naująją konstituciją seimo uždaviniai bus kiek kitoki, negu buvo pagal senąją. Bet nuo seimo, kaipo įstatymų leidimo įstaigos, neatsisakyta: jis turės būti. Ar ateinančiais metais įvyks jo sušaukimas – šiendie sunku būtų tikrai išpranašauti. Tai daugiau pareis nuo užsienių ir vidaus politikos sąlygų, ypač nuo geros valios tų mūsų politinio gyvenimo sluoksnių, kurie greito seimo sušaukimo itin laukia. Jei jie savo taktu ir lojalumu vyriausybei įrodys, kad seimo sušaukimo laikas jau yra atėjęs, tai seimas ateinančių metų bėgy galės būt sušauktas. Bet mes nematome Lietuvos išganymo vien seimo rinkimuose. Mums atrodo, kad ir be seimo galima Lietuvai daug gero padaryti, jei tik pačių lietuvių tarpe bus mažiau neapykantos ir mažiau nepasitikėjimo vieni kitais, o bus daugiau tolerancijos, daugiau svetimų nuomonių gerbimo, daugiau valstybinės drausmės ir susiklausymo. Naujų metų angoje šių dorybių mes norėtume linkėti mūsų kraštui.


Visoj Suomijoj susidarė labai įtempta padėtis dėl komunistų ir komunistų priešininkų veikimo. Praėjusią naktį iš vasaros rezidencijos į Helsinkį skubiai išskrido suomių prezidentas Relanderis. Vakar ministerių kabinetas visą dieną tarėsi dėl susidariusios vidaus padėties. Posėdžiuose dalyvavo taip pat prezidentas. Vyriausybės nutarimu, iš vietos pašalintas Vazos gubernatorius Harlinas ir į jo vietą skiriamas karo mokyklos viršininkas Genrichas. Vyriausybė pritarė vidaus reikalų ministerio pasiūlymui sąryšy su neramumais uždaryti komunistų organą Vazoj. Be to, ministerių kabinetas nutarė parengti respublikos apsaugos įstatymą. Taip pat nutarta išleisti naują spaudos įstatymą, kuris galėtų užkirsti kelią komunistų agitacijai spaudoj. Vakar rytą į Helsinkį iš įvairių Suomijos vietų atvyko apie 100 delegatų. Tą pat dieną įvyko delegatų susirinkimas, kuris truko 3 valandas. Po to, buvo sudaryta 25 atstovų delegacija pas respublikos prezidentą, kuriam buvo įteikta peticija. Peticijoj prašoma tučtuojau uždrausti komunistų susirinkimus ir laikraščius, likviduoti komunistines organizacijas, bet kokiu vardu egzistuojančias. Komunistų agentai, padėjėjai ir agitatoriai turi būti tuojau suimti. Pritaikius tokias priemones, turi būti pakeista parlamento sudėtis, kurio uždavinys būtų parengti naujus krašto apsaugos įstatymus. Vakar ta pati delegacija aplankė vidaus reikalų ministerį, kuriam pareiškė panašų nusistatymą. Vidaus reikalų ministeris pažadėjo parengti naujas priemones kovai su komunistine propaganda. „Suomen Maa“ praneša, kad pietų Suomijos nacionalistai rengia 10.000 žmonių eiseną į Helsinkį, kur bandys išrinkti vieną žymų suomių karininką diktatorium.


Vakarų Vokietijos tankistai išlaipinami Velse

Bundesveras pradėjo savo eilinį „vasaros puolimą” prieš Britanijos salas. Šiandien Vakarų Vokietijos transporto laivas „Trautenfels” nuleido inkarą Pembruko prieplaukoje — viename iš Velso uostų, kur keturis mėnesius bus mokomi VFR tankistai, „Trautenfels” pristatė į Pembruka pirmąjį kareivių ir karininkų kontingentą — 102 žmones, taip pat 40 Amerikos gamybos tankų ir apie 70 kitų karinių mašinų. Poligone netoli Kasimartino jiems paruoštos kareivinės, kurias atituštino „svečiams” anglų dalys. Iš viso tankodrome netoli Kasimartino bus treniruojami šaudyti ir tankus vesti daugiau kaip 2.800 karių, kurie sudaro septynis VFR tankų batalionus.


Tarybinės vyriausybės kvietimu kovo 29 d. į Maskvą atvyko Švedijos Ministras Pirmininkas T. Erlanderis su žmona. Kartu su juo atvyko Vidaus reikalų ministras G. Hedlundas su žmona, Švedijos Užsienio Reikalų Ministerijos Politinio skyriaus vedėjas G. Jaringas su žmona, Ministro Pirmininko asmens sekretorius U. Palmė, Švedijos URM Prekybinio skyriaus 2-asis sekretorius G. Lorentconas. Tuo pat metu į Maskvą atvyko TSRS Nepaprastasis ir Įgaliotasis Ambasadorius Švedijoje K. K. Rodionovas. Vnukovo aerodrome, papuoštame Švedijos ir TSRS valstybinėmis vėliavomis, Ministrą Pirmininką T. Erlanderį sutiko TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmasis Pavaduotojas ir TSRS Užsienio Reikalų Ministras V. M. Molotovas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmasis Pavaduotojas M. Z. Saburovas, TSRS Ministrai V. G. Bakajevas, N. P. Dudorovas, V. P. Jeliutinas, A. A. Iškovas, I. G. Kabanovas, F. G. Loginovas, N. A. Michailovas, G. M. Orlovas, Maskvos miesto Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas N. I. Bobrovnikovas, Užsienio prekybos ministro pirmasis pavaduotojas S. A. Borisovas, TSRS Užsienio Reikalų Ministro pavaduotojas V. S. Semionovas, Vyriausiosios civilinio oro laivyno valdybos prie TSRS Ministrų Tarybos viršininkas S. F. Zavoronkovas, TSRS Užsienio Reikalų Ministerijos Skandinavijos šalių skyriaus vedė jas M. G. Gribanovas, TSRS Ambasados Švedijoje patarėjas N. M. Lunkovas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Protokolo viršininkas J. A Švedijos Ministrą Pirmininką sutiko Švedijos Nepaprastasis ir įgaliotasis Ambasadorius TSR Sąjungoje R. Sulmanas ir Ambasados bendradarbiai bei akredituoti TSR Sąjungoje diplomatinių atstovybių Vadovai. …Lėktuvas nusileidžia ir privažiuoja prie aeroporto pastato, kur susirinko sutinkantieji. N. A. Bulganinas, V. M. Molotovas ir M. Z. Saburovas, R. Sulmanas ir kiti prieina prie lėktuvo. T. Erlanderis ir lydintieji jį asmenys pasikeičia rankų paspaudimais su N. A. Bulganinu, V. M. Molotovu, M. Z. Saburovu ir R. Sulmanu. Po to T. Erlanderiui buvo pristatyti dalyvaujantieji sutikimo metu aerodrome tarybiniai valstybiniai veikėjai ir diplomatinio korpuso nariai. Sutinkant Švedijos Ministrą Pirmininką T. Erlanderį aerodrome buvo išrikiuota garbės sargyba ir atlikti Švedijos ir Tarybų Sąjungos valstybiniai himnai. Ponas T. Erlanderis aerodrome prie mikrofono pasakė kalbą.


Prezidentas Josipas Broz Tito Tarybų Sąjungoje

Pakviesti TSKP Centro Komiteto Pirmojo sekretoriaus, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko N. Chruščiovo, Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos prezidentas Josipas Broz Tito ir jį lydintys valstybės veikėjai gruodžio 5 d. kartu su N. Chruščiovu poilsiavo prie Maskvos. Gruodžio 5 d. vakare Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos prezidentas Josipas Broz Tito, Sąjunginės vykdomosios večės pirmininko pavaduotojas A. Rankovičius, Serbijos Liaudies skupščinos pirmininkas J. Veselinovas, Chorvatijos Vykdomosios večės pirmininko pavaduotojas I. Krajačičius ir Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos ambasadorius Tarybų Sąjungoje C. Mijatovičius Kremliaus Suvažiavimų rūmuose klausėsi D. Verdžio operos „Kaukių balius“. Ją rodo atvykęs į Maskvą gastrolėms Ukrainos TSR T. Ševčenkos vardo akademinis operos ir baleto teatras. Kartu su Jugoslavijos prezidentu ir jį lydinčiais valstybės veikėjais spektaklyje buvo TSKP Centro Komiteto Pirmasis sekretorius, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. Chruščiovas su žmona, draugai A. Kosyginas, A. Mikojanas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos Tarybos užsienio reikalų komisijos narys A. Adžubėjus su žmona. Prieš prasidedant trečiajam veiksmui, teatro režisierė Ukrainos TSR nusipelniusi artistė I. Molostova teatro kolektyvo, visų Ukrainos meno darbuotojų ir visų esančių spektaklyje vardu karštai pasveikino draugą Josipa Broz Tito ir jo palydovus. Po spektaklio Josipas Broz Tito ir jį lydintys draugai jugoslavai atėjo už kulisų pas artistus. Jie padėkojo už gerą spektaklį. Josipas Broz Tito pasakė: „Aš su pasitenkinimu klausiausi jūsų spektaklio. Kai būsiu Kijeve, būtinai ateisiu pas jus į teatrą. Ačiū“. N. Chruščiovas ir Josipas Broz Tito apžiūrėjo Suvažiavimų rūmus. Grupė Jugoslavijos valstybės veikėjų iš Josipo Broz Tito palydovų ir diplomatiniai Jugoslavijos ambasados bendradarbiai žiūrėjo TSR Sąjungos Akademiniame Didžiajame teatre P. Čaikovskio „Gulbių ežerą“. Kartu su svečiais iš Jugoslavijos baletą žiūrėjo TSRS Kultūros ministrė J. Furceva, TSRS užsienio reikalų ministro pavaduotojas N. Firiubinas, Tarybų Sąjungos ambasadorius Jugoslavijos Federatyvinėje Liaudies Respublikoje A. Puzanovas ir kiti. Spektaklyje pagrindines partijas atliko TSRS liaudies artistė R. Stručkova, RTFSR nusipelnęs artistas B. Chochlovas, A. Begakas, V. Košeliovas, J. Vankė. Dirigentas – A. Žiūraitis, dailininkas – RTFSR liaudies dailininkas S. Virsaladz


Medicininė išvada apie draugo Boleslavo Bieruto ligą ir mirties priežastį

Draugas Boleslavas Bierutas šių metų vasario mėnesio pabaigoje susirgo gripu ir plaučių uždegimu. Naktį į kovo 12 d. prasidėjo sunkus aštraus širdies indų silpnumo priepuolis su koronarinės kraujo apytakos sutrikimu (miokardo infarktas). Kovo 12 d. 23 valandą 35 minutės ištiko mirtis dėl širdies veiklos sustojimo, kurį sukėlė, kaip parodė patologinis-anatominis ištyrimas, didėjanti plaučių arterijos trombozė.


VOS tik paskelbus rinkimus į liaudies teismus, Paliepių vidurinės mokyklos mokytojai-agitatoriai kartu su „Šviesios ateities” kolūkio komjaunuoliais surengė agitatorių pasitarimą, kuriame buvo nagrinėti klausimai, kaip geriau pasiruošti rinkimams į liaudies teismus. Pasitarimo metu buvo sudarytas darbo planas. Komjaunuolės Vanda ir Danutė Kūgytės, Zentalienė, mokytojos Narkevičienė ir Grižienė puikiai apipavidalino agitpunktą: pagamino šūkius, diagramas, montažus, leidžia sienlaikraštį „Agitatorius”. „Šviesios ateities” kolūkio I ir IV brigadose perskaitytos paskaitos „Tarybinis teismas — liaudies teismas”. Visi agitatoriai aplankė rinkėjus, suruošė individualius pasikalbėjimus, supažindino su liaudies teismo tarėjų ir teisėjo kandidatūromis bei tarybinių rinkimų sistema, patikslino rinkėjų sąrašus. A. Brigys Ariogalos rajono Paliepių vidurinės mokyklos mokytojų komjaunimo organizacijos sekretorius SKAUDVILĖS rajono „Gegužės Pirmosios” kolūkio agitatoriai-komjaunuoliai drg. drg. A. Čėsna, G. Janušauskaitė, Puišytė ir kiti jau po 3—4 kartus aplankė rinkėjų butus, papasakojo apie rinkimų demokratiškumą mūsų šalyje. Agitatorius drg. Čėsna papasakojo kolūkiečiams, kokie dideli pasikeitimai įvyko Adakavo apylinkėje Tarybų valdžios metais. Mokytojai A. Mieldažis, S. Kaučikienė, E. Miniotaitė ir kiti suorganizavo rinkėjų susirinkimus brigadose, kurių metu išaiškino rinkimų nuostatus, supažindino kolūkiečius su kandidatų biografijomis.


Atvažiavęs į Varšuvą lenkų pasiuntinys Maskvoj Patekas buvo priimtas Zaleskio, paskum Pilsudskio. Lenkų vyriausybės spauda skuba paaiškinti, kad Pateko kelionė neturinti jokios nepaprastos priežasties. Tačiau, kitomis žiniomis, Pateko kelionė susieta su staigiu lenkų užsienių reikalų ministerijos rytų skyriaus direktoriaus Holovko išvažiavimu iš Maskvos nepaprastai įtempusiu santykius tarp Pateko ir Zaleskio. Dabar Patekas esąs pašauktas į Varšuvą duoti paaiškinimų. „Berliner Tageblatt“ pažymi, kad rusų lenkų santykiuose matomas aiškus įtempimas ir šiuo momentu nėra nė kalbos apie prekybos derybų tęsimą. Santykių įtempimas aiškinamas tarp kitko lenkų spaudos puolimais prieš rusų pasiuntinybės Varšuvoj patarėją Uljanovą. Manoma, kad prekybos derybos tarp SSSR ir Lenkijos prasidės ne anksčiau, kaip pasibaigs „Hromados“ procesas, kuris prieš gegužės mėn. nebus baigtas.


— Sekmadienį įvyko iškilmingas Klaipėdos šaulių būrio naujos vėliavos pašventinimas. Vėliava yra žalios spalvos. Jos vienoj pusėj išsiuvinėti Gedimino stulpai, vidury didelis šaulių sąjungos ženklas ir būrio pavadinimas. Vėliava labai graži. Ji kaštavo būriui apie 1.000 litų. Sena vėliava bus padėta būsimam Vytauto Didžiojo muziejui. Naujos vėliavos pašventinimo iškilmės prasidėjo 11 val. prie šaulių namų. Čia vėliava buvo penkiais žaliais kaspinais pririšta prie stiebo. Pirmą mazgą užmezgė Klaipėdos krašto komendanto pavaduotojas maj. Reichertas, kitą — uosto direkcijos pirmininkas inž. Visockis, paskui Klaipėdos krašto šaulių rinktinės pirmininkas Lėbartas, rinktinės vado pavaduotojas maj. Žemaitis, būrio vadas, jo pavaduotojas, sekretorius ir vienas eilinis šaulys, 3 val. popiet kapuose prie paminklo žuvusiems dėl Lietuvos laisvės vėliava buvo pašventinta ir perduota būriui. Šiose iškilmėse dalyvavo taip pat aukšti svečiai ir daug publikos. Būrio pirmininkas p. Vanagaitis pasakė kalbą. Vėliavą pašventino evangelikų kunigas Stanaitis ir pulko katalikų kapelionas. Abu dvasininkai savo kalbose pabrėžė vėliavos reikšmę šauliams, kuri turinti reikšti švenčiausią pareigų simbolį. Po to rinktinės vado pavaduotojas maj. Žemaitis iškilmingai įteikė vėliavą būrio vadui p. Dobrolovskiui, kuris iškilmingai pasižadėjo ją gerbti ir mylėti. Per iškilmes kapuose kalbėjo taip pat direktorijos pirminink. p. Reisgys, Klaipėdos įgulos viršininkas pulk. Genys ir Klaipėdos krašto šaulių rinktinės pirmininkas p. Lėbartas. Vakare šaulių namuose įvyko koncertas ir balius. — Vilniuj vaduoti sąjungos Klaipėdos skyrius pereitą sekmadienį vakare surengė lietuvių klube paskaitą apie dabartinį padėjimą Vilniuj, kurią laikė neseniai sugrįžęs iš Vilniaus valdybos narys p. Korniakas. Klausytojų buvo prisirinkusi pilna salė. Po paskaitų įvyko vakarėlis.


„Vilniaus Rytojus“. Okupuotosios Lietuvos lietuviška spauda buvo ligšiol išsisklaidžiusi. Vilniuj ėjo ligšiol keli lietuviški savaitraščiai, kurie ir laikėsi tos pat tautiškos 1inijos, tačiau, kaipo atskiri leidiniai, konkuravo tarp savęs. Tas buvo žalinga, nes tuo būdu Okupuotosios Lietuvos lietuviai neturėjo vieno bendro spaudos centro, kurs galėtų paimti vadovybę į savo rankas. Dabar, tas netobulumas yra šalinamas, nes nuo š. m. gruodžio 1 d. Vilniuj pradėjo eiti naujas savaitraštis – „Vilniaus Rytojus“, kurs, kaip matyt iš administracijos pranešimo, pavaduosiąs ligšiol ėjusius leidinius: .,Kelia“, „Vilniaus Aidą“ ir „Dirvą“. Savo pirmam numery iš š. m. gruodžio 1 d. ,,Vilniaus Rytojus“ apie savo uždavinius rašo: „Pradėdami leisti ,,Vilniaus Rytojų“ mes juntame, kad visų šio krašto lietuvių akys nukreiptos mus ir pas visus veržiasi klausimas: – Kas jūs tokie? Į tą klausimą vienu žodžiu atsakyti sunku. Mūsu tauta ilgus šimtmečius vilko sunkų svetimųjų jungą. Gana tik atsiminus baudžiavos laikai. Juk tuomet mes praradome savo tautos diduomenę, viršūnes, kuri dingo svetimųjų tautų gelmėse, – liko mums tik tautos branduolis – kaimietis. Baudžiavos laikotarpis baigėsi 1863-64 m. maištu, ir šiokią tokią ekonominę laisvę visa Lietuva laimėjo. Bet prasidėjo gal dar didesnė rusų carų priespauda. Tuomet tai tapo surakintos lietuvio lūpos, – buvo uždrausta spauda. Prasidėjo smarki kova. Neišgąsdino lietuvio nei kalėjimai, nei katorga, nei Sibiras. Po ilgų kovų buvo laimėta politinė laisvė. Dėja, Rytų Lietuva tuo atžvilgiu yra nuskriausta... Ilgų metų vergija įspaudė savotišką antspaudą, o ypač vietos lietuviui. Tos vergijos pasėkomis, mūsų nuomone, galima išaiškinti ir tai, kad lietuvis lengva širdimi išsižada savo gimtojo kampelio, savo gimtosios žemelės ir keliauja svetur ieškodamas gardesnės duonelės. Taip prieš karą plaukė Amerikon, vyko į tolimus Rusijos miestus. Tiesa, kad perkama prekė, kad jis sociališkai yra lygus, arba, tiksliau, kad jis gali patapti su kitais lygus – Amerikoje naikina patį socialinį darbo ir kapitalo klausimą. Darbininkai, kad ir iš mūsų krašto nuvažavę į Ameriką ir ten kelis metus pagyvenę, ją susiriesdami giria ir gina. O tai yra labai geras dalykas: darbininkas nekeikia tos šalies, tos valstybės, kurioje jis gyvena ir dirba; jis nekelia prieš tos valstybės, kurioje jis gali patapti kapitalistu, vyriausybę jokios revoliucijos. Vadinasi, darbininkas nėra valstybės ir jos vyriausybės priešas, o prietelis. Tai jau labai gerai. Anglijoje kova tarp darbo ir kapitalo valstybės ir valdžios beveik visai neliečia. Ten kova tarp darbo ir kapitalo tik eina lyg kad už valstybės sienų. Ten valstybė ir jos vyriausybė yra ne kovos dalyvė, o iš šalies stovįs žiūrovas. Valstybės vyriausybė, tas pasyvus kovos žiūrovas tol palieka pasyvus, kol turi vilties, kad vis dėlto galų gale dvi tarp savęs bekovojančios pusės ims kada nors ir susitars. Kai jau tokios vilties nebėr, tada pasyvus žiūrovas – valstybė – pasidaro dviejų bekovojančių pusių tarpininkas. Tada ji stengiasi, tarpininkaudama, abi besipešančias šalis sutaikyti. Vadinasi, Anglijoje socialinė kova tarp darbo ir kapitalo yra, bet ten ji valstybę maža teliečia: ten ji eina valstybėje, bet ir už valstybės. Vokietijoje socialinis darbo – kapitalo klausimas yra kur kas painesnis. Čia į kovą, kuri eina tarp darbo ir kapitalo, yra įmaišyta pati valstybė. O tas jau yra blogiau. Blogiau dėl to, kad Vokietijoje, esant valstybei įmaišytai į darbo – kapitalo kovą, valstybės pa


Lietuvos respublikonų partijos vadovų spaudos konferencija

Į vakar įvykusį susitikimą su žurnalistais atvyko Respublikonų partijos pirmininkas A. Bubulis, centrinės tarybos nariai T.Bitvinskas, E.Satkevičius ir kiti. Su svarbiausiomis Respublikonų partijos nuostatomis supažindino jos programos autorius, biologijos daktaras T.Bitvinskas. Vertybės, kurias pasiryžę ginti respublikonai, tradicinės ir beveik nesiskiria nuo kitų Lietuvos politinių partijų skelbiamų tikslų. Tai - demokratinė santvarka, piliečių teisės, privatinė nuosavybė, rinkos ekonomika, stipri, valstybės proteguojama socialinė gyventojų sauga ir pan. Yra ir keletas originalesnių teiginių: respublikonai pripažįsta, kad be fermerių ūkių, turi teisę gyvuoti ir bendrovės, pasisako už religinę bei tautinę toleranciją, prieš kolektyvinę atsakomybę už nusikaltimus tautai ir žmonijai. Jie reikalaus, kad Lietuvos piliečiai mokyklų ir stovyklų sistemoje išeitų karinį parengimą ir, iškilus būtinybei, papildytų armijos gretas. „Tiesos” korespondentas atkakliai bandė išsiaiškinti, kodėl partija pasivadino „respublikonų” vardu, kai Lietuvoje respublikai, kaip valstybės formai, niekas negrasina ir nesiūlo įvesti monarchiją. Tačiau aiškaus atsakymo nebuvo. Gali būti, kad perimtas tradicinis užsienio šalių partijų, praeityje kovojusių prieš monarchijas, pavadinimas. Įdomu tai, kad Lietuvos respublikonai per savo garbės narį, Merilendo universiteto profesorių D.Genį yra užmezgę ryšius su JAV respublikonais, iš kurių tikimasi metodinės pagalbos ir, pridūrė A.Bubulis, ne vien tik jos. Respublikonai save laiko dešiniojo centro partija ir yra nusiteikę bendradarbiauti su dešiniosiomis partijomis, taip pat su partiotiškai nusiteikusiais centristais ir kairiaisiais. Sąjūdis, A.Bubulio nuomone, yra padaręs daug gero Lietuvai, bet neišvengė ir didelių klaidų. Respublikonai rinkimams ketina sudaryti koaliciją su Patriotų sąjunga. Rinkiminiame sąraše bus nuo 10 iki 20 pavardžių, keli partijos remiami kandidatai balotiruosis vienmandatėse apygardose. Partija yra negausi - 460 narių, todėl didelių vilčių artėjančiuose rinkimuose nepuoselėja. Bus gerai, anot partijos pirmininko, jeigu pavyks iškovoti 1-3 vietas Seime. Rimtesni užmojai siejami su tolesne perspektyva. Respublikonai yra nusiteikę ugdyti Lietuvos patriotus tarp kitataučių, todėl mielai priima į savo gretas rusus, lenkus, baltarusius. Yra net vokiečių ir graikas. Partiją, jos lyderių manymu, turėtų paremti verslininkai, neradikaliai mąstantis jaunimas, ūkininkai, kultūros darbuotojai ir technikos specialistai. Mažutę, bet, atrodo, gana intelektualią partiją labai sukrėtė jos pirmojo pirmininko K.Petraičio negražūs darbeliai. Pasak A.Bubulio, K.Petraitis, dabar jau išmestas iš partijos, bandė įvesti joje savo asmeninę diktatūrą, be to, išeikvojo partijos lėšas, suklastojo antspaudą ir pan. Dėl šių machinacijų Respublikonų partija vienintelė Lietuvoje negavo Vyriausybės dotacijos, todėl negali net išleisti savo laikraščio, apsiribodama rotaprintu spausdinamu „Respublikono žodžiu”. Ateitis parodys, ar suras ši partija savo vietą Lietuvos žmonių protuose ir širdyse.


Gruzijos TSR jaunimas karštai atsiliepė į partijos ir vyriausybės kvietimą dalyvauti naujų įmonių šalies rytuose ir šiaurėje statyboje. Pasikalbėjime su TASS'o korespondentu Gruzijos LKIS CK sekretorius T. Džanelidzė papasakojo: - Jaunieji mūsų respublikos patriotai kovoja už didingų partijos uždavinių įvykdymą. Savo laiku drauge su kitų broliškųjų tautų pasiuntiniais įsisavinti dirvonų išvyko daugiau kaip 2.000 savanorių iš Gruzijos. Gruzijos jaunimo pasiuntinius galima matyti Donbaso šachtose, Stalingrado ir Kuibyševo HES statybose, kitose įmonėse ir statybose. Daugiau kaip 3.000 jaunųjų darbininkų ir specialistų parėmė patriotinę Tbilisio komjaunuolių iniciatyvą ir išvažiavo į respublikos energetikos statybas Šiomis dienomis į komjaunimo organizacijas ateina įvairių profesijų jaunuoliai ir merginos, vidurinių ir aukštųjų mokyklų auklėtiniai, išreiškusieji norą važiuoti į naująsias statybas. Jau gauta daugiau kaip 4.000 pareiškimų. - Komunistų partija, - rašo jaunieji darbininkai iš Rustavio miesto A. Giunašvilis ir D. Papkiauris, - numatė smarkaus sunkiosios pramonės išvystymo šalies rytuose programą. Mes būsime laimingi, dalyvaudami jos įgyvendinime. Sunkumai mūsų nebaugina. Mes įveiksime juos. Daugelyje įmonių gamybininkai, nutarusieji važiuoti į rytinius rajonus, sudaro kompleksines brigadas, kad į naujas vietas atvažiuotų kaip ištisas kolektyvas.


Dėl teismo prieš pažangiuosius Pietų Afrikos Sąjungos veikėjus

LONDONAS, gruodžio 21 d. (TASS-ELTA). Johanesburge tebevyksta grupės pažangiųjų Pietų Afrikos Sąjungos veikėjų procesas. Vakar įvyko antrasis teismo posėdis. Gautomis Londone žiniomis, prie teismo pastato daugiau kaip tūkstantis negrų surengė protesto demonstraciją. Vaikiusi demonstrantus policija atidengė į juos ugnį iš automatų. Yra užmuštų ir sužeistų.


GALINGI kranai, iškilę viršum statybų pastolių, traktoriai, kurie raiko amžiais neliestą velėną, mašina, iš kurios nė minutei nesustodamas liejasi ir klostosi į rietimą audinys, tūkstančiai kitų didelių ir mažų darbų, kuriuos dirba tarybiniai žmonės, byloja apie nepaliaujamą, kūrybingą liaudies triūsą. Komunistų partijos XX suvažiavime tarybinei liaudžiai iškelti uždaviniai įpareigoja daugiau dirbti ir jaunimą. Jaunuolių ir merginų tiesioginė pareiga - būti ten, kur reikalinga jaunatviška energija ir sumanumas. K. J. Vorošilovas Komunistų partijos XX suvažiavime kalbėjo, kad „mūsų partija ir Tarybų valstybė ir ateityje auklės mūsų jaunimą idėjiškai ir fiziškai užsigrūdinusį, mokantį pasiekti mokslo viršūnes ir tobulai valdyti naująją techniką, nebijantį sunkumų, o sugebantį įveikti juos, nebijantį gaivaus naujųjų statybų vėjo, nevengiantį kieto darbininkų darbo“. Respublikos jaunimas drauge su visos šalies jaunuoliais ir merginomis supranta tuos milžiniškus uždavinius, kurie keliami tarybiniams žmonėms šeštajame penkmetyje. Jie nori būti pirmuose darbo baruose, toliau stiprinti Tėvynę. Dažnai jaunuolis ar mergina, galvodami apie savo pareigą Tėvynei, susimąsto, kaip tapti geresniu, tobulesniu, kaip savo darbu ir mokslu duoti daugiau naudos visuomenei, liaudžiai. Prieš kurį laiką Kauno politechnikumo moksleivis Antanas Adomaitis kreipėsi į redakciją laišku, klausdamas, kaip tapti valingu žmogumi. Šis laiškas buvo atspausdintas laikraštyje. Kad ne vien tik Adomaitį jaudina šis klausimas, rodo gausūs skaitytojų laiškai. Darbininkai, mokslo darbuotojai, mokytojai, moksleiviai, tarnautojai, kolūkiečiai nesitenkino vien atsakydami Adomaičiui. Jie pasakojo apie save, savo kolektyvą, reiškia mintis, pasiūlymus, nurodo, kaip ugdyti valią. Skaitytojai pateikė daug pavyzdžių iš grožinės literatūros, o taip pat iš mūsų šalies didvyrių, drąsiųjų žmonių gyvenimo. Jaunuoliai ir merginos sau ir kitiems draugams siūlo mokytis drąsos, ištvermės iš Zojos Kosmodemjanskajos, Nikolajaus Ostrovskio, Aleksandro Matrosovo ir kitų valingų, drąsių žmonių, kurie savo gyvenimą ir gyvybę paaukojo, gindami Tėvynės laisvę ir laimę. Kalbėdami apie didelius žmones ir jų žygdarbius, skatindami iš jų mokytis valingumo, skaitytojai iškelia kitą svarbią mintį: valia reikalinga ne tik dideliems darbams atlikti - ji būtina ir kasdieniniame gyvenime nugalint eilinius sunkumus. Anykščių J. Biliūno vardo vidurinės mokyklos moksleivis R. Gražys savo laiške pasakoja, kaip jis sugebėjo nugalėti savo tingumą ir tapti geru mokiniu. Ištaisyti dvejetus jam padėjo pasiryžimas sistemingai ir nuosekliai mokytis, dienos režimo laikymasis. Gal kai kam atrodo, kad mokantis, vykdant kasdienines užduotis nereikia tvirtos valios. Jei kas šitaip galvoja, smarkiai klysta. Kas gi patikės žmogumi, kad jis parodys valią ir ištvermę pavojaus metu, jei jis neįstengia atlikti paprasčiausio darbelio, įveikti eilinę kliūtį gyvenime? Teisingai rašo mūsų laikraščio skaitytojas Z. Plioplys savo laiške Antanui Adomaičiui. „Prisimenu Tarybinės Armijos eilėse praleistas dienas. Ten pasitaikė sutikti ir tokių karių, kurie laužydavo karinę drausmę, bet, kalbėdami su kitais, tvirtindavo, kad karo atveju jie nedvejodami parodytų narsumą ir ištvermę. Man atrodo, tokiais žmonėmis negalima pasitikėti. Jie kaip taikos, taip ir karo metu tikriausiai būtų tik našta draugams“. Negalima laikyti valingu žmogumi to, kuris savo žodžių neparemia darbais, kuris daug kalba, bet mažai dirba. Kad padarytum tai, ką prižadėjai sau ar kitiems, kad taptum valingu žmogumi, turi matyti prieš save aiškų tikslą, nes didelis tikslas gimdo didelę energiją. Žmogus, turįs tvirtą materialistinę pasaulėžiūrą, turįs kilnų tikslą - komunizmo statybą, visuomet sugebės nukreipti savo valią šiam tikslui pasiekti. Stipri valia priklauso nuo paties žmogaus pasiryžimo ir pastangų. Žinoma, jaunuoliui gali nemažai padėti ir kolektyvas, kuriame jis gyvena, mokosi, dirba. Kolektyvas neturi abejingai žiūrėti į savo nario klaidas. Jo pareiga pamokyti draugą, sugrąžinti jį į tikrąjį kelią, paskatinti geram darbui. Kolektyvas - jėga, kuri vienija atskirus žmones. Jis gali pasiekti, kad visi kolektyvo nariai eitų teisingu keliu, augtų valingais žmonėmis. Komjaunimo organizacija, vadovaujanti kolektyvui, yra jaunimo mokytoja, padėjėja. Ji moko savo auklėtinius mylėti Tėvynę, padeda jiems susidaryti tvirtą materialistinę pasaulėžiūrą, kovoti ir nugalėti sunkumus. Mūsų puikiame gyvenime negali būti silpnavaliai, bijantieji sunkumų žmonės. Jie nesugebėtų įvykdyti partijos ir vyriausybės keliamų uždavinių. Todėl kiekvienas jaunas žmogus turi ugdyti tvirtą valią, būti didvyriu kasdieniniame darbe.


KOMJAUNUOLI, ateinančiais metais tavo gyvenime bus du svarbūs įvykiai. Vasario mėnesį įvyks Lietuvos komjaunimo X suvažiavimas, o balandžio mėnesį — VLKJS XIII suvažiavimas. Respublikos komjaunimo organizacijos ruošiasi jiems, toliau besitelkdamos apie Komunistų partiją, stiprindamos organizacinį-masinį darbą jaunimo tarpe, jaunimo politinį ir kultūrinį auklėjimą. Tavo pirminėje organizacijoje, kaip ir visose kitose, įvyko ataskaitinis-rinkiminis susirinkimas, kuriame buvo susumuoti per metus atlikto darbo rezultatai. Šiam klausimui bus skirti ir suvažiavimai, tik su tuo skirtumu, kad juose bus kalbama apie darbą, nuveiktą per ilgesnį laikotarpį ir kuriame dalyvavo labai daug žmonių: pirmuoju atveju — respublikos komjaunuoliai, antruoju — visos šalies komjaunimas. Tačiau svarbu tai, kad tame didžiuliame darbe, kuris bus svarstomas suvažiavimuose, yra ir tavo darbo, tavo draugų darbo dalis. Juk VLKJS pagrindas — tai pirminės organizacijos, ir iš jų visų pastangų susidaro visa komjaunimo veikla. Kiekvieno VLKJS nario nuopelnai priklauso, žinoma, nuo to, kaip aktyviai jis dalyvauja komjaunimo gyvenime, savo įmonės ar kolūkio, mokyklos ar įstaigos veikloje. Aišku, jog dabartinis visų komjaunuolių uždavinys yra spėti per likusius iki suvažiavimų 2—4 mėnesius padaryti kuo daugiau, padirbėti kiek galima geriau. Šuo metu respublikoje vyksta komjaunimo konferencijos. Tai irgi vienas ataskaitinės-rinkiminės kampanijos, pasirengimo Lietuvos LKJS X suvažiavimui etapų. Visur konferencijų delegatai daugiausia dėmesio skiria šiems klausimams; kaip komjaunuoliai ir jaunimas padeda įgyvendinti partijos direktyvas visose ūkinės, kultūrinės, visuomeninės veiklos srityse, kaip jie kovoja už technikos pažangą, darbo našumo kėlimą, kaip dirba, spręsdami visaliaudinį uždavinį – pavyti ir pralenkti JAV pagal mėsos ir pieno produktų gamybą vidutiniškai vienam gyventojui, kaip pertvarko, derina savo darbą vadovaujantieji komjaunimo organai ir pan. Štai matas, pagal kurį konferencijos delegatai įvertina komjaunimo aktyvo, komjaunimo rajonų ir miestų komitetų atliktą darbą, kuriuo remdamasis ir tu turi vertinti savo darbą aplamai, o ruošdamasis suvažiavimui, — tuo labiau. Komjaunuoliui nėra kilnesnės pareigos, kaip begalinis atsidavimas partijai, nes tai ir yra tarnavimas Tėvynei, liaudžiai, komunistinės statybos reikalui. Ištikimybė partijos idėjoms, pasirengimas įveikti bet kuriuos sunkumus, kad tik būtų įvykdyti jos iškelti uždaviniai, nulemia kiekvieną VLKJS nario žingsnį, jo mintis, troškimus, elgesį. To pavyzdžių — labai daug. Partija pasakė — reikia suarti dirvonus, ir komjaunimas, nepaisydamas jokių sunkumų, atliko šį uždavinį. Partija iškėlė šūkį — pavyti ir pralenkti Ameriką pagal mėsos, pieno ir sviesto gamybą, ir pirmose kovotojų dėl šios istorinės pergalės gretose mes matome komjaunimo kartos atstovus. Partija apginklavo tarybinę liaudį kovine komunistinės statybos šiame etape programa — šeštuoju penkmečiu, ir plačiausios jaunimo masės dirba lemiamuose kovos už penkmečio plano įvykdymą baruose. O kiek jaunų entuziastų, įskaitant ir iš mūsų respublikos, išvažiavo į Donbaso ir į rytinių šalies rajonų naująsias statybas! Tu esi ties naujų 1958 metų slenksčiu. Baigiasi antrieji penkmečio metai. Ir, žinoma, geriausia tavo dovana respublikos ir visasąjunginiam komjaunimo suvažiavimams bus sėkmingas šių metų užduoties įvykdymas, koks nors naujas racionalizacinis pasiūlymas, naujas indėlis į komjaunimo taupyklę arba, jeigu tu dirbi, pavyzdžiui, gyvulininkystėje, — puikūs pieno išmilžio, mėsos gamybos rodikliai ir t. t. Iš partijos komjaunimas mokosi dirbti konkrečiai, dalykiškai, mokosi susieti teoriją su praktika. Komjaunuolių veikloje pastaruoju metu atsirado nemaža naujų, įdomių formų ir metodų. O kaip tu dalyvauji komjaunimo gyvenime, vykdai visuomeninius įpareigojimus, padedi gerinti savo pirminės organizacijos, komjaunimo komiteto darbo stilių ir turinį? Juk komjaunimo organizacinio, politinio auklėjamojo darbo gerinimas neatskiriamas nuo pasirengimo komjaunimo suvažiavimui. Ir čia tu turi įnešti savo dalį. Pasitikdami Lietuvos LKJS X suvažiavimą ir VLKJS XIII suvažiavimą, respublikos komjaunimo komitetai stengiasi sustiprinti ryšius su jaunimu. Glaudus ryšys su komjaunuolių ir jaunimo masėmis padės komitetams geriau įvykdyti tuos priesakus, kurie jiems buvo iškelti ataskaitiniuose-rinkiminiuose susirinkimuose ir konferencijose. Pasirengimas respublikos komjaunimo suvažiavimui sutapo su pasirengimu liaudies teismų rinkimams, kurie įvyks šį mėnesį. Kaip komjaunuolis, tu turi aktyviai dalyvauti rinkiminėje kampanijoje, aiškinti rinkėjams tarybinio teismo vaidmenį ir reikšmę, dalyvauti agitpunkto darbe. Komjaunimas — Komunistų partijos kūdikis ir ištikimas pagalbininkas. Tegu pasirengimas rinkimams dar kartą parodo, kad tu esi vertas kilnaus VLKJS nario vardo, kad visas tavo gyvenimas paskirtas partijos reikalui, jos keliamų uždavinių įgyvendinimui.


Kaip pranešė Antaros agentūra, partizaninio judėjimo vadovybė Vakarų Iriano sostinėje Kotabaru mieste kreipėsi į šios Indonezijos teritorijos gyventojus, ragindama sustiprinti kovą už išsivadavimą iš olandiškųjų kolonizatorių priespaudos. Olandijos vyriausybės nutarimas perduoti Australijai neva sienos išlyginimo tikslais Vakarų Iriane Vario ir Jafio miestus sukėlė Indonezijoje rūsčius protestus. Laikraštis „Bintang timur” vedamajame straipsnyje, pavadintame „Įžūlūs kolonizatorių veiksmai”, šį „nutarimą” sulygina su veikla Ost-Indijos kompanijos, kuri praeityje laisvai pirkdavo ir parduodavo ištisas sritis su visais jų gyventojais. Laikraštis pabrėžia, kad, perduodama Indonezijos miestus Australijai, Olandija siekė visiškai aiškaus tikslo, o būtent: suvaidyti Indoneziją su Australija, nes tai įgalintų ją sustiprinti savo pozicijas Vakarų Iriane.


Vokietijoje prašančių politinio prieglobsčio žmonių užpuolimus kancleris H. Kolis pavadino nepateisinamu barbariškumu. Kancleris pasakė, kad prievarta užsieniečių atžvilgiu daro gėdą šaliai ir kad dauguma vokiečių smerkia ultradešiniuosius, pranešė radijas „Svoboda”. Izraelio premjeras I. Rabinas, lankydamasis Berlyne, ragino vokiečius sustabdyti prievartą. Jis sakė, kad nauja prievarta bus siaubingos praeities prisiminimas.


Sovietų Rusijos spauda kreipia didelio dėmesio į Vokietijos vyriausybės pasiūlymą pradėti abiejų valstybių ekonomines derybas. Jos savo laiku nutrūko po pagarsėjusios Doneco baseino bylos, kuri visoj Vokietijoj padarė slegiančio įspūdžio, nes byla buvo suprasta kaip nukreipta pries vokiečių dalyvavimą sovietų ekonominiam gyvenime. Tačiau švelnus sprendimas kaltinamiesiems Vokietijos piliečiams parodė, kad Sov. Rusija vertina Vokietijos draugingumą. Dabar pačios vokiečių vyriausybės iniciatyva netrukus bus atnaujintos abiejų valstybių ekonominės derybos, turinčios tikslo palengvinti ir praplėsti Vokietijos ir Sov. Rusijos ekonominius santykius. Atnaujinamos derybos turi ir didelės politinės reikšmės.


Šiandien Maskvoje prasideda septintasis Rusijos liaudies deputatų suvažiavimas, kuriame, kaip byloja kelių pastarųjų savaičių įvykiai, turėtų suremti ilgai aštrintas ietis prezidento bei vyriausybės šalininkai ir opozicija. Svarbiausia forumo darbotvarkės tema, bent oficialiai, - socialinė ir ekonominė padėtis Rusijoje. Tačiau, pasak „Rusijos vienybės” frakcijos lyderio Sergejaus Baburino, tai būsiąs paskutinis atstovaujamojo valdžios organo egzaminas. Praėjusios savaitės pabaigoje daugelis politinių grupuočių rengės suvažiavimui. Rusijos parlamentas tris kartus svarstęs Jegoro Gaidaro ministrų kabineto ir konstruktyviosios opozicijos „Piliečių sąjunga”, parengtą kovos su ekonomikos krize programą, dokumento nepriėmė. Deputatų nuomone, programoje nepakankamai atsižvelgta į „Piliečių sąjungos” siūlymus, tad būtina ją papildyti. Antra vertus, dokumentas nebuvo galutinai atmestas. Neišdegė ir „Rusijos vienybės” siūlymai balsuoti dėl nepasitikėjimo vyriausybe. „Aš nenustebau, - vėliau pasakojo S.Baburinas. - Deja, dauguma deputatų linkę dėl visų reformų negerovių kaltinti vyriausybę, o patys slepiasi už jos nugaros. Kai vyriausybė kabos ant plauko, deputatai nuo jos atsiribos”. Matyt, tai tebuvo žvalgyba mūšiu prieš rimtas kautynes suvažiavime. J.Gaidaro programa buvo aštriai kritikuota ir tik parlamento pirmininko Ruslano Chasbulatovo mitrumo dėka vyriausybė patyrė minimalius nuostolius. Dabar spėliojama, kas užkulisiuose buvo pažadėta Spikeriui - žinomam J.Gaidaro priešininkui - už suteiktą paramą… Spėlioti, kur link pakryps suvažiavimo peripetijos, matyt, lemsiančios tolesnę šalies gyvenimo raidą, taip pat sunku, kaip ir numatyti nenuspėjamojo Boriso Jelcino žingsnius arba žvilgtelėti, pasak filosofo Nikolajaus Berdiajevo, paslaptingąją Rusijos sielą. Pastaruoju metu prezidentas paaukojo kelis ištikimus šalininkus, sukėlęs nenurimstančius nuostabos ir abejonių ratilus. Kas tai: traukimasis ar lankstūs manevrai? B.Jelcinas tebetvirtina, kad trauktis nesirengiąs. Svarbiausias jo gyvenimo tikslas - pakeisti senąsias komandines struktūras laisvosios rinkos ekonomika, teigė prezidentas sekmadienį Maskvoje vykusiame reformų šalininkų forume. Lig šiol B.Jelcinas atsiribodavo nuo bet kokių partijų bei grupuočių, nes jo žodžiais, esąs visų Rusijos gyventojų prezidentas ir neturįs kištis į politines peripetijas. Dabar jo nuomonė pakito. Sekmadienį B.Jelcinas pareiškė parlamento centre susirinkusiems dviem tūkstančiams šalininkų, kad steigama Demokratinio pasirinkimo organizacija, kurios narys būsiąs ir jis pats. Ši partija arba judėjimas turėtų suvienyti margą reformų šalininkų koalicija ir atsispirti žūlėjančios opozicijos kėslams, paremti demokratinius šalies pertvarkymus. Atsakinguoju steigėju paskirtas vyriausias prezidento patarėjas Genadijus Burbulis. Bet ar nepavėluotas šis žingsnis? Tai, kad jis žengtas beveik suvažiavimo išvakarėse, byloja, jog prezidentas atsidūrė ceitnote. Be to, „Demokratinė Rusija”, turinti būti naujosios partijos branduoliu, pastaraisiais metais gerokai sumenko. Kita vertus, skirtingomis šnekomis kalba ir Babelio bokšto statytojai opozicionieriai: nėra sutarimo netgi „Rusijos vienybėje”, kuri ketina suvažiavime versti ir vyriausybę, ir prezidentą. Didžiausios opozicijos grupuotės - „Piliečių sąjungos” norai kol kas nuosaikus: konstruktyvioji opozicija pasisakysianti prieš vyriausybę tik tuomet, jei J.Gaidaras neatsižvelgs į jos pageidavimus sulėtinti reformų eigą, paremti sunkiosios pramonės įmones. Buvusio TSRS premjero Nikolajaus Ryžkovo nuomone, J.Gaidaras padarė didelę klaidą, nepasirėmęs vadinamuoju direktorių korpusu - karinės pramonės vadovais. Jų atstovus ir subūrė „Piliečių sąjunga”, kuriai vadovauja Rusijos pramonininkų ir verslininkų asociacijos pirmininkas Arkadijus Volskis. Jis tikina, kad suvažiavime turėsiąs Rusijos pramonės atstovų, tai yra trečdalio balsų paramą. O šių balsų tono įdėmiai klausysis vadinamoji pelkė - centristinių pažiūrų deputatai, vyraujantys suvažiavime. Atrodytų, kol kas lemiamos jėgų persvaros neturi nei lig šiol susiskaidę demokratai, nei įvairiaplaukė opozicija. Sekmadienį ariergardą stiprino abi pusės. Paremti vyriausybės ir prezidento iš Kuzbaso atvyko šachtininkų traukinys. Darbininkai atkeliavo savo lėšomis ir ketina būti Maskvoje, kol nesibaigs suvažiavimas. Akademiko Jevgenijaus Arbatovo nuomone, negalima atmesti galimybės, kad Rusijoje į valdžią prasiveršiąs karštutinis kairysis arba dešinysis diktatorius. Nuolat smunkantis gyvenimo lygis, merdinti pramonė (šiemet gamyba sumažėsianti penktadaliu), tautų nesantaikos kibirkštys - palanki dirva įvairiaplaukiams nacijos gelbėtojams. Vakar Temidės svarstyklės kryptelėjo ne B.Jelcino naudai. Rusijos Konstitucinis Teismas po pusmečio svarstymų iš dalies panaikino prezidento įsaką, draudžianti Komunistų partijos veiklą. Verdiktas buvo kompromisinis: pateisintas tik prezidento nutarimas paleisti partijos vykdomuosius organus. Kaip bebūtų, kol kas reformatorių ir opozicionierių ietys, atrodo, nėra ganėtinai tvirtos, kad pramuštų priešininko skydą. O auksinis skydas su dvigalviu karūnuotu ereliu sugrįžta. Aukščiausioji Taryba pritarė Konstitucijos pataisai dėl Rusijos herbo. Suvažiavimas turėtų ją patvirtinti.


Kolonizatoriškos konstitucijos Kiprui projektas

LONDONAS, gruodžio 22 d. (TASS-ELTA). Anglijos vyriausybė baltosios knygos pavidalu paskelbė konstitucijos Kiprui projektą. Susipažinimas su šiuo dokumentu leidžia padaryti išvadą, kad tai yra naujas Anglijos mėginimas nutraukti Kipro gyventojų kovą už apsisprendimo teisę suteikiant jiems kai kurias apribotas teises. Konstitucijos projektas numato įsteigti įstatymų leidžiamąjį susirinkimą iš 30 renkamų ir 6 skiriamų deputatų, o taip pat sudaryti vyriausybę. Greta to saloje tebelieka valdžią turintis Anglijos gubernatorius, kuriam suteikti labai platūs įgaliojimai. Visi užsienio politikos, gynybos ir saugumo klausimai lieka gubernatoriaus rankose. Jis taip pat galės kištis ir į įstatymų leidžiamojo susirinkimo veiklos sritį. Įstatymų leidžiamasis susirinkimas spręs tik vietinės ūkinės ir socialinės reikšmės klausimus. Gubernatorius tvirtins susirinkimo priimtus įstatymus ir galės juos atšaukti. Gubernatorius taip pat turi teisę skirti vyriausiąjį ministrą ir ji atleisti. Gubernatorius pilnutinai ir toliau kontroliuos policiją ir kalėjimus. Tuo būdu ši konstitucija, anaiptol nenumatydama savivaldos saloje, teturi tikslą sustiprinti ten Anglijos viešpatavimą ir išsaugoti Anglijos karinę bazę. Spaudos pranešimais, Anglijos siekimas primesti kipriečiams kolonijinę konstituciją sukėlė Kipro gyventojų protestų bangą. Nikozijoje, Famagustoje, Limasoloje ir kituose Kipro miestuose bei kaimuose vyksta protesto demonstracijos prieš konstitucijos projektą. Famagustoje įvyko didelė studentų demonstracija. Policija suėmė 20 žmonių. Vakar Famagustoje buvo paskelbtas visuotinis streikas. Mieste uždarytos parduotuvės. Uoste darbininkai nutraukė visus darbus. Vienas žymių Kipro gyventojų judėjimo už apsisprendimą veikėjų Nikozijos meras Dervis pareiškė, kad konstitucijos projektas yra „konstitucijos parodija“.


Įvyko JAV prezidento Dž. Bušo ir Didžiosios Britanijos premjero Dž. Meidžoro derybos, susijusios su nauja iniciatyva, kuria siekiama nutraukti karą Bosnijoje. Jie perspėjo Serbiją, kad pastarajai teks susidurti su energingesnėmis priemonėmis, ir ji gali daugeliui metų patekti į tarptautinę izoliaciją. Buvo apsvarstytos galimos naujos sankcijos prieš Serbiją.