Lietuvoje lankosi viduriniosios kartos emigrantas, dailininkas, inžinierius, leidėjas Bronius Maknickas Paskutinis lašas, padėjęs šiuo metu Los Andžele gyvenančiam Broniui Maknickui apsispręsti emigruoti, buvo nemalonus nuotykis kelte, plaukiančiame iš Klaipėdos į Smiltynę. 1980 m. vasarą saugumiečiai areštavo B. Maknicką su draugu ir apkaltino, kad šie kėsinęsi nuvaryti keltąį Švediją. Čia pat rasti ir gausūs ”liudytojai”, savo akimis “matę”, kaip kelto kapitonas buvo spiriamas keisti kursą Švedijos link. Kaltinimai buvo tokie absurdiški, kad tariamuosius teroristus teko paleisti, bet pavojus supūti kalėjime liko. B. Maknicką išgelbėjo santuoka su tuo metu Lietuvoje viešėjusia JAV lietuvaite, kuri, sužinojusi apie šį įvykį, nedvejodama pasiūlė vedybas. Nedvejojo ir B. Maknickas, tačiau sovietinė valdžia emigruoti į JAV leido beveik po poros metų. ”Tam tikra prasme mano išvykimą palengvino ir duktė, - prisimena B. Maknickas. - Žmona atsiuntė jos plaukų sruogelę, tai aš juos padalijau per pusę ir dalį nusiunčiau į Maskvą. Prirašiau, kad noriu matyti ne tik plaukiukus, bet ir patį vaikiuką”. Po savaitės duotas leidimas išvykti. Iš miego keliantis “Versmės” aitrumas 1983 m. emigravęs į JAV dailininko keramiko diplomą turintis B. Maknickas gana greitai padarė karjerą nuo paprasto juodadarbio iki inžinieriaus, gaunančio gerą algą kompanijoje “Arc Machines Inc.” Bet rūpėjo ne vien ”juodas” pinigų kalimas. Atkurtos Lietuvos nepriklausomybės džiaugsmus ir su tuo susijusius rūpescius (laiškai kongresmenams, senatoriams ir pan.) netrukus ėmė temdyti buvusių komunistų grįžimas į valdžią, grobstymai iš bankų. Sovietiko duonos ragavusiam B. Maknickui rūpėjo savo patirtimi ir išgyvenimais pasidalyti ir su kitais, tačiau liberaliau nusiteikusiai JAV lietuvių spaudai aštroki ar net radikalūs B. Maknicko straipsniai nelabai įtikdavo. “Čikagiškio “Draugo” redaktorė taip nubraukydavo, išcenzūruodavo tekstus, kad likdavo tik vieni pliauškalai; į prokomunistinius “Akiračius” negalėjome rašyti”, - sakė Bronius. Su draugu Vladu Šakaliu, kuris, įveikęs Karelijos kemsynus ir spygliuotų vielų užtvaras, perėjo geležinę uždangą, nutarė steigti savo laikraštį “Versmė”. “Norėjome kad ir kuklaus, primityviausiomis priemonėmis padaryto, bet savo laikraščio, kuriame be cenzūros galėtume išsakyti savo mintis”, - prisimena B. Maknickas. 1993 m. gruodį pradėtą leisti mėnraštį maketavo, rašė straipsnius, iliustravo, daugino, platino dviese. Per dvejus metus pavyko išleisti 9 numerius, kurie išeidavo gana kukliu 300 egzempliorių tiražu. Už savo lėšas siuntinėdavo po Ameriką, siųsdavo ir dešiniesiems Seimo nariams į Lietuvą. Po V. Šakalio mirties leidyba sustojo. ”Kai ir abu buvome, tai tik vienus nuostolius turėjome, nes pelno beveik negaudavome. Nors ne dėl pelno ir leidome “Versmę”. Vienam leisti jau buvo per sunku”, - sako B. Maknickas. Radikalioji, antikomunistinė “Versmė”, kurios, pasak Kazio Sajos, vanduo aitrus ir labiau tinka ne troškuliui malšinti, o skaitančiuosius iš apsnūdimo žadinti, užako. Buvo pasiruošę blogiausiam “Po nepriklausomybės atkūrimo galvojom, kad jei rusas vėl norėtų uždusinti, tai tam reikia ruoštis, - pasakoja B. Maknickas, - su draugais pirkinėjom šiltesnes kariškas milines, rengėmės pirkti ginklų, amunicijos”. Suprasdami, kad nebūtų paprasta atgabenti ginklų į Lietuvą, numatė maršrutą per Meksiką. “Už šiokį tokį pinigelį būtume nusisamdę laivą ir vėl būtume kaip pokario“vanagai iš anapus”, - pokštavo B. Maknickas. - Matėme rimtą pavojų, kai Juršėnas pradėjo sovietines šventes grąžinti, kai kagebistai ir nomenklatūrininkai pernakt milijonieriais tapdavo. Tai mums buvo šiurpūs ženklai”. Palinkėjimai Lietuvos Prezidentui B. Maknickas neslepia, kad jis ir daugelis išeivių Prezidentu norėjo matyti V. Landsbergį, tačiau džiaugiasi, kad valstybei nevadovauja A. Paulauskas. “Jam atėjus į valdžią netrukus vėl pasirodytų sunkvežimiai su užrašu ”Liudi”, - mano jis. - Valdui Adamkui linkiu kuo geriausios kloties, Lietuvai reikia stipraus, mąstančio vadovo, tačiau truputį būgštauju, kad jis savo patarėjais nesusikviestų vien veikėjų iš “Santaros-Šviesos” ar “Akiračių”. B. Maknickui vien žodis ”liberalas” kelia nepasitikėjimą. Vilnius virsta “sausąja Venecija” B. Maknickas mano, kad sostinė turėtų didžiuotis savo meru, kuris per trumpą laiką pavertė Vilnių“sausąja Venecija”. Bent jau taip mūsų sostinę vadina joje apsilankę amerikiečiai. “Visur švaru, gražu, tik vietoj kanalų čia nuostabios gatvelės, įvairių architektūrinių stilių bažnyčios, istorija dvelkiantys pastatai”, - džiaugiasi B. Maknickas. Lietuva labai pasikeitusi į gerąją pusę, bet net kai kurie lietuviai to nenori pastebėti. Spaudoje akcentuojami vien juoduliai, tačiau atvažiavus į akis krinta visai kiti dalykai. “Kam jūs gąsdinate žmones, keliate paniką, šūkaujate, kad Landsbergis Lietuvą sugriovė?” - klausia B. Maknickas. Dar prieš penketą šešetą metų kai kurios parduotuvės labiau priminė pašiūres, kuriose dalydavo šlapią dešrą ir marinuotus burokėlius. “Dabar Lietuva lyg gražiai prasiskleidęs gėlės žiedas - pridygo puikiausių ir naujosios architektūros pastatų, parduotuvių asortimentas nenusileidžia vakarietiškoms, ir žmonės jau gali pirkti”, - mano pašnekovas. Bet pikta, kad per daug valstybės turto išvogta. Amerikoje žmonėms nesuprantama, kaip Lietuvoje per naktį, mėnesį ar metus priviso tiek daug milijonierių. “Tačiau tie pinigai grįš į švarias rankas ir tarnaus krašto gerovei, - svarsto B. Maknickas, - pavogtas ar greitai uždirbtas turtas greitai ateina, bet ir greitai išeina”. Į Lietuvą sugrįš “Audžiu tokią mintį, tačiau kol kas esu įsipainiojęs - reikia vaikams mokslus baigti, - sako ponas Bronius, - bet norėtųsi panaudoti sukauptą patirtį”. Į Lietuvą padėti buvo atvažiavęs sūnus. Aukštąjį ekonominį išsilavinimą Nortridžo universitete gavęs jaunuolis norėjo padirbėti Europos reikalų ministerijoje. Nespėjo. B. Maknickas ragina ir savo kompanijos vadovus, kad šie atsisuktų į Baltijos bei Rytų rinkas. Elektros suvirinimo įrenginius gaminanti kompanija savo gaminius platina veik po visą pasaulį - “ateis ir pas jus, nes ir jums anksčiau ar vėliau reikės senus vamzdžius keisti”. Los Andžele gyvenantis viduriniosios kartos emigrantas mano, kad Lietuvoje netruks praeiti pigus susižavejimas vakarietišku šlamštu ar prastais įpročiais. Tada išoriškai vis gražėjanti Lietuva taps graži ir vidujai.


Šiaurės Kaukazo ir Pietų žemės ūkio darbuotojų pasitarime

Draugai! Labai malonu buvo klausytis kalbėjusių draugų, kurie čia jau trečią dieną svarsto ypač svarbius žemės ūkio produktų gamybos didinimo klausimus. Ketinau paminėti kelis geriausius kalbėtojus, vakar net buvau užsirases 14 pavardes, kad atsiminčiau, bet dabar nesiryžtu tai padaryti, nes tektų paminėti beveik visus kalbėjusius. Gerai kalbėjo kolūkių pirmininkai, tarybinių ūkių ir MTS direktoriai, kiaulininkės, melžėjos ir kiti žemės ūkio pirmūnai. Buvo jaučiama, jog jie gerai supranta iškeltus uždavinius ir yra pasirengę viską padaryti, kad jie būtų įvykdyti. Norėčiau pasakyti apie tai, kaip ėmė staugti imperializmo Sakalai, kai mes TSKP CK 1953 metų rugsėjo Plenume atvirai pranešėme partijai ir tarybinei laudžiai apie mūsų žemės ūkio būklę. Partijos Centro Komiteto 1955 metų sausio Plenume mes pranešėme apie gyvulininkystes būklę ir atskleidėme rimtus trūkumus. Štai tuomet ypatingai ir ėmė staugti šakalai. Apie ką tik jie nestaugė: apie Tarybų Sajungos žemės ūkio krizę, apie mūsų idėjų žlugimą, apie tai, kad kolektyvinis ūkis nesudaras sąlygų iemės ūkio gamybai ir ypač gyvulininkystei vystyti. Imperialistai nesupranta tarybinės santvarkos prigimties, nesupranta, kad jeigu mūsų partija atvirai ir teisingai kalba liaudžiai apie trūkumus, tai tat rodo ne jos silpnybę, o jėgą, gilų tikėjima llaudimi ir glaudų ryšį su liaudimi, kuri, partijos vadovaujama, ne tik nugali trūkumus, bet ir gausina savo šalies turtus. Praėjo tiktai treji metai po TSKP CK rugsėjo Plenumo, ir štai koks „žlugimas” mus ištiko. 1956 metais Tarybų šalis paruošė grūdų milijardu pūdų su viršum daugiau negu 1955 metais. Mes patenkinome ne tik vidaus poreikius grūdams, bet ir sugebėjome suteikti reikalingą pagalba liaudies demokratijos šalims. (Plojimai). Sviesto gamyba tik tai valstybinėse sviesto pramonės monėse palyginti su 1953 metais padidėjo 160 tūkstančių tonų, arba 45 procentais. Ar teisingai mes darome, kai parduodame grüdus arba skoliname juos socialistinėms šalims? Be abejo, teisingai. Mūsų šalies darbininkai ir valstiečiai, partijos vadovaujami, Lenino vadovaujami, paėmė valdžią į savo rankas. Tarybų šalis nuėjo sunkų erškėčiuotą kelią. Mes badavome, mes neturėjome drabužių, mes kovoja me su savo klasiniais priešais, mes kariavome su imperialistiniais interventais ir fašistiniais rykliais. Tuose karuose mūsų liaudis patyrė didelius nuostolius. Be to, Rusija praeityje buvo ekonomiškai atsilikusi šalis. O pažvelkite dabar, kaip išaugo mūsų Tarybų Sąjunga, kokia galinga valstybe ji tapo pasaulyje! Mes žengėme į tokį didelį socialistinio ūkio, savo ekonomikos ir kultūros vystymo kelią, kad stebiname visą pasaulį savo laimėjimais. (Audringi, ilgai trunkantieji plojimai). Draugai! Mes atsimename savo proletarinę pareigą, esame ištikimi marksizmo-leninizmo mokymui, šventai saugojame internacionalizmo principus ir nuolat jais vadovaujamės. Mes patys žinome, kaip sunku būna pirmaislais metais, kai darbininkų klasė ima valdžią į savo rankas. Todėl mūsų liaudis dalinasi viskuo su kitomis socialistinėmis valstybėmis, padeda savo draugams, kurie nuėjo marksizmo-leninizmo keliu, paėmė valdžią į savo rankas ir sėkmingai kuria socialistines valstybes. Tarybiniai žmonės pasirengę broliškai pasidalinti su jais paskutiniu duonos kąsniu. Bet, draugai, mes dalinsimės tiktai su tais, kurie broliškai su mumis elgiasi. (Plojimai). Mes turime stiprinti draugystę tarp tautų, ir visų pirma tarp tautų tų šalių, kur valdžią paėmė į savo rankas darbininkų klase, darbo liaudis. Ir galima tvirtai sakyti, kad mūsų tolesni laimejimai bus užtikrinti. Tai laiduoja tas faktas, kad liaudis supranta savo pareigą, ir kad tas kelias, kuriuo ją veda Komunistų partija, yra teisingas. Šį pasitarimą susirinko rusai, dagestaniečiai, osetinai, čečėnai, ingušai, kabardiečiai, balkarai, kalmykai, adygiečiai. Čia svečiais dalyvauja ukrainiečiai, bet ir pasitarimo dalyvių tarpe nemaža ukrainiečių. Malonu ir džiugu matyti šią vieningą brolišką šeima. Štai iš tikrųjų vaizdi TSRS tautų draugystės demonstracija. Argi čia jaučiamas bent mažas nacionalinės nesantaikos atspalvis? Visi gyvena viena mintimi - stiprinti daugianacionalinę socialistinę valstybę. Osetinai kviečia lenktyniauti kabardiečius, kabardiečiai pradeda lenktyniauti su rusais, rusai kviečia lenktyniauti ukrainiečius. Visi nori lenktyniauti, visi nori vieni kitiems padėti, kad būtų galima savitarpiškai gausinti priešakini patyrimą, kad mūsų ūkis žengtų pirmyn, kad būtų užtikrintas tikras produktų gausumas gyventojams, kad būtų sudarytos visos salygos pereiti is socialistinės produktų paskirstymo formos į komunistinę. (Plojimai). Tai labai džiugu. Bet mūsų tautų draugystė neatėjo savaime. Ji, toji draugystė, - atsirado deka to, kad buvo nuosekliai vykdoma mūsų partijos nacionaline politika, kurios pagrindus padėjo didysis Leninas. Per visus tuos metus mūsų partijos nacionalinė politika vystėsi tuo keliu, kurį nurodė Vladimiras Iljičius Leninas. Ir štai mes su jumis dabar pasitinkame Spalio socialistinės revoliucijos 40-ąsias metines ir nuimame vaisius, kuriuos pasėjo mūsų partija, mūsų didysis Leninas. (Plojimai). Leiskite, draugai, Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komiteto ir Tarybinės vyriausybės vardu pasveikinti jus ir palinkėti jums naujų laimėjimu kovoje už tolesnį žemės ūkio kilimą. (Audringi plojimai). Partijos XX suvažiavimas nubreže grandiozinį pramonės, Žemés ükio, kultūros vystymo planą. Mes esame įsitikinę ir tikri, kad tas planas bus igyvendintas. Pereitų metų gruodžio mėnesį ir šių metų vasario mėnesį įvyko TSKP Centro Komiteto Plenumai. Nutarimai, kuriuos priėmė TSKP CK gruodžio Plenumas ir ypač vasario Plenumo nutarimai dėl liaudies ūkio valdymo pertvarkymo, turės milžiniška reikšmę. Pertvarkymas, kuris bus įvykdytas, sudarys žymiai geresnes sąlygas vadovauti mūsų pramonei ir statybai, igalins paleisti į darbą didžiulius liaudies akio rezervus. (Plojimai). Tai didelis dalykas, draugai. Šiuo metu, kai müsų ukis suskaidytas į įvairias žinybas, susidaro kliūtys, kurios trukdo vystyti ir teisingai išdėstyti gamybą. Paminėsiu tokį faktą. Kur jūs manytumėt, gaminama žymi dalis mūsų kukurūzų kombainų? Kemerovo srityje. O kukurūzai auginami šalies Pietuose. Kokiam žmogui, kyla klausimas, kilo mintis organizuoti kukurūzų kombainų gamybą už tükstančių kilometrų nuo tos vietos, kur jie turės dirbti? Visiškai aišku, kad tokios gamyklos vieta kur nors Krasnodare, Rostove arba Dniepropetrovske, kur nuo senų laikų auginami kukurūzai. Reikia ištirti šį faktą, rasti kaltininkus, patraukti juos atsakomybėn ir pranešti apie tai spaudai. Negalima leisti, kad būtų biurokratiškai žiūrima į mašinų gamybos išdėstymą. Taikant naująją pramonės valdymo sistemą, kurią nubrėžė TSKP CK vasario Plenumas, tokių faktų nebus. Kai atliksime reorganizavimą, sutaupysime milijardus rublių, ir tai turės nepaprastai didelę reikšmę tolesniam mūsų šalies liaudies ūkio vystymui. Pertvarkydama vadovavimą pramonei, partija užsibrėžia tikslą duoti dar didesnę erdvę visų gamybinių jėgų vystymui, geriau išnaudoti mūsų didžiulius rezervus, visokeriopai vystyti plačiųjų darbo žmonių masių iniciatyvą, užtikrinti tolesnį tarybinės liaudies gerovės kilimą. Kodėl partijos Centro Komitetas nutarė surengti pas jus šį pasitarimą? Jūs žinote, kad 1955 metais tokie pasitarimai buvo šaukiami kituose šalies rajonuose. Bet jūsų zonoje to padaryti nepavyko. Tuo tarpu TSKP CK nerimauja dėl žemės ūkio gamybos, ir ypač mėsos bei pieno gamybos, būklės šiame rajone. Šiuo metu, kai šalyje įsavinta dešimtys milijonų hektarų naujų žemių, svarbiausias uždavinys yra kelti žemdirbystės kultilra, kelti derlingumą, gauti daugiau grūdų ir tuo pagrindu visokeriopai didinti mėsos, pieno, sviesto ir kitų gyvulininkystės produktų gamybą. Reikia nukreipti visų partinių ir tarybinių darbuotojų, žemės ūkio organų vadovų, kolūkių pirmininkų, MTS ir tarybinių ūkių direktorių, visų žemės ūkio darbuotojų dėmesį šio itin svarbaus valstybinio uždavinio sprendimą. Pleno gamyba mūsų šalyje kiek pagerėjo. vasaros laikotarpiu miestuose parduodama pakankamai pieno, bet žiemą dar esama sutrikimų. Reikia padaryti galą sezoniškumui, pasiekti tokią padėtį, kad būtų galima per ištisus metus netrikdomai patenkinti miestų ir pramonės centrų darbo žmonių pcreikius pienui ir pieno produktams. Tai visiškai įmanoma, ir tai turi būti padaryta. Kai dėl mėsos, tai čia reikalai blogesni. Mes dar pilnutinai nepatenkiname savo poreikių mėsa!, ir tai stabdo tolesnį tarybinės liaudies gerovės kėlimą. Toliau taikstytis su tokia padėtimi negalima. Kova už socializmą, už sąlygų sudarymą pereiti į komunistinę visuomenę, tai kova už visų produktų gausumą, už visiską valstybės ir liaudies poreikių jiems patenkinimą. Todėl mes dabar norime skirti visos partijos ir visos liaudies dėmesį kuo greičiausiam gyvulininkystės problemos išsprendimui. Tokį uždavinį mes galime išspręsti. Kalbėjusieji šiame pasitarime parodė, kad jie giliai valstybiškai ir komunistiškai supranta šios problemos išsprendimo svarbą. Tai rodo, kad mes ją išspręsime ir išspręsime per artimiausius metus. (Plojimai). Krasnodaro krašte mes lankėmės Korenovskos rajono Lenino vardo kolūkyje ir kalbėjomės su kolūkiečiais. Tai buvo labai įdomus pasikalbėjimas, kolūkiečiai parodė aukštą valstybinių klausimų supratimo lygį. Gyvulinin kystės fermos vedėjas drg. Dynda, kreipdamasis į mane, pasakė: Mes visą laiką kalbame tiktai apie pieną. Apie ji rašoma laikrašciuose, kuriami kino filmai apie melžėjas, žmonės apdovanojami. Tai gerai. Tačiau blogai, kad apie mėsos, ypač kiaulienos, gamybą tylima. Manau, kad drg. Dynda teisus. Mėsos gamybos didinimo klausimai dabar turi būti vieni iš svarbiausių visame mūsų darbe. Reikia apgalvoti konkrečias priemones kiekvieno kolūkio ir tarybinio ükio sąlygomis, plačiai organizuoti kiaulių penėjimą, galvijų, avinų iganymą, paukščių auginimą. Kiekvienas kolukis privalo turėti savo kryptį. Reikia išnaudoti sąlygų įvairumą paukštininkystei vystyti. Tegul viename ükyje augina vištas, kalakutus, kitame, kaip, pavyzdžiui, Kubanėje, be vištų ir kalakutų, galima veisti vandens paukščius ir t. t. - TSKP CK rugsėjo Plenume, – sako N. S. Chruščiovas, – buvo iškeltas uždavinys turėti Simtui hektarų ariamosios žemės, pievų ir ganyklų 20 galvijų, iš jų 10 karvių, gauti šimtui hektarų žemės ūkio naudmenų 27 centnerius mėsos (skerdžiamo Svorio), pieno – 260 centnerių, padidinti vidutinį pieno primelžimą iš vienos karvės iki 2.500-2.600 kilogramų. Tai - visoje šalyje. Tačiau ar galima manyti, kad pagal šiuos vidutinius skaičius turi lygiuotis visi Tarybų Sąjungos rajonai? Ne, negalima. Man atrodo, kubaniečiai gali įsižeisti, jeigu jie bus orientuojami pagal tokias užduotis. Matyti, įsižeis už tokias užduotis rostoviečiai, stavropoliečiai, ukrainiečiai ir daugelis kitų. Negalima lygiuotis pagal vidutinius skaičius. Jūs turite geresnes žemes, prityrusius kadrus, daug technikos, aukštą žemdirbystės kulturą. Todėl jūs turite parodyti savo galimybes ir mažiausiai du-tris kartus viršyti vidutinius rodiklius. Vadinasi, kiekvienam šalies ra: jonui reikia nustatyti užduotį suitinkamai su jo galimybėmis. Štai tuomet mes ir gausime vidutinius skaičius, apie kuriuos kalbama TSKP CK rugsėjo Plenumo nutarime. Juk net rajone būna įvairių kolūkių. Vienam reikia duoti mažesnį apkrovimą, kitam - didesnį. Žodžiu, reikia visa tai padaryti protingai, sumaniai, apskaičiuoti, pakalbėti su žmonėmis, paruošti tikslų planą ir kovoti už jo įvykdymą. Manau, kad jūs taip ir padarysite. Noriu paminėti skaičius, kurie buvo keliami ir svarstomi Krasnodaro krašto žemės ūkio darbuotojų pasitarime. Kubaniečiai užsibrėžia uždavinį jau 1958-1959 metais padidinti kiaulienos gamybą kolūkiuose iki 60-70 ir net 80 centnerių, o tarybiniuose ūkiuose - iki 90 centnerių šimtui hektarų ariamosios žemės, pieno - iki 350-400 centneriu šimtui hektarų žemės ūkio naudmenų, vidutiniškai primelžiant iš karvės 3.500-3.800 kilogramų. Matyti, šie skaičiai yra realūs daugeliui Šiaurės Kaukazo, Ukrainos, centrinių juodžemio ir kai kuriu kitų sričių rajonų. Materialinės galimybės šiam uždaviniui išspręsti yra. Viskas priklauso nuo kadrų, nuo jų parinkimo ir teisingo paskirstymo, nuo jų mokėjimo rasti ir paleisti į darbą kolūkių ir tarybinių ūkių gamybos rezervus. Reikia pasiekti tokią padėtį, kad kiekvienas kolūkis, tarybinis ūkis, rajonas žinotų, kiek ir kokios mėsos jis turi gauti, pristatyti ir parduoti, iš kokių šaltinių, iš kur imti pšarų, kokias sėti pašarines kultūras, kas atsako už konkretų gamybos barą. Tuose rajonuose, kur išvystyta avininkystė, mes turime sudaryti dar geresnes sąlygas avių skaičiui ir vilnos bei mėsos gamybai didinti. Žinoma, tuose rajonuose turi būti gaunama ir pieno, ir kiaulienos, bet reikia taip vystyti kiaulininkystę ir pieno gyvulininkystę, kad nenukentėtų avininkystė. Šiaurės Kaukazas ir ypač Stavropolio kraštas, Rostovo sritis, Degestano ATSR ir kitos respublikos turi labai dideles galimybes švelniavilnei avininkystei vystyti, ir jas reikia išnaudoti. Stavropolio kraštas turi labai nedaug karvių šimtui hektarų žemės ūkio naudmenų. Galima būtų apie tai šiandien nekalbėti, jeigu krašto kolükiai ir tarybiniai ūkiai būtų užtikrinę smarkų avių skaičiaus, vilnos ir mėsos gavybos padidėjimą. Tai butų svarbus stavropoliečių indėlis į bendrąjį šalies gyvulininkystės vystymą ir darbo žmonių poreikių žemės ūkio produktams patenkinimą. Deja, Stavropolio krašte avių skaičius pastaraisiais metais ne tik nepadidejo, o net sumažėjo. Kodel gi tai įvyko? Juk jeigu iš kiekvienos avies būtų gaunamas bent vienas ėriukas, Stavropolio kraštas galėtų kasmet didinti avių skaičių mažiausiai pusantro-dviem milijonais. Krašto vadovai sako, kad krinta daug avių. Bet kas gi tuo kaltas, jeigu ne jie patys? Juk, jeigu kolūkiai ir tarybiniai ūkiai turėtų pakankamai pašarų, apie jokį kritima negalėtų būti nė kalbos. Reikia, draugai, padaryti galą tai blogybei. Reikia sudaryti pašarų atsargas, pastatyti avių užuoganas, teisingai organizuoti avių priežiūrą ėriavimosi metu, o svarbiausia - reikia turėti gerus avininkystės ūkių kadrus, parinkti protingus, mégstančius savo darbą aviganius, sudaryti jiems geras buitines sąlygas. Tuomet avininkystė sparčiai kils. Stavropolio krašto tarybiniuose ūkiuose šimtui hektarų žemės mukio naudmenų tenka tiktai 39 avys, o kolūkiuose - 61. Šimtui hektarų žemės ūkio naudmenų vilnos gaunama tarybiniuose ūkiuose - 163 kilogramai, kolūkiuose - 243 kilogramai. Iš vienos avies prikerpama vidutiniškai 4,2-4,6 kilogramo vilnos. Prikirpimas neblogas, bet galima pasiekti ir didesnį. Noriu, draugai stavropoliečiai, pasakyti jums apie Chersono srities Geničesko rajono Stalino vardo kolūkį. Tas ūkis turi, palyginti su jumis, blogesnes sąlygas, tačiau kolūkiečiai šimtui hektarų žemės ukio naudmenų gavo 1956 metais po 343 kilogramus vilnos. Iš vienos avies jie prikerpa 5,5 kilogramų vilnos. Bendras žemės naudojimo plotas kolūkyje 14.512 hektaru, o avių jis turi 11.000. Jūs turite pasitempti, draugai stavropoliečiai, ir rimtai pasitempti. Reikia pasakyti keletą žodžių ir apie rostoviečius. Mėsos gamybos ir paruošų atžvilgiu jus tüpčiojate vietoje, 1956 metais jūsų sritis davė valstybei tiek pat mėsos, kiek duodavo ir prieš trejus metus. Jokios pažangos. Aprūpinant šalį gyvulininkystės produktais didelis vaidmuo priklauso tarybiniams ūkiams. Jų darbo trūkumai ne kartą buvo kritikuojami. Tuo tarpu jie šalinami lėtai. Mes dar turime tarybinių ūkių. kurie nesirūpina savais pašarais, o gyvena valstybės sąskaita. Paimkime Stavropolio krašto „Komunaro” tarybinį ūkį. Jis turi beveik 14 tūkstančių hektarų žemės, iš jos daugiau kaip 11 tūkstančių hektarų ariamosios žemės. 1956 metais šimtui hektarų žemės ūkio naudmenų tarybinis ükis gavo 54,4 centnerio mėsos, tame kiekyje 33,9 centmerio kiaulienos šimtui hektarų ariamosios žemės. Atrodytų, neblogi rodikliai. Bet išsiaiškinkime, kas tai per kiauliena. Per metus tarybinis ūkis sunaudojo 43,4 tūkstančio centnerių koncentruotųjų pašarų. Iš jų savo pačių gamybos - tiktai 6,4 tūkstančio centnerių. O kiti 37 tūkstančiai centnerių, arba 85 procentai, gauti iš valstybės. Turėti tiek žemės ir neaprūpinti gyvulių savais pašarais - tai nusikaltimas. Negalima toliau leisti, kad būtų tokių tarybinių ūkių, kurie šeria gyvulius atvežtiniais pašarais. Noriu sustoti ties darbo apmokėjimo klausimais. Esamoji apmokėjimo sistema neprisideda prie žemės ūkio gamybos kelimo. Matyti, ji paseno. Būtų gera, jeigu patys tarybinių ūkių ir MTS direktoriai, kolūkių pirmininkai, partijos rajonų komitetų sekretoriai kartu su kolūkiniu aktyvu, o dabar aktyvas labai prityręs, apgalvotų ir pateiktų savo pasiūlymus, kaip pagerinti darbo apmokėjimą. Reikia įvesti tokią apmokėjimo sistemą, kuriai esant būtų atsižvelgiama į pagamintos produkcijos kiekį, ir į jos kokybę, ir į savikainą. Reikia įvesti tuos rodiklius ir pagal juos vertinti MTS, tarybinių ūkių, kolūkių veiklą. Galimas dalykas, reikia įvesti kažkokį vidutinį darbo užmokestį arba minimumą, o po to nustatyti premijinius apmokėjimus priklausomai nuo produkcijos kiekio, kokybės ir savikainos. Esant tokiai sistemai, bus gerai apmokami tie, kurie dirbs protingai, ir nukentės tie, kurie blogai dirba. (Plojimai). Ji skatins vadovus tvarkyti intensyvų ūkį. O dabar vadovas mažai suinteresuotas kokybiniais rodikliais. Suarė tiek ir tiek, pasėjo tiek ir tiek, ir už tai gauna. Ar javai užderėjo ar neužderėjo, ar mėsos yra, ar nėra, jis niekam neatsakingas. Atėjo laikas padaryti kolūkių pirmininkų darbo apmokėjimą ir MTS bei tarybinių ukių direktorių darbo užmokestį priklausoma nuo gaunamos produkcijos šimtui hektarų žemės naudmenų, nuo centnerio grūdų, mėsos, nuo litro pieno, nuo kilogramo vilnos. Reikia, kad ir brigadose, ir tarybinių ūkių skyriuose taip pat butu įvestas diferencijuotas darbo apmokėjimas. Dabar neretai būna taip: viena brigada blogai dirba, kita - gerai, bet viskas suverčiama į bendrą katilą. Ne, taip netinka, apmokėkime darbą ir brigadose priklausomai nuo pagamintos produkcijos kiekio. Jeigu brigada blogai dirba, tai tegul ji ir gauna tai, ką uždirbo. (Plojimai). Vienu žodžiu, reikia parinkti raktus ir užrakinti spynas blogai dirbantiems, kad jie negautų to, kas jiems nepriklauso. Kartu reikia skatinti gerai apmokėti ir gerbti tuos, kurie gerai dirba. Mūsų šalyje, matyti, dar vyks kolūkių stambinimo procesas. Reikėtų ir čia tam tikru mastu isaiškinti darbo apmokėjimą stainbinant ūkius. Jeigu paimsime pirmaujančius kolūkius, tai prie jų visuomet nori prisijungti atsiliekančių artelių kolūkiečiai. Pirmaujančio kolūkio nariai teisingai sako: „Mes pasiaukojamai dirbome, stiprinome visuomeninį ūkį, mūsų darbadienis gerai apmokamas. Susivieniję su atsiliekančiu kolūkiu, mes daug ko neteksime”. Pretenzijos visiškai teisingos. Manau, kad ateityje, jeigu bus stambinami kolūkiai, kurių ekonominio išsivystymo lygis nevienodas, reikia, kad darbadienis bütų apmokamas pagal brigadas. Tai nesunku padaryti. Ekonomiškai silpnas kolūkis paprastai tampa sustambinto kolūkio brigada. Ir kol ta brigada nepasitemps iki bendro lygio, tegul jos kolūkiečiai gauna tiek, kiek jie uždirbo. Mūsų kolūkiuose, mašinų-traktorių stotyse ir tarybiniuose ūkiuose daug etatinių žmonių. Etatines pareigas paprastai eina vyrai, o sunkus darbas kartais suverčiamas moterims. Negalima taikstytis su tuo, reikia peržiūrėti etatus, kad būtų atpalaiduoti gamybiniam darbui tūkstančiai ir šimtai tūkstančių žmonių, visų pirma vyrų. Neretai būna ir taip. Pašalintas iš einamų pareigų už darbo sužlugdymą žmogus metus-dvejus vaikšto be darbo, rašineja pareiškimus, reikalauja įtaisyti ji dirbti, ir žodį „darbas” jis butinai supranta arba kaip kanceliariją, arba kaip pieno priėmimo punktą ir t. t. Laikas liautis globojus tokius žmones ir ieškojus jiems „apsimokančio“ darbo. Eik, brangusis, ir dirbk taip, kaip dirba milijonai tarybinių žmonių, kuriančių liaudžiai materialines vertybes. Negalima remti dykaduonių. (Plojimai). Pas mane kartą atėjo RTFSR miestų ir kaimų statybos ministras drg. Veselovskis ir pradėjo kalbėti apie tai, kad Sočyje reiketų plačiai išvystyti gyvenamųjų namų statybą. Kyla klausimas, kam Sočyje - mieste-kurorte, kur nėra jokios pramonės, statyti daug gyvenamujų namų, įdėti milijonus rublių. Jeigu mes plačiai vystysime čia gyvenamųjų namų statybą, atsiras labai daug norinčių persikelti į Sočį, prie Juodosios jūros, kur šilta, kur amžinai žaliuoja augmenija. Kvallas bus tas, kuris nevažiuos, jeigu drg. Veselovskis pastatys ten namą ir duos butą. Reikia laikyti Soči, o tokių miestų mes turime nemaža, kurortu, kur žmogus važiuoja pailsėti, pasigydyti. Statydami ir skirstydami gyvenamuosius namus, mes negalime galvoti tik taip - jeigu žmogus gyvena, vadinasi, duok jam gerą butą. Reikia pasižiūrėti, ką jis daro, ką jis duoda visuomenei. Mūsų socialistinėje visuomenėje kiekvienas turi kažka duoti bendram liaudies labui, kiekvienam turi tekti tam tikras apkrovimas, tiktai tuomet jis gaus teisę naudotis visuomenės kuriamomis darbo gėrybėmis. (Plojimai). Dabar, draugai, noriu pasakyti apie kukurūzus. Žemės ūkio, taip pat gyvulininkystės, pagrindą sudaro grūdai. Iš kurgimes imsime grüdų, kad pakeltume gyvulininkystę į tą lygį, apie kuri mes čia kalbėjome? Yra du būdai gyvulininkystei kelti. Pirmas būdas yra sumažinti kiekį grudi, kurį valstybė gauna iš paruošų ir supirkimo, ir atitinkamai padidinti gyvulininkystės reikalams skiriamų grūdų kiekį. Bet toks būdas nepriimtinas. Valstybės ir liaudies interesai reikalauja, kad mes visuomet turėtume rezerve reikalingą kiekį grūdų šalies poreikiams patenkinti. Antrasis budas yra - remiantis bendru musų žemdirbystės lygio kėlimu, rasti papildomus pašarų išteklius. Tai teisingas kelias. Juo ir turi žengti kolūkiai, tarybiniai ūkiai ir mašinų-traktorių stotys. Ar mes galime, stoję į šį antrąjį kelią, rasti tokius pašarų gamybos didinimo šaltinius, kurie užtikrins gyvulininkystės produktų gamybos didėjimą? Taip, galime. Svarbiausiąja rezervine kultura aš laikau kukurūzus. Todėl, jeigu mes dabar priimsime gera nutarimą, bet neužtikrinsime, kad būtų išauginami gausūs kukurūzu derliai, darbas nesiseks. Niekas nekrinta iš dangaus gatavas, viską reikia sukurti. Kubanėje pernai buvo gauta, kaip jau buvo pranešta, tiktai 96 centneriai žaliosios kukurūzų masės iš hektaro. O juk Kubanés žemė gali duoti 500-600 ir net 800 centnerių burbuolių ir žaliųjų stiebų iš hektaro. Štai kur mūsų rezervai! Čia kalbėjo drg. Tabakovas - vieno Kubanės kolūkio pirmininkas. Jis – prityręs pirmininkas. Bet ir tas pirmaujantis kolukis turi neišnaudotų rezervų. Kolūkis didesne dalį kukurūzu derliaus nuima grūdams. Jų derlius sudaro 30 centnerių grūdų iš hektaro. Bet juk net ir gaunant tokį derlių pirmaujančiame kolukyje sėti kukurūzus grūdams neapsimoka. Tuomet geriau gauti varpines kultūras, įdėti trigubai mažiau darbo ir duoti tiek pat grudų iš hektaro. Jeigu kukuruzai Kubanės sąlygomis neduos 50 centnerių ir daugiau grūdų iš hektaro, tai jie, kaip grūdine kultūra, nepatrauks prityrusio šeimininko dėmesio. O mes turime buti kultūringi žmonės, sumaniai tvarkyti savo ūkį. Kodėl kolūkiai ir tarybiniai ūkiai išaugina mažą derlių? Todėl, kad augalai nepakankamai tankiai sėjami. Jeigu jus pasėsite kukurūzus kvadratiniu-lizdiniu budu 70X70 centimetrų ir išauginsite po du stiebus lizde, tai net iprastinė veislė duos didžiulį kiekį grūdų iš hektaro. Sėjant minėtu kvadratu, hektare bus 40.800 augalų. Paėmus net po vieną burbuolę, sveriančią vidutiniškai šimtą gramų, net ir tuomet derlius bus 40 centnerių is hektaro. O juk kiekvienas augalas turi po dvi, o kai kurie ir po tris burbuoles. Vadinasi, kai augalų tankumas teisingas ir pasėliai teisingai įdirbami, visuomet galima gauti 50-60 centnerių kukuruzų grūdų iš hektaro. Arba jeigu nuimsite kukurūzus silosui, sulaukę jų pieninio-vaškinio brandumo, gausite mažiausiai 600 - 700 centnerių burbuolių ir stiebų iš hektaro. Ar neaišku, kad kova už mėsos ir pieno gamybos didinimą - tai visų pirma kova už kukurūzus? Norint, kad augalo tankumas bütų normalus, reikia gauti teisingus kvadratus. Jeigu jus pasėsite blogai, jeigu eilutės bus kreivos, jūs įdirbdami neišvengiamai nuplausite stiebus, išretinsite pasėlius, tikrai sumažinsite derlių. Su tuo reikia kovoti. Negailėkite energijos, apmokykite žmones, skatinkite tuos, kurie gauna gerus kvadratus. Aš laikyčiau galimu apmokėti sėjikų ir kitų sėjos darbuose dalyvaujančių žmonių darbą, o taip pat tų, kurie įdirbs kukurūzus, priklausomai nuo augalų tankumo derliaus nuėmimo metu. Reikia įvesti skatinamąji apmokėjimą tiems, kurie, taikydami kvadratinį-lizdinį sėjos būdą ir gavę gerus kvadratus, mechanizavę įdirbimą, tuo pačiu užtikrino gausesnį derlių. Didinti kukurūzų auginimą – esminis klausimas. Aš neneigiu kitų pašarinių kultūrų reikšmės. Reikia auginti liucerną, vikių-avižų mišinį, runkelius, pašarinius arbūzus, moliūgus ir kt. Bet vis dėlto pagrindinė, svarbiausioji kultūra sudarant tvirtą pašarų bazę yra kukurūzai. Esu šalininkas to, kad kukuruzai būtų gerai panaudojami silosui, atskirai silosuojant tiek stiebus, tiek burbuoles. Tai butų teisingiausia. Tačiau silosuoti skyrium - tai procesas, reikalaujantis labai daug darbo, o mašinų mes dar turime mažai. Kokia gi išeitis? Reikia sėti įvairių veislių kukurūzus. Kiaulėms – mažesnio ūgio veisles, kurių burbuolės sveria iki 50 procentų stiebų svorio. Silosą, pagamintą iš tokių kukurūzų, kiaulės noriai és, ypač, jeigu tokie kukurūzai bus silosuojami kartu su moliūgais, bulvemis ir t. t. Tuo tarpu karvėms ir visiems galvijams reikia sėti tų veislių kukurūzus, kurie išauga aukštesni, ir silosuoti stiebus kartu su pieninio vaškinio brandumo burbuolėmis. Kukurūzai, būdami labai linga kultura, duoda daug burbuolių ir stiebų. Norint trumpu laiku pervežti tą masę prie silosavimo bokštų ir tranšėjų, reikia daug transporto priemonių. O automašinų kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose neužtenka, tuo labiau, kad tuo laikotarpiu dirbami kiti neatidėliotini darbai. Analogiška padėtis mums susidarė 1956 metais dirvoninėse žemėse, kai grūdams pristatyti iš kombainų į paruošų punktus derliaus nuėmimo laikotarpiu taip pat neužteko transporto. Tada buvo rasta teisinga išeitis iš susidariusios padėties. Kolūkiai ir tarybiniai ūkiai supylė grūdus is kombainų į lauke paruoštas aikšteles, į laikinas krūvas. Ir tiktai baigus nuimti derlių, visas transportas buvo perkeltas grūdams gabenti. Matyti, reikia šį patyrimą panaudoti ir silosuojant kukurūzus, kad transporto trūkumas nestabdytų silosavimo darbo. Tikslinga užraugti kokią dalį siloso tiesiog ties to lauko, kuriame nuimami kukurūzai, riba, taikant atvirąji antžeminį silosavimo būda. Toks būdas igalins greičiau nuimti kukurūzų derlių ir laiku atiduoti laukus žieminėms kultūroms sėti. Silosuojant kukurūzus tiesiog lauke, toje vietoje, kur jie nuimami, bus galima vykdyti minėtą darbą turint žymiai mažiau transporto ir panaudoti tam reikalui arklius. Ypatingai svarbus mūsų uždavinys yra kelti žemės ūkyje darbo našumą. Mechanizuojant, protingai tvarkant ūkį reikia pasiekti, kad įdėto darbo vienetui būtų gaunama daugiau produkcijos, ir tuo pačiu užtikrinti nenukrypstamą socialistinio žemės ūkio vystymąsi, Tarybų šalies visuomeninio turto didėjimą. Visuomet ir visur reikia apskaičiuoti, kas labiau apsimoka ir kas mažiau apsimoka, kas duoda didesni ekonominį efektą ir kas duoda mažesnį ekonominį efektą. Kiek yra reikalingas toks apskaičiavimas, rodo TSRS Žemės ūkio ministerijos paruošti palyginamieji duomenys apie darbo naudas ruošiant pašarus vienam centneriui pieno ir mėsos gauti. Tie duomenys rodo, kaip svarbu, kad mūsų vadovaujantieji kolūkiniai kadrai, žemės ūkio specialistai įsigilintų į kolūkių, tarybinių ūkių ekonomiką, kovotų už produkcijos išeigos didinimą įdedant kuo mažiausiai darbo. Apskaičiavę, kiek pašarinių vienetų duoda kiekviena kultura idėtai žmogaus dienai, gausime tokius duomenis: Pieninio-vaskinio brandumo kukurūzai, nuimami silosui, - 441; Kukurūzai subrendusiems grudams - 140, arba trigubai mažiau; Cukriniai runkeliai (šaknys plius lapai) -68, arba 6 kartus mažiau, negu duoda pašarinių vienetų pieninio vaškinio brandumo kukuruzai, nuimti silosui. Dabar, sušėrus gyvuliams minetus pašarus, gautus vienai žmogaus dienai, galima turėti tokį kiekį gyvulininkystės produktų: sušėrus pieninio-vaškinio brandumo kukurūzus, nuimtus silosui, mėsos - 80 kilogramų, pieno - 401 kilogramą, arba sviesto - 17,4 kilogramo; sušėrus subrendusius kukuruzų grudus: mėsos - 25,5 kilogramo, pieno - 127 kilogramus, arba sviesto - 5,5 kilogramo; sušerus cukrinius runkelius (šaknis ir lapus): mėsos - 12,4 kilogramo, pieno - 62 kilogramus, arba sviesto 3 kilogramus. Štai, draugai, kokia išeina aritmetika, todėl nustatant, kiek darbo reikalauja kultūra, reikia vadovautis visų pirma tuo, kuri kultura geriausiai atlygina darbą, kuri iš jų pajamingiausia konkrečiomis salygomis. Jeigu kolūkio pirmininkas arba tarybinio ūkio direktorius, kurio ūkyje įdedama daug darbo produkcijos vienetui gauti, patektu į kapitalistines sąlygas, kur viską diktuoja rinka, toks ukis nusigyventų. Bet jeigu kapitalistas skaičiuoja darbo sąnaudas, tai mes, socialistinė valstybė, tuo labiau turime tai daryti. Mūsų socialistinė ūkio sistema igalina gaminti žymiai daugiau produkcijos vienetui įdėto darbo. Noriu paminėti Kalinovkos kaimo kolūkio patyrimą. Tas kolūkis yra Kursko srities šiaurės vakaruose ir yra pasiekęs didesnius už jūsų, draugai kubaniečiai, rodiklius, gamindamas mėsą ir pieną šimtui hektarų žemės. Jis jau pasiekė tą lygi, kurį jūs planuojate artimiausiems dvejiems trejiems metams. Kaip jūs manote, o Kalinovkos Polesjes žemės gali kokiu nors mastu konkuruoti su jūsų žemėmis? (Balsai iš salės: Ne, Kubanės žemė geresnė – tai juodžemis, saulės čia daugiau). Sutinku su jumis. Tačiau tose blogesnėse žemėse kalinovkiečiai pasiekė štai kokius rezultatus. Turėdamas 1.300 hektarų žemės, 1953 metais kolūkis buvo nupenejes tiktai 26 kiaules, o 1956 metais - 655. Kiaulienos gauta šimtui hektarų ariamosios žemės. 1953 metais - 1,8 centnerio, o 1956 metais - 50 centnerių. Iš viso gauta mėsos šimtui hektaru žemes ukio naudmenų: 1953 metais - 9,8 centnerio, o 1956 metais - 60 centnerių. Pieno primelžta iš vienos karvės: 1953 metais - 1.164 kilogramai, o 1956 metais - 3.726 kilogramai. Per pastaruosius dvejus metus pieno primelžimas iš vienos karvés padidėjo 2.412 kilogramų. Padidėjo ir karvių skaičius. Jeigu 1953 metais kolūkyje šimtui hektarų žemės naudmenų buvo 3,6 karvės, tai dabar yra 11 karvių. Kolūkiečiai įsipareigojo 1957 metais primelžti iš kiekvienos karvės 4 tūkstančius kilogramų pieno, nupenéti 780 kiaulių ir gauti po 60 centnerių kiaulienos šimtui hektarų ariamos žemės, o iš viso 78 centnerius mėsos šimtui hektarų žemės ūkio naudmenų. O jeigu aš jau pradesiu savo žemiečius graudenti, tai garantuoju, kad jie ateis i pagalbą ir 1958 metais gaus po šimtą centnerių mėsos šimtui hektarų žemės ūkio naudmenų. Ar galima tai pasiekti? Galima. Tiesa, aš sakau „galima“ be šeimininkų, pasitikėdamas savo žemiečiais. Kalinovkoje laimėjimą nulėmė kukurūzai. 1953 metais kolūkyje nebuvo kukurūzų. 1954 metais jais buvo užsėti 49 hektarai, o 1956 metais - 290 hektarų. 1953 metais kolūkis užraugė 120 tonų siloso iš įvairių žolių ir piktžolių, o 1956 metais - 4.480 tonų siloso iš kukurūzų burbuolių ir stiebų. Štai jums pienas ir mėsa. Vienam darbingam žmogui Kalinovkoje buvo gauta grudų: 1953 metais – 15 centnerių, o 1956 metais - 53 centneriai. Visų rūšių mėsos: 1953 metais - 35 kilogramai, o 1956 metais - 205 kilogramai, tame kiekyje kiaulienos atitinkamai - 6 kilogramai ir 152 kilogramai. 1953 metais vienam darbingam žmogui buvo gauta 178 kilogramai pieno, o 1956 metais - 690 kilogramų. Kolūkio piniginės pajamos 1953 metais sudarė 687 tūkstančius rublių (1952 metais jos sudarė 382 tūkstančius rublių), o 1956 metais - 5.558 tūkstančius rublių, arba 4.260 rublių iš kiekvieno hektaro žemés. O jūsų kolūkyje, drauge Lyskinai, kreipiasi N. S. Chruščiovas į kolūkio „Rosija“ pirmininką, tiktai 1.190 rublių, ir vidutiniškai Stavropolio krašto kolūkiuose - jos sudarė tiktai 253 rublius iš hektaro. Kolūkis pristatė valstybei: mėsos 1953 metais - 84 centnerius, o 1956 m. - 425 centnerius, pieno – atitinkamai 501 ir 1.877 centnerius, grūdų - 1.549 ir 3.100 centnerių. Padidės įplaukos, kurias valstybė gauna iš kolūkio mokesčių ir draudimo mokėjimų pavidalu. 1953 metais jos sudarė 54.500 rublių, o 1956 metais - 533.816 rublių. Tai gerai. Reikia ir mokestį mokėti. Ta sąlyga turtėja ir valstybė. 1956 metais kolūkiečiai vieningai nutarė atskaityti į nedalomąjį fondą 30 procentų piniginių pajamų, arba 1.654 tūkstančius rublių. O 1953 metais į nedalomąjį fondą buvo atskaityti tiktai 137 tūkstančiai rublių. Galima užtikrintai sakyti, kad Krasnodaro krašte nėra nė vieno kolukio, kuris negalėtų pasiekti tokių rodiklių, kokius pasiekė kalinovkiečiai. Reikia pažymėti, kad Kalinovka neturi pakartotinų pasėlių. O jūs, kubaniečiai, galite turėti pakartotinius pasėlius. Jus galite sėti žieminius miežius, nuimti jų derlių ir tame pačiame plote išauginti gerą kukurüzų derlių. Jūs galite, net nuėmę žieminių kviečių derlių, pasėti kukurūzus ir išauginti juos iki pieninio vaškinio brandumo. Jūs turite milžiniškas galimybes. Šiuo metu kukuruzų derliui nuimti pieninio vaškinio brandumo laikotarpiu mums neužtenka mašinų. Mes plėsime jų gamybą. Bet, matyti, reikia žengti ir kitu keliu – prailginti derliaus nuėmimo laiką, sėjant kukurūzus įvairiu laiku, o taip pat sėjant anksti bręstančias ir vélai bręstančias veisles. Keletas žodžių apie laistomąsias žemes. Žinoma, reikia plėsti laistomąsias žemes, kiek mes galime. Bet man atrodo, kad laistomosiose žemėse reikia užveisti vynuogynus ir sėti ryžius. O kukurüzus jūsų sąlygomis galima sėkmingai auginti ir nelaistomosiose žemėse. Reikia kurti mašinas sodams ir vynuogynams įdirbti, taip pat tokias, kurios galėtų dirbti kalnų atšlaitėse ir terasose. Mūsų kolūkiai dabar turtėja. Atėjo laikas, kad jie turėtų nedideles gamyklas daržovėms, vaisiams, vynuogėms perdirbti, vaisius ir daržoves reikia konservuoti tiek savo pačių vartojimui, tiek ir pardavimui valstybėse ir rinkoje. Šiame pasitarime maža dėmesio buvo skiriama žemės ūkio mokslui. Ir tai nenormalu. Siekdami nenutrūkstamai vystyti ūkį, mes turime remtis mokslu, mokslo duomenimis. Panaudodami mokslą kolükiai ir tarybiniai üklai turi kaip reikiant organizuoti seklininkystę, gerai sutvarkyti veislininkystę, įvesti taisyklingas sėjomainas, sumaniai organizuoti darbą, mechanizuoti daug darbo reikalaujančius procesus. Žemės ūkio ministerija ir Tarybinių ūkių ministerija turi reikiamai rūpintis tais mokslininkais, kurie yra glaudžiai susiję su gamyba, įneša savo indėlį į visos liaudies kovą už žemės ūkio pakėlimą. Iki šiol neteisingai paskirstyti müsų mokslininkų kadrai, mokslinio tyrimo įstaigų išdėstymas šalyje neatitinka žemės ūkio interesų. Čia kalbėjo Paukštininkystės mokslinio tyrimo instituto direktorius drg. Tretjakovas. Kur, manote, yra tas institutas? Prie Maskvos, Zagorsko mieste. Ir, norėdamas matyti tikrus paukščius, drg. Tretjakovas turi važinėti į Pietus, į Stavropolio arba Krasnodaro kraštą, o tai valstybei nepigiai kainuoja. Reikalo interesai reikalauja, kad būtų geriau organizuojama ženés ūkio propaganda. Neretai kai kurie draugai priešakinio patyrimo nagrinėjimą apriboja kelionėmis į geriausius kolūkius ir tarybinius ūkius. Kartais važinėjama už tūkstančių kilometrų. Žinoma, keliones į pirmaujančius kolūkius galima praktikuoti. Bet tai reikia daryti daugiausia savo rajono, srities ribose. Kartu reikia atminti, kad yra ir kitų propagandos formų, kurias turi naudoti kiekvienas kultūringas žmogus. Leidžiami laikraščiai, knygos, žurnalai, demonstruojami kino filmai, veikia radijas. Visos šios priemonės turi tarnauti žemės ūkio propagandai ir, tuo būdu, padėti masėms įsisąmoninti priesakinius darbo būdus ir metodus, mokslo pasiekimus. Reikia surinkti rajono, srities ribose pirmi. ninkus, brigadininkus, kurie vienodomis sąlygomis skirtingai dirba, ištirti, kodėl vieniems darbas sekasi gerai, kitiems blogai. Reikia pertvarkyti žemės ūkio kadrų rengimo sistemą, steigti žemés ükio technikumus tiesiog kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose, kad žmonės dirbtų ir mokytųsi. Čia kalbėjo kolūkietė iš Kabardos - Balkarų ATSR drg. Orazajeva. Ji dirba melžėja kolukyje ir neakivaizdiniu būdu studijuoja penktajame instituto kurse. Tai teisingas kadrų rengimo būdas. Tiktai tas specialistas gali būti pilnavertis, kuris atėjo į instituta, sukaupęs gyvenimo ir praktikos patyrimą. Galima tvirtai tikėti, kad drg. Orazajeva, baigus institutą, bus penkiomis galvomis aukštesnė už tą zootechniką, kuris atėjo į aukštąją mokyklą tiesiog iš mokyklos. Mes turime skiepyti pagarbą darbui. Darbo žmogus vertas pagarbos. Reikia visokeriopai skatinti tuos, kurie stoja į institutą iš gamybos, sukaupę praktinį patyrimą. Turėdamas toki patyrime, žmogus tvirtai jausis aukštojoje mokykloje ir, baigęs ją, taps tikru specialistu. Kaip tik tokie specialistai mums reikalingi. Norėjau atkreipti jūsų dėmesį dar į vieną klausimą. Buvo labai malonu girdėti, kai kalbėjusieji pateikė darbadienio didelio apmokėjimo kolūkyje pavyzdžius. Bet didžiausias darbo apmokėjimas ne visuomet yra protingiausias. Man yra tekę matyti kolukių, kuriuose už darbadieni duodama daug produktų ir pinigų. Tuo pačiu metu kaimas neturi klubo, vaikų darželio, radijo mazgo, pirties. Reikia teisingai naudoti kolūkiečių darbu sukurtus turtus. Jeigu kolūkis turi gerai isvystytą visuomeninį ūkį, pakelé savo ekonomiką, jis gali panaudoti lėšas kaimui tvarkyti. Kodėl jis negali pastatyti geros mokyklos, jeigu turite mokyklą, pastatykite internatą kolūkiečių vaikams. Tuomet motinos ramiai dirbs, žinodamos, kad jų vaikai pavalgydinti, pagirdyti, gerai auklėjami. Steikite poilsio namus arba senyvų žmonių namus, kad žmogus, dorai padirbėjęs, galėtų pelnytai ilsėtis arba ramiai nugyventi savo senatvę. Geriausias kolukis ne tas, kuris geriausiai apmoka už darbadienius, o tas, kuris metai iš metų didina produktų gamybą ir pristatymą valstybei, gausina visuomeninį turtą, sudaro geriausias sąlygas, kad klestėtų materialinės ir dvasinės kolūkiečių jėgos. Žymią savo kalbos dalį drg. Chruščiovas skiria vadovavimo kolūkiams, MTS ir tarybiniams Okiams gerinimo klausimams, vietinių partinių organizacijų vaidmens stiprinimui vadovaujant žemés ükiui. Jis sako, kad reikia ir toliau stiprinti kolūkius ir tarybinius ūkius prityrusiais kadrais, dovauti joms kovoje už smarkų mėsos, pieno ir kitų žemės ūkio produktų gamybos didinimą. Manau, sako drg. Chruščiovas, kad, išsiskirstę į namus, į savo stanicas, savo kaimus ir aūlus, jus visapusiškai, dalyvaujant plačiosioms masėms, apsvarstysite kiek vieno kolūkio, tarybinio ūkio, mašinų-traktorių stoties galimybes smarkiai padidinti mėsos gamybą. Esu tikras, jog jūs pada rysite viską, kad kiek galint greičiau išspręstumėt uždavinį visiškai patenkinti darbo žmonių poreiklus mėsai, pienui ir kitiems produktams. Baigdamas savo kalbą, N. S. Chruščiovas sako: - Ko bijo dabar marksizmoleninizmo priešai, buržuaziniai teoretikai, imperialistiniai vadeivos? Jie bijo, kad kasmet stiprėja Tarybų socialistinė valstybė ir visa socialistinė stovykla, kad Tarybų Sąjungoje nepaliaujamai kyla liaudies gyvenimo lygis, kuo džiaugiasi ir didžiuojasi visų šalių darbo žmonės. Juo labiau mes kelsime liaudies gyvenimo lygituo stipriau prasiskverbs į visų kapitalistinių šalių tautų sąmonę socializmo idėjos, idėjos apie visuomenės socialistinį pertvarkymą marksizmo-leninizmo teorijos pagrindu. (Ilgai trunkantieji plojimai).


Skandalinga Karačio uosto rekonstravimo istorija

KARAČIS, birželio 13 d. (TASS-ELTA). Laikraštis „Don” išspausdino savo korespondento pranešimą, kuriame atskleidžiama esmė didelio skandalo, susijusio su Karačio uosto rekonstravimu. Pranešime sakoma, kad su dviejomis firmomis, konsultavimo ir statybos, buvo sudarytas susitarimas rekonstruoti Karačio uosto rytinę prieplauką. Firmos buvo parinktos tarptautiniam rekonstrukcijos ir vystymo bankui pritarus. Šis bankas suteikė paskolą tai statybai finansuoti. Statybos firma pateikė netikusį statybos projektą. Pakistanas laiku pareiškė abejonę dėl šio projekto teisingumo. Nors konsultavimo firma gynė šį projektą, tolesni darbai parodė jo netinkamumą, ir darbai buvo sustabdyti 4–5 mėnesiams. Toks užsienio firmų vykdomos uosto rekonstrukcijos „eksperimentas”, pažymima pranešime, kainuos Pakistanui keletą milijonų rupijų. Kai Pakistano vyriausybė, toliau rašo laikraštis, nutarė pranešti visuomenei, kad statybos darbai vyksta neteisingai, tarptautinis bankas ėmė ginti konsultavimo firmą ir grasino nutraukti statybos avansavimą. Pranešime taip pat pažymima, kad ta pati konsultavimo firma Pakistano geležinkeliams tiekė netinkamus prancūziškus vagonus. Vagonai sugedo, kai tik buvo nuleisti ant bėgių.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Ceilono vyriausybės delegacijos vadovas apie apsilankymą Tarybų Sąjungoje ir Kinijos Liaudies Respublikoje

DELIS, rugsėjo 27 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūros Pres Trast of India korespondentas iš Kolombo, Ceilono vyriausybės delegacijos vadovas, aplankęs Tarybų Sąjungą ir Kinijos Liaudies Respubliką, Klodas Korea pareiškė, kad „svarbiausias įspūdis, kurį jam paliko kelionė į Rusiją ir Kiniją, – tai pareiškimų apie šių šalių taikius ketinimus tikrumas ir nuoširdumas. Jos, pabrėžė Korea, nori nustatyti draugiškus santykius savitarpio pagrindu su visomis šalimis, įskaitant JAV“. Klodas Korea nurodė, kad jam didelį įspūdį padarė spartūs pramonės ir žemės ūkio vystymosi tempai Tarybų Sąjungoje. Korea pasisakė už Ceilono prekybos išplėtimą su Tarybų Sąjunga ir Kinija.


S. Paulo, Brazil. išeinantis didžiausias anglų ir ispanų kalba laikraštis ,,Observer“, sausio 18 d. Nr. įdėjo ilgiausią straipsnį apie Lietuvą, jos ginčą su Lenkija ir šiek tiek apie šių tautų praeitį. Prie straipsnio įdėtas ir Lietuvos žemėlapis. Kas liečia Lietuvos Lenkijos ginčą, – straipsnio autorius Wo. Kevix, pažvelgęs į praeitį, gražiai išdėsto Vilniaus svarbą Lietuvai. Jis nė neabejoja, kad šią mažą, bet kuklią, tradiciją ir savo kalbą išlaikiusią tautą (supr. Lietuvą) nuskriaudė galingesnė jos kaimynė, tačiau praeityje daug ėmusi ir likusi jai skolinga taip kaip daugelis rodančių pavyzdžių. Ponas Wo. Kevix plačiai pažindamas ir dabartinį Lietuvos padėjimą, giria genialaus p. Voldemaro politiką. Giria jis lietuvius emigrantus, kurie Brazilijos focendose taip gražiai dainuoja, neužmiršta tėviškės ir visuomet didžiuojasi ja. „Verta ir tikrai verta, kad tokios mažos tautos, nesuteršusios savo praeities ir pilnos pilietiškos dorovės, galėtų laisvai kvėpuoti. Mažoji Lithuania dar nemirė!“ – kalba straipsnio autorius pabaigoje ir dar primena greitu laiku įvykstančias Lietuvos 10 metų nepriklausomybės sukaktuves. Tie 10 metų Lietuvai buvę ir liūdni ir džiaugsmingi. ,,Šia proga, – sako p. Kevix, – įdėsime apie Lietuvos transportą bei importą, taipgi vaizdų ir paveikslų iš Lietuvos sostinės Kauno, kuriame dabar yra apie 900.000 gyv.“ (Matyt, mažas apsirikimas! P.).


,,Excelsior“ praneša, kad po Briando ir Miullerio pasikalbėjimo, kuris numatomas šiandien popiet, Ženevoj būsiąs sušauktas pasitarimas delegatų tų valstybių, kurios yra suinteresuotos Reino evakuacijos klausimu. Pirmon galvon pasitarime dalyvaus tos valstybės, kurios atstovaujamos Ambasadorių Konferencijoj.


KAIRAS, rugsėjo 2 d. (TASS-ELTA). Omano atstovas Kaire Muchamedas el-Harsis pareiškė, kad Omane tebevyksta kova prieš įsiveržusią agresorių kariuomenę. Nacionalinės ginkluotosios pajėgos, pasakė jis, sumušė sultono Maskato kariuomenę kautynėse prie Gamro ir Farako kaimų. Harsis pabrėžė, kad nacionalinės pajėgos užgrobė nemaža anglų ginklų, kuriais buvo ginkluoti Maskato sultono daliniai.


VARŠUVA, III. 14 d. (TASS). Ryšium su Lenkijos Jungtinės Darbininkų partijos Centro Komiteto Pirmojo sekretoriaus draugo Boleslavo Bieruto mirtimi LJDP Centro Komitetas, Lenkijos Liaudies Respublikos Valstybės Taryba ir Ministrų Taryba nutarė paskelbti visoje šalyje kovo 13, 14, 15 ir 16 dienas gedulo dienomis.


Danai ir Lietuvos nepriklausomybės 10 metų sukaktuvės.

Vasario 16 d. Lietuvai švenčiant 10 metų nepriklausomojo gyvenimo sukaktuves, danų tauta visaip – savo spauda, radio (net lietuviškai) kitokiomis paskaitomis prisidėjo prie mūsų šventės. Ne tik Kopenhagos svarbiausieji laikraščiai, kaip antai ,,Berlingske Tidende“, ,,Borsen“, „Politiken“, ,,Ekstrabladet“, ,,Nationaltidande“, o be to savaitraštis „Finanstidende“ davė sukaktuvių dienai vedamąjį straipsnį ar šiaip didesnę kroniką, bet nebuvo ir provincijoj miestelio, kuris per savo spaudą nebūtų paminėjęs lietuvių vardo ir lietuvių šventės ir nebūtų nepareiškęs linkėjimo, kad tauta, su kuria danus jungia taip daug bendrų interesų, pirmiausia bendras darbas žemės ky, ir ateity sėkmingai augtų. Iš atskirų laikraščių, – ,,Berlingske Tidende“ (oficiozas) rašo: „Kad darbšti ir palankumą įgijusi lietuvių sodiečių tauta turi teisę gyventi savarankišką tautinį ir valstybinį gyvenimą, niekas neabejoja; kad lietuviams pavyks išlaikyti nepriklausomybę, nežiūrint visų išorinių ir vidujinių sunkumų, tuo mes visi tikim. Racionališkai dirbant – o lietuviai stropiai mokėsi naujų veikimo metodų, karts nuo karto lankydami Daniją, gyvendami Šiaurės Amerikoj – lietuvių derlinga žemė žada kraštui gerą ekonomišką ateitį“. „Politiken“, radikalų organas, ilgoj kronikoj pabrėžia, kad Lietuvos valstybės plėtojimasis rodąs labai didelį panašumą su Danijos gyvenimu nuo 1864 metų, kai šiame krašte prasidėjo labai smarkus judėjimas pirmyn. Pirmiausia ir Danijai tekę pertvarkyti žemės ūkį, suskaldant dvarus į smulkius ūkius, o be to pereinant nuo grūdų ūkio į pieno, kiaušinių ir šiaip gyvulių ūkio gamybą. Tačiau tuo tarpu, kai Danijoj tai atsitiko dviem laikotarpiais – XIX-to šimtmečio pradžioj žemės suskaldymas, XIX-to šimtmečio gale gamybos pakėlimas – Lietuvai visą tai tekę atlikti vienu ir tuo pačiu laiku, įvedus žemės reformą 1922 metais. ,,Ekstrabladet“ (radikalų organas) ilgam straipsny pasakoja apie sunkią lietuvių kovą už nepriklausomybę ir apie tos kovos galų gale atsiektus gerus vaisius. Nežiūrint sunkios padėties tarptautiniu atžvilgiu, kraštas viduj augęs gerai. Išleista keliolika labai svarbių įstatymų, žemės ūkis pagerintas, uostas patobulintas, keliai taisomi, o be to statomi susisiekimui taip svarbūs tiltai. Jis pataria pirkliams nepavėluoti atkreipti dėmesio į šio, kad ir nedidelio, krašto vietą žemėlapy. ,,Nationaltidende“ (konservatyvų org.), įdėjo straipsnį apie Lietuvą, iliustruotą gražiomis nuotraukomis. Autorius pradeda savo straipsnį, atsimindamas Petro Rimšos skulptūrą ,,Artojas“. Neturtingas sodietis, sunkiais žingsniais einąs paskui plūgą, traukiamą jaučių. Sodiečio žandai įkritę. Jaučiai liesi, bet su stipriomis gyslomis. Vargingas nenuilstamas darbas atsispindi sodiety ir jo gyvuly; matyt, kad jiems dirbti sunku, bet kad jie dar gali dirbti, ir kad jie tiki, jog darbas galų gale laimės. Garbė šiam paminklui, kurį Rimša sukūrė lietuvių sodiečio narsiai ištvermei“ Neseniai viešėjęs Lietuvoje danų pastorius Chr. Knudsen, kuris apie savo kelionę po Lietuvą pasakojo laikydamas paskaitas įvairiuose Danų miestuose suaugusių mokyklose ir kt., parašė ir Lietuvos sukaktuvėms paminėti visą eilę straipsnių. Be to jis laisvai išvertė į danų kalbą Lietuvos himną, kuris taip pat atspausdintas įvairiuose laikraščiuose. Chr. Knudseno straipsnius atspausdino, be kitų, ,,Soro Amtstidende“, „Aarhus Amtstidende“, ,,Hejmdal“, ,,Dybbol Posten“ ir daug kitų. ,,Ringsted Folketidende“, minėdamas Lietuvos sukaktuves, džiaugiasi atsimindamas kad vienas iš tų kurie atkreipė pasaulio dėmesį į Lietuvos kraštą, buvo danas Aage Meyer Benedictsen, kuris 1895 metais parašė knygą apie Lietuvą ,,Et Folk, der vaagner“ (Atbundanti tauta) ir tą patį veikalą išleido anglų kalba ,,The Awakening of a Nation“. Deja, šis vyras, kuris ruošėsi dar daugiau parašyti apie Lietuvą, šiemet mirė. Iš kitų laikraščių dar šie minėjo Lietuvos nepriklausomybės sukaktuves: ,,Nakskov Tidende“, ,,Lolland“, ,,Horsens Folkeblad“, ,,Aarhus Stiftstidende“, ,,Jyllands Posten“, Naestved Avis“, ,,Ringsted Folketidende“ ir kit.


Vakar Rusijos prezidentas B. Jelcinas ir viceprezidentas A. Ruckojus turėjo svarstyti žemės ūkio gamybos stabilizavimo priemones. Numatomos subsidijos žemės ūkiui. Pasak Interfax, A. Ruckojus sakęs, kad skola už 1990 metų derlių turi būti sumokėta ne pinigais, o prekėmis ir žemės ūkio įrengimais. Užvakar kolūkių ir tarybinių ūkių atstovai prie Rusijos parlamento surengė demonstraciją. Jeigu jų reikalavimas padidinti subsidijas nebus įvykdytas, šie žmonės žadėjo nutraukti maisto tiekimą Maskvai.


RUSIJA SUTIKO PASIRAŠYTI SUTARTIS VILNIUJE

Užsienio reikalų ministerijos informacijos ir spaudos skyrius Eltai pranešė, kad ministro G. Šerkšnio vardu gauta telegrama, kurioje pranešama, jog Rusijos pusė priima Lietuvos pasiūlymą Vilniuje pasirašyti tarpvalstybinius susitarimus prekybos, finansų klausimais. Telegramą, įgaliotas Rusijos vyriausybės, pasirašė Valstybinio ekonominio bendradarbiavimo su NVS šalimis komiteto pirmininkas V. Mašicas. Vyriausybių vadovų susitikimo data dar bus tikslinama.


Užsienio spaudos atgarsiai į draugo N. CHRUŠČIOVO pranešimą

N. Chruščiovo pranešimas TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje patraukė visuotinį dėmesį Vokietijos Demokratinėje Respublikoje. Pagrindinius pranešimo teiginius ne kartą perdavė VDR radijo stotys paskutiniųjų žinių laidose. N. Chruščiovo pranešimo atpasakojimą taip pat išplatino agentūra ADN. Vienos Berlyno įmonės moterų komiteto pirmininkė A. Ceiner, kalbėdamasi su TASS-o korespondentu, pabrėžė, kad Vokietijos Demokratinės Respublikos darbo žmonės nuoširdžiai dėkoja Tarybų Sąjungos vyriausybei už jos veiksmus, kuriais siekiama užkirsti kelią branduoliniam karui. Mes, pareiškė A. Ceiner, dėkojame Tarybų Sąjungos vyriausybei ir draugui N. Chruščiovui už nuoseklią poziciją Vokietijos klausimu. Vakarų Berlyne susidariusi nenormali padėtis turi pasikeist


Šauniais patriotiniais žygdarbiais, pasiaukojimu ir didvyriškumu tarybinė liaudis, laimėjusi didžiąją Pergalę prieš grobikus vokiečius ir japonų imperialistus, garbingai įprasmino Stalino Konstitucijos žodžius: „Tėvynės gynimas yra kiekvieno Tarybų Sąjungos piliečio šventa pareiga“. Didžiules medžiagines ir žmonių aukas paskyrė tarybinė liaudis savo Tėvynės gynimo ir galutinės pergalės iškovojimo reikalui. Taikios statybos ir ramaus kūrybinio darbo laikotarpis atėjo pas mus per didvyriškųjų Tėvynės gynėjų — Raudonosios Armijos kovotojų rūsčiomis Tėvynės karo dienomis iškentėtą vargą, kančias ir pralietą, kraują. Todėl tarybinė liaudis reiškia beribę meilę ir dėkingumą Tėvynės gynėjams — Raudonosios Armijos kovotojams. Grįžtančius į savo gimtąsias vietas demobilizuotuosius karius tarybinė liaudis sutinka su nepaprastu džiaugsmu, pakilimu ir pagarba. Nuoširdų ir didelį rūpinimąsi Tėvynės gynėjais parodė mūsų partija ir tarybinė vyriausybė, tuo reikalu išleistaisiais įstatymais suteikusi demobilizuotiesiems medžiaginio ir buitinio aprūpinimo lengvatas. Tėviška globa, sukūrimą, geriausių sąlygų demobilizuotiesiems tapo valstybiniu mastu organizuotas visos tarybinės liaudies reikalas. Prie jo sėkmingo išsprendimo turi ko aktyviausiai prisidėti partijos, tarybiniai ir ūkiniai organai. Pirmiansia reikalinga sklandžiai aprūpinti demobilizuotuosius reikalingais dokumentais, suteikti jiems butus, parūpinti pagal jų įgytą patyrimą ir specialybes atitinkamą darbą, suteikti įstatymo numatytas lengvatas. Tačiau iki šio laiko kai kurie mūsų apskričių, miestų ir valsčių vykdomieji komitetai per mažai prisidėjo prie demobilizuotųjų buities sutvarkymo, ir rūpinimosi demobilizuotaisiais klausimas buvo paliktas savieigai. Štai Vilniaus miesto vykdomasis komitetas nieko nepadarė, kad būtų iš anksto pasirūpinta sudaryti tam tikrą fondą butų demobilizuotiesiems, ir iki šio laiko tik labai maža dalis demobilizuotųjų yra aprūpinta butais. Kaip biurokratiškai ir nepaslankiai rūpinasi demobilizuotaisiais Kauno miesto vykdomasis komitetas, rodo tas faktas, jog iš 287 į Kauną atvykusiųjų demobilizuotųjų iki šio laiko tik keliolika tegavo butus, ir tuos beveik netinkamus gyventi. O Švenčionių apskrityje, kur nėra jaučiamas joks butų trūkumas, dėl vietos vykdomojo komiteto tiesiog nusikalstamo nerangumo, demobilizuotieji yra priversti nuomoti butus pas buožes, mokėdami jiems plėšikišką kainą. Neleistinoje padėtyje yra demobilizuotųjų miestuose aprūpinimas kuru. Nepakankamai rūpinasi demobilizuotųjų buities reikalais daugelio įstaigų ir įmonių vadovybės. Kai kurie biurokratai leidžia sudaryti tokias sąlygas, kad demobilizuotieji yra aprūpinami įstaigos tarnautojams skirtomis prekėmis paskutinėje eilėje. Prekybinės organizacijos turėtų pirmiausia be ypatingų formalumų suteikti sąlygas grįžusiems iš Raudonosios Armijos kovotojams įsigyti namų apyvokos daiktą ir plataus vartojimo gaminių. Lygia greta su demobilizuotaisiais turi būti rūpinamasi Raudonosios Armijos kovotojų šeimomis, Tėvynės karo invalidais bei šeimomis žuvusiųjų kovoje su lietuviškai vokiškųjų nacionalistų gaujomis. Reikia išplėsti ir pagyvinti miestų, aps. socialinio aprūpinimo skyrių veiklą taip, kad asmenys, kuriems įstatymais yra užtikrinta parama, ją pilnutinai galėtų pasinaudoti. Šiuo atžvilgiu aktyvią veiklą ir gražų pavyzdį kitiems skyriams parodė Raseinių apskrities soc. aprūpinimo skyrius. Šioje apskrityje per paskutiniuosius 8 mėnesius karių šeimoms tvarkingai išmokėta nustatyta suma pašalpų, Tėvynės karo invalidų ūkiams išdalinta 3.430 ms statybinės medžiagos trobesiams atstatyti, 500 karių šeimų aprūpinta drabužiais, 603 raudonarmiečių šeimos aprūpintos kuru. Maža iniciatyvos rūpintis Tėvynės gynėjais ir jų šeimomis teparodė Trakų apskrities vykdomasis komitetas. Iki šio laiko čia dar nei viena Raudonosios Armijos kovotojo šeima neperkelta iš blogesnio buto į geresnį. Rūpinimasis demobilizuotaisiais, Raudonosios Armijos karių šeimomis, Tėvynės karo invalidais yra visos liaudies reikalas. Todėl visų partinių ir tarybinių organizacijų pareiga ryžtingai kovoti, kad Tėvynės gynėjams ir jų šeimoms valstybės skiriama globa ir parama pilnutinai būtų įgyvendinta.


Rinkimai Vokietijos Demokratinėje Respublikoje

BERLYNAS, birželio 23 d. (TASS-ELTA). Šiandien Vokietijos Demokratinėje Respublikoje vyksta rinkimai į vietos liaudies atstovybes. Visuose VDR miestuose ir bendruomenėse rinkėjai turi išrinkti 220000 pagrindinių ir 70000 atsarginių deputatų į miestų deputatų susirinkimus ir į bendruomenių atstovybes. Respublikos miestai ir kaimai, kaip ir didelių švenčių dienomis, pasipuošė iškilmėms. Visur iškabinėti rinkimų plakatai, VDR valstybinės vėliavos ir raudonos darbininkų judėjimo vėliavos. Iš ankstyvo ryto gatvėse nepaprastas pagyvėjimas. Šiomis rytmečio valandomis Berlyno gatvėse galima sutikti ypač daug jaunuolių ir merginų, skubančių į rinkimines apylinkes. Vokietijos demokratinės spaudos pranešimais, rinkimuose pirmą kartą dalyvaus apie 900000 jaunųjų rinkėjų. Balsavimas visur prasidėjo 6 valandą ryto. Kaip pažymi rinkimų komisijų atstovai, rinkėjai nepaprastai aktyviai dalyvauja rinkimuose.


NIUJORKAS, kovo 18 d. (TASS). Kaip praneša agentūros Junaited Pres korespondentas, šiandien į Tokio atvyko JAV valstybės sekretorius Dalesas su savo padėjėju Uolteriu Robertsonu. Japonija yra paskutinė iš Azijos ir Tolimųjų Rytų šalių, kurią Dalesas aplanko, pasibaigus SEATO (karinio bloko Pietryčių Azijai) tarybos sesijai Karačyje. Iki šiol jis aplankė Pakistaną, Indiją, Ceiloną, Indoneziją, Tailandą, Pietų Vietnamą, Filipinus, Taivanį ir Pietų Korėją. Tokio aerodrome Dalesas padarė pareiškimą, ypatingai pabrėždamas jame tą vaidmenį, kurį JAV skiria Japonijai, stiprindamos savo strategines pozicijas vakarinėje Ramiojo vandenyno dalyje ir Pietryčių Azijoje. Iš aerodromo Dalesas tuoj pat nuvyko į Amerikos ambasadą. Prie ambasados rūmų jį sutiko grupė demonstrantų, reikalavusių atšaukti termobranduolinio ginklo bandymus, kuriuos JAV ketina surengti šių metų balandžio mėnesį Ramiajame vandenyne. Spaudos pranešimais, Dalesas ketina apsvarstyti su Japonijos užsienio reikalų ministru Sigemicu klausimą dėl Japonijos–Tarybų Sąjungos derybų ir dėl Japonijos perginklavimo. Jis taip pat ketina susitikti su Japonijos ekonomikos bei finansų ministrais ir išaiškinti jiems Amerikos planą, pagal kurį Jungtinės Valstybės įsteigs Pietryčių Azijoje pusiauvyriausybinę ekonominę korporaciją, kurioje Japonijai skiriama žymi vieta. Kovo 19 d. Dalesas atidarys Tokio mieste vienuolikos Amerikos karinių misijų Pietryčių Azijos šalyse vadovų pasitarimą ir po to išvyks į JAV.


Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje propaguojamas militarizmas

BERLYNAS, gruodžio 20 d. (TASS-ELTA). Vakarų Vokietijoje kasmet leidžiamas almanachas „Doičer Zoldatenkalender“ („Vokiečių kareivių kalendorius“), kurio pagrindinis tikslas - propaguoti militarizmą ir ideologiškai paruošti Vakarų Vokietijos jaunimą stojimui į Vokietijos Feleratyvinėje Respublikoje formuojamas ginkluotąsias pajėgas. Kaip praneša agentūra ADN iš Miuncheno, neseniai išleistas eilinis kalendorius 1957 metams prasideda karinio nusikaltėlio, buvusio generalfeldmaršalo Manšteino linkėjimu, kad tas karinis almanachas „susirastų kelią į jaunųjų bundesvero karių protus ir širdis“. Kitas karinis nusikaltėlis — buvęs feldmaršalas Keselringas straipsnyje „Kareivis ir jaunimas“ mėgina pavaizduoti Vakarų Vokietijoje formuojamas ginkluotąsias pajėgas jaunimo auklėjimo institutu. Eile straipsnių, tokių, kaip „Bundesvero keliai“, „Prie naujosios karo aviacijos lopšio“, „Atvykimo punktai savanoriams“ ir pan., propaguoja Vakarų Vokietijos remilitarizavimą ir agituoja jaunimą stoti į armiją. Vokiečių jaunimui agituoti militarizmo dvasia skirta ir serija buvusių hitlerinių generolų ir karininkų straipsnių-prisiminimų, kuriuose šlovinama hitlerinės Vokietijos agresija, visų pirma prieš Tarybų Sąjungą. Tų straipsnių pavadinimai kalba patys už save: „Rostovo šturmas“, „Sevastopolio pavergimas“, „Kalnų šaulių kariuomenė pakyla į Elbrusą“, „Didelis Laimėjimas pietvakariuose“, „Puolamieji mūšiai Šiaurės Italijoje“ ir kiti. Šių straipsnių autoriai, agentūros ADN pranešimu, yra „nuteisti ir amnestuoti nusikaltėliai, neatitaisomi revanšistai - kariškiai ir žurnalistai, anksčiau skleidę ir dabar skleidžią fašistinę ideologiją“. Tarytum papildydamas šią straipsnių seriją, almanachas reklamuoja Vakarų Vokietijoje gausiai leidžiamą karinę literatūrą, kurios leidinių tarpe yra Geringo biografija, buvusio generolo pulkininko Frisnerio bei karinio nusikaltėlio Franco Papeno knygos ir pan. Almanachas taip pat propaguoja fašistinę sistemą darbo stovyklų, kuriose Vokiečių jaunimas išeidavo karinį rengimą. Šį militarizavimo metodą almanachas mini, kaip vieną iš „žygdarbių, apie kuriuos šiandien tylima“.


Lietuvos pakvietimą derybų nulems pačios ES pasirengimas

Ketvirtadienį vakare Lietuvos Ministras Pirmininkas Gediminas Vagnorius ir užsienio reikalų ministras Algirdas Saudargas pasisakė Europos liaudies partijos Vienos viršūnių susitikimo proga surengtose politinėse diskusijose. Jose Europos Komisijos ir Europos Sąjungos vyriausybių atstovai pasisakė už didesnį politinį solidarumą Baltijos valstybių siekiams. Šios diskusijos dar kartą patvirtino, kad Lietuva ir Latvija iki šiol nepakviestos deryboms ne dėl jų nepakankamo pasirengimo - toks klausimas politiniuose sluoksniuose net nekeliamas, bet daugiau dėl ES vidaus problemų. Diskusijose taip pat pritarta Premjero G. Vagnoriaus kalboje išsakytai nuostatai, kad nepakanka parengiamųjų derybų de facto, o reikalingas ir aiškesnis politinis signalas bei įsipareigojimas dėl oficialaus Lietuvos pakvietimo ir konkrečios formalių derybų pradžios datos. Atsižvelgiant į tai, jog ES pozicija dėl oficialaus Lietuvos, taip pat Latvijos pakvietimo deryboms daugiau nulems ne mūsų, o pačios ES pasirengimas ir tai, kaip pavyks įveikti visuomenėje plėtros skepticizmą. Ministras Pirmininkas G. Vagnorius savo kalboje pristatė ne tik akivaizdžius Lietuvos pasiekimus, bet ir argumentais paremtą informaciją apie plėtros naudą ir patiems ES gyventojams, kurie būgštauja dėl galimų kaštų.


Balodis apie aktualiuosius klausimus. „Letos“ pranešimu, prieš išvažiuodamas į Ženevą Latvijos užsienių reikalų ministeris Balodis pasikalbėjime su spaudos atstovais palietė aktualiuosius užsienių politikos klausimus, ryšy su Tautų Sąjungos plenumu. Kalbėdamas apie nusiginklavimo, saugumo ir arbitražo klausimus, ministeris pabrėžė, kad Latvijos politika krypsianti į vadinamojo Ženevos protokolo pusę. Latvija remsianti Suomijos pasiūlymą suteikti Tautų Sąjungos finansinę paramą toms valstybėms, kurios prieš savo norą būtų įtrauktos į karą. Liesdamas Lietuvos Lenkijos ginčą, ministeris pareiškė, kad Latvija suinteresuota tiesioginiu ar, Tautų Sąjungos tarybai tarpininkaujant, atsiektu susitarimu ar aštrumų sušvelninimu. Latvijos susidomėjimas šiuo klausimu glaudžiai susijęs su laisvo susisiekimo ir tranzito užmezgimu. Dėl Lietuvos Lenkijos ginčo Latvija, kaip ir ligšiol, laikysiantis neitraliai, bet Latvijai esą svarbu, kad nesutarimai būtų likviduoti taikingu būdu. Balodis nurodė į Pabaltės valstybių bendradarbiavimo reikalingumą Ženevoj, kur turėtų susirinkti „Pabaltės valstybių kolegija“. Į ją įeitų Latvijos, Lietuvos, Estijos, Suomijos ir Lenkijos užsienių reikalų ministeriai su tikslu aptarti ir vykdyti visus tuos klausimus, kurie egzistuoja šių valstybių tarpe. Balodis turįs vilties aptarti su Lietuvos delegacija ir klausimą apie Lietuvos Latvijos ekonominių santykių ugdymą, kuris ligšiol neinas priekin. Latvijos ekonominiai sluoksniai ne kartą pabrėžę savo norą užmegsti su Lietuva glaudžius santykius, neišskiriant nė muitų unijos. Viltys ją sudaryti esančios labai mažos. Esąs sumanymas sudaryti platesnę tarifinę sutartį, bet ir čia susiduriama su kliūtimis. Vis dėlto ši sutartis turinti būti sudaryta iki kitų metų sausio 16 d., kada įsigalios Latvijos maksimaliniai muitai toms valstybėms, su kuriomis Latvija neturi prekybos sutarties. Liesdamas Kelogo paktą ministeris pabrėžė, kad jis neturįs pakenkti Latvijos Estijos politinės sąjungos sutarčiai. Vakar pas Latvijos ministerį pirmininką buvo sušauktas koalicijos partijų pasitarimas, kuriam nacionalinio bloko atstovai reikalavo griežtai kovoti su komunizmo pavojum ir daugiau rūpintis valstybės saugumu. Daug paskutiniųjų neramumų kaltininkų esą suimta, tačiau patys neramumų organizatoriai likę laisvi. Be to, nacionalinis blokas reikalauja per vieną savaitę išaiškinti Latvijos pasiuntinio Maskvoj Ozolo atšaukimo klausimą. Priešingu atveju blokas paskelbsiąs pasiuntinį kompromituojančią medžiagą.


Šventiškai atrodė senoji Lietuvos sostinė. Jau iš pat ankstaus ryto prie rinkiminių būstinių didelis judėjimas. Rinkiminė apylinkė Nr. 11, įsikūrusi keturaukščiuose elektrotechnikos technikumo rūmuose, Petro Cvirkos gatvėje. Šie rūmai per praeitus rinkimus į vietines Tarybas buvo tik statomi. Ir dabar čia visur aplink matyti naujos statybos: vienoje pusėje statomas technikumo moksleiviams bendrabutis, kitoje - daugiaaukščiai namai geležinkeliečiams ir plataus vartojimo elektrotechnikos reikmenų gamyklos darbininkams. Daugelis šioje rinktiminėje būstinėje balsuojančių rinkėjų taip pat neseniai gyvena šiame sostinės rajone. Didžiulis gyvenamasis namas geležinkellečiams Stalino prospekte ir kitinmai, pastatyti vos prieš porą metų. Biuletenį gauna garvežių depo darbininkas Kazys Makoveckas. Jo kaip ir daugelio kitų tarybinių žmonių gyvenime per paskutinius pora metu įvyko dideli pasikeitimai: jis vedė ir prieš metus atšventė įkurtuves naujame bute. Prie rinkiminės urnos vienas po kito eina darbininkai, tarnautojai, studentai. Biuletenius gauna ir pagyvenę žmonės, ir pirmą kartą balsuoją jaunuoliai bei merginos. Daug visko pergyveno ir matė personalinis pensininkas Auto transporto ir plentų ministerijos tarnautojas Norbertas Mališevskis. Septynioliktaisiais metais jis rinko atstovus į pirmąsias darbininkų ir kareivių deputatų tarybas Dniepropetrovske, vėliau su ginklu rankose gynė Tarybų valdžią nuo Kolčako gaujų, kovojo su buržuaziniais nacionalistais Ukrainoje. 1919 metais Mališevskis, kaip Utenos apskrities revoliucinio komiteto igaliotinis, aktyviai dirbo, nacionalizuojant dvarus Anykščių, Tauragnų ir Debeikių apylinkėse. „Elfos“ gamyklos tekintojas Jonas Verseckas balsuoja pirmą kartą. Jo, buvusio vargingo Varėnos rajono valstiečio sünaus, gyvenime per paskutinius porą metų įvyko tikrai dideli pasikeitimai. Jis tik pereitais metais balgé amatų mokyklą Vilniuje ir pradėjo savarankišką gyvenimą. - Balsuoju už dar geresnį ir šviesesnį gyvenimą, - pareiškė Jonas. Neįprastai sekmadienį gyva buvo studentų bendrabutyje Liepos 21-osios gatvėje. Jo gyventojai skubėjo į rinkiminę būstinę atiduoti savo balsų už liaudies kandidatus. Štai laiptais nuo ketvirto aukšto nuskubėjo du Istorijos-filologijos fakulteto studentai draugai Vladas Motiejūnas ir Ceslovas Juršėnas. Tai būsimieji žurnalistai. Jie balsuoja pirmą kartą. Abu gimė neturtingų valstiečių šeimose, ir jei ne Tarybų valdžia, jie savo „mokslus“ būtų pradėję piemenėliais ir užbaigę bernais. Šiandien kas kita. Juk je aukštosios mokyklos studentai, jiems ne tik kad mokslas nemokamas, bet dargi patiems mokama stipendija, aprūpinti patogiu bendrabučiu. Ir visa tai tik dėka Tarybų valdžios, dėka Komunistų partijos. Tiek Vladas, tiek ir Ceslovas už tai stengiasi visokeriopai atsidékoti: jie ne tik kad gerai mokosi, bet ir aktyvūs visuomenininkai. Kas gi Istorijos-filologijos fakultete nežino satyrinio žurnalo „Plunksnos smaigaliu“? Juk tai jų iniciatyva jų atkakliu darbu šis žurnalas pasirodė ir pradėjo negailestingai kovoti prieš visas fakulteto negeroves. Vladas su Ceslovu šiandien skuba į rinkiminę apylinkę Nr. 12, ir nori kuo greičiau atiduoti savo balsus už nepartinių ir komunistų bloko kandidatus. Pirmą kartą gavo teisę balsuoti ir Teisės m. fakulteto III kurso studentas Zenonas Juozenas, ir Ekonomikos m. fakulteto II kurso studentas Lašas. Tai ne tik geri studentai, bet ir nepamainomi visuomenininkai. Antai Lašas, pats kilęs iš valstiečių šeimos ir kurį laiką dirbęs kolūkyje sąskaitininku, dabar nuo pat pirmo kurso besimokąs tik labai gerai. Arba kas nežino universiteto komjaunimo patrulių štabo viršininko, teisininko Juozeno. Visi jie, atsidėkodami Tarybinei vyriausybei ir Komunistų partijai už mokslą, už bendrabučius ir už šviesesni rytojų, taip pat vieni iš pirmųjų atėjo prie rinkiminės urnos. Tokių studentų sąrašą būtų galima pratęsti ir toliau. Tai Teisės mokslų fakulteto studentai Juknevičiūtė, Greičius, Jatulevičius, Civalytė, Rasimavičius, filologai Simkūnaitė, Cereška, Stankevičius, Mačiulytė, Merčaitis, Bielinis, Kumpys, Aleliūnas ir kiti. Universitete yra studentų, kurie ne tik balsavo už nepartinių ir komunistų bloko kandidatus į vietines Tarybas, bet ir patys į jas buvo renkami. Pavyzdžiui, Teisės mokslu fakulteto V-to kurso studentas Pranas Rasimavičius. Šis labai gerai besimokas studentas, apdovanotas LLKJS CK Garbės raštu už visuomeninę veiklą, vakar buvo renkamas į Vilniaus miesto Lentno rajono darbo žmonių deputatų Tarybą. LTSR Revoliucijos muziejus Cia įsikūrusioje apylinkėje Nr. 49, dar prieš šešias susirinko daug rinkėjų. Prasideda rinkimai. Per kelias minutes gauna biuletenius daugiau kaip 70 žmonių. Ateina vis nauji ir nauji rinkėjai. Balsuoja buvusi pogrindininkė drg. M. Chodosaitė, universiteto Istorijosfilologijos fakulteto dekanas drg. J. Palionis, neseniai grįžusi iš Pietų Amerikos, „Elfos“ gamyklos vyniotoja Domé Grebenkoviené. Gausu čia ir jaunosios kartos auklėtojų – mokslininkų. Balsuoja Lietuvos TSR Mokslų akademijos tikrieji nariai J. Balčikonis, D. Budrys, A. Jucys, Vilniaus Valstybinio V. Kapsuko vardo universiteto profesorius, biologijos mokslų daktaras J. Dagys, medicinos mokslų daktaras V. Girdzijauskas, Vilniaus Pedagoginio instituto dėstytojas, filologijos mokslų kandidatas Vl. Grinaveckas ir kt.


Radio pranešimu iš Romos, pavojingai susirgo italų poetas Gabriele d'Annunzio. Mussolini įsakė karo lakūnui skrist į Gardoną, kur d'Annunzo gyvena, ir pranešinėti apie ligonio padėti. E.


Seimo Pirmininko pirmojo pavaduotojo Andriaus Kubiliaus nuomone, ketvirtadienį pasibaigusi Seimo pavasario sesija buvo sėkminga ir darbinga. Jos metu buvo priimti, jo duomenimis, 205 teisės aktai, iš jų 163 įstatymai, 42 nutarimai, 9 kiti teisės aktai. A.Kubilius tikisi, kad vasarą nebereikės šaukti neeilinės parlamento sesijos. Pavasario sesijos metu 91 dokumento priėmimą inicijavo, pasak jo, Vyriausybė, 89 teisės aktus inicijavo Seimo nariai, 34 - šalies Prezidentas (iš jų 22 įstatymai dėl įvairių sutarčių ratifikavimo ir 5 grąžinti Seimui pakartotinai svarstyti įstatymai). Rudens sesijoje, kuri tęsėsi iki šių metų kovo 3 dienos, buvo priimti 243 teisės aktai. Apibendrindamas sesijos darbą, A.Kubilius sakė, kad jos metu įvyko Vyriausybės reorganizacija, Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) frakcijos narys Mečys Laurinkus buvo paskirtas Valstybės saugumo departamento vadovu. A.Kubilius pažymėjo, kad Seimas priėmė svarbius teisės aktus, susijusius su privatizavimu. Tai Telekomunikacijų, Akcinių bendrovių įstatymai, dokumentai dėl naftos ūkio pertvarkymo, derybų su “Williams” kompanija. Buvo pakeisti mokesčių įstatymai. Sesijos metu priimti dokumentai, reglamentuojantys teisinės sistemos reformos eigą. Tai - Teisinės sistemos reformos metmenys, Advokatūros, Notariato, Ūkinio teismo likvidavimo įstatymai, taip pat Baudžiamojo ir Administracinių teisės pažeidimų kodeksų pakeitimai. Prie svarbių priimtų valstybinių politinių įstatymų A.Kubilius priskyrė Vyriausybės, Krašto apsaugos sistemos, Švietimo, Gyvenamosios vietos deklaravimo įstatymus, taip pat įstatymus dėl buvusių KGB pareigūnų, trėmimų pripažinimo karo nusikaltimais.


Kaip praneša laikraštis „Bangkok Post”, artimiausiu metu Jungtinės Valstybės perduos Tailandui 26 reaktyvinius naikintuvus. 13 lėktuvų jau atgabenta į Tailandą ir šiomis dienomis bus perduoti Tailando KOP atstovams.


MŪSŲ šalies jaunimas su nepaprastu užsidegimu veržiasi į mokslą. Ir tai suprantama. Tarybinis jaunuolis visada stengiasi būti pirmose komunizmo statytojų gretose, jis žino, kad didingi komunizmo statytojų uždaviniai reikalauja iš jo nuolat mokytis. Kasmet jaunimas vis labiau siekia politinių žinių, domisi gyvybingu marksizmo-leninizmo mokslu, gamtos ir visuomenės vystymosi dėsniais. Nedaug laiko beliko iki naujų mokslo metų komjaunimo politinio švietimo tinkle. Šimtai jaunuolių mokysis rateliuose ir politinėse mokyklose, marksizmo-leninizmo teoriją studijuos savarankiškai. Ruošdamiesi naujiems mokslo metams, komjaunimo komitetai privalo padėti kiekvienam komjaunuoliui ir jaunuoliui, atsižvelgiant į jo pageidavimą ir žinių lygi, teisingai pasirinkti mokymosi formą. Tuo tikslu būtina plačiai pasakoti komjaunuoliams, jaunimui apie politinio švietimo uždavinius ir formas. „Gera pradžia — pusė darbo” — sako lietuvių liaudies patarlė. Jeigu gerai ir rūpestingai pasiruošime naujiems mokslo metams komjaunimo politinio švietimo sistemoje, jeigu laiku ir sėkmingai pradėsime užsiėmimus rateliuose bei politmokyklose, tai ir politinio švietimo mokslo metų eigoje nebus sutrikimų. Ypatingą dėmesį, komplektuojant komjaunimo politinio švietimo sistemą, reikia atkreipti į propagandistų kadrų parinkimą. Propagandistais reikia parinkti žmones, turinčius propagandinio darbo patirti, politiniai išsilavinusius, mokančius gyvu, ugningu žodžiu uždegti jaunimo širdyse meilę žinioms, troškimą mokytis, pažinti visuomenės vystymosi dėsnius, išmokyti jaunuolius ir merginas sąmoningai taikyti įsigytas žinias kasdieniniame darbe. Komjaunimo Veisiejų, Šilalės, Utenos, Vilkaviškio ir eilės kitų rajonų komitetai turi padaryti rimtas išvadas iš pereitų mokslo metų klaidų parenkant propagandistų kadrus, turi suprasti, kad konkrečios žemės ūkio ekonomikos rateliams negali vadovauti propagandistas, neturįs specialaus išsilavinimo, pats nežinąs žemės ūkio ekonomikos. Neteisinga praktika įsivyravo komjaunimo rajonų komitetuose — tvirtinti propagandistus biure prieš pat prasidedant užsiėmimams. Propagandistai turi būti parinkti dar prieš pradedant komplektuoti politinio lavinimo ratelius bei politmokyklas. Pereitais mokslo metais daugelis propagandistų skundėsi, kad pirmieji užsiėmimai praeina neįdomiai, klausytojams nuobodžiaujant. Čia daugiausia kalti komjaunimo rajonų komitetai, kurie nepanaudoja propagandistų komplektuojant komjaunimo politinio švietimo sistemą, o įteikia būsimų klausytojų sąrašus prieš pat užsiėmimus. Organizuojant politinio lavinimosi ratelius propagandistas kartu su pirminės komjaunimo organizacijos sekretoriumi bei komjaunimo rajono komiteto atstovu turi pakalbėti su kiekvienu savo būsimu klausytoju, sužinoti jo bendro išsilavinimo bei kultūrinį lygį, amžių, darbo sąlygas bei pageidavimus. Tai suteiks galimybę išvengti klaidų komplektuojant ratelius ir politmokyklas, o propagandistas iš anksto žinos klausytojus, žinos, ko jie pageidauja, kas juos domina, ir geriau pasiruoš pirmiesiems užsiėmimams. Kalbant apie savarankiškai studijuojančius marksistinę-lenininę teoriją, reikia pasakyti, kad ne visi komjaunimo rajonų komitetai šiai jaunimo mokymosi formai skiria reikiamą dėmesį. Praėjusių politinis švietimo mokslo metų rezultatai parodė, jog su savarankiškai studijuojančiais marksistinę-lenininę teoriją nebuvo pravedamas joks darbas. Savarankiškai besimokančiųjų sąrašai ramiausiai gulėdavo komjaunimo rajonų komitetų sekretorių stalčiuose. Daugelis komjaunimo rajonų komitetų bei pirminių komjaunimo organizacijų formaliai ir neteisingai sudarinėdavo savarankiškai studijuojančių sąrašus. Į savarankišką marksistinės - lenininės teorijos studijavimą komjaunimo rajonų komitetai turi stengtis daugiausia įtraukti komjaunimo darbuotojus, aktyvą, jaunąją inteligentiją bei komjaunuolius ir jaunuolius, kurie turi atitinkamą išsilavinimą ir darbo su marksizmo-leninizmo klasikų veikalais patirtį. Komjaunimo organizacijų uždavinys — padaryti savarankiško mokymosi formą lanksčia, veiksminga, įgalinančią jaunimą giliai studijuoti pasirinktą dalyką. Šio darbo organizavime negali būti jokio formalizamo, iš viršaus primetamų mokymosi formų. Neteisingai elgiasi kai kurios komjaunimo organizacijos ir komjaunimo komitetai, kurie, užuot suteikę konkrečią pagalbą, reikalauja iš savarankiškai besimokančių įvairių raštiškų ataskaitų, kalendorinių planų, ruošia egzaminus ir pan. Viena iš pagalbos formų savarankiškai studijuojantiems yra reguliarus kvalifikuotų paskaitų ir pranešimų, teoretinių konferencijų organizavimas, grupinės bei individualinės konsultacijos. Kartu su tuo savarankiškai studijuojančius būtina plačiai įtraukti į paskaitinį darbą, į pranešėjų bei lektorių grupes, įpareigoti juos reguliariai ruošti jaunimui paskaitas, pranešimus, pasikalbėjimus iš jų studijuojamų dalykų. Tai privers juos daugiau dirbti, giliau studijuoti marksizmo-leninizmo teoriją. Savarankiškai studijuojantieji gali būti panaudoti ir kaip aktyvas tikrinant politinio lavinimosi ratelių bei mokyklų užsiėmimus ir pan. Šiais mokslo metais, be pernai veikusių vienų metų politmokyklų einamosios politikos, konkrečios ekonomikos, TSKP istorijai studijuoti ratelių, pageidaujant jaunimui, veiks rateliai VLKIS istorijai studijuoti. Šių ratelių propagandistams užsiėmimuose būtina naudotis medžiaga iš mūsų respublikos komjaunimo istorijos, rajono bei pirminės komjaunimo organizacijos Istorijos. Komjaunimo rajonų komitetai šiais mokslo metais komjaunimo politiniame švietime turi vengti per didelio susižavėjimo vieno tipo rateliais. Pereitais mokslo metais komjaunimo rajonų komitetai dažniausiai sudarinėjo vien tik einamosios politikos ratelius. Tai neteisinga. Negalima visą propagandą suvesti vien tik į einamosios politikos klausimus. Didelį dėmesį mes turime skirti marksizmo-leninizmo propagandai. Pereitais mokslo metais komjaunimo politinio švietimo sistemoje pirmieji užsiėmimai buvo skiriami organizaciniams klausimams. Praktika parodė, kad tai netikslinga. Klausytojai, išskyrus organizacinius klausimus, pirmajame užsiėmime nieko gero negirdėję, sekantį užsiėmimą jau nelabai noriai beeina. Jau pirmajame užsiėmime propagandistas turi uždegti, sudominti klausytojus, pradėti gvildenti jiems rūpimus klausimus, tada sekančio užsiėmimo jaunuolis lauks su didžiausiu nekantrumu. Po pirmųjų užsiėmimų komjaunimo rajonų komitetams būtina pravesti su propagandistais ir pirminių komjaunimo organizacijų sekretoriais pasitarimus, apibendrinant pirmųjų užsiėmimų rezultatus. Tai padės likviduoti esamus trūkumus ir užtikrins sėkmingą mokslo metų eigą. Kad geriau praeitų pasitarimai, pirmuosius užsiėmimus nebloga pasiųsti komjaunimo aktyvistus, kurie ir patikrins pirmųjų užsiėmimų eigą ir padės propagandistams organizaciniais klausimais. Šiais mokslo metais politinio lavinimosi rateliuose ir politmokyklose būtina pilnutinai išgyvendinti dogmatizmą ir formalizmą, užsiėmimuose turi vyrauti draugiškos diskusijos, kūrybiniai įvairiausių klausimų svarstymai. Visa tai padės ugdyti jaunimo tarpe komunistinę pasaulėžiūrą. Komjaunimo rajonų komitetai turi užtikrinti propagandistų kadrų mokymą. Jei pereitais mokslo metais visų politinio lavinimosi ratelių propagandistai buvo mokomi kartu su partinio švietimo propagandistais, tai šiais metais kol jaunimo istorijos ratelių bei vienų metų politmokyklų propagandistus komjaunimo komitetai turės mokyti atskirai, savo jėgomis. Tikslinga kartu su propagandistais rinkti medžiagą apie rajonų komjaunuolių ir pažangaus jaunimo žygdarbius buržuazijas valdymo laikais, vokiečių okupacijos metais, o taip pat medžiagą, nušviečiančią komjaunuolių ir jaunimo kovą prieš lietuviškuosius buržuazinius nacionalistus bei darbo laimėjimus dabartiniu laiku; organizuoti propagandistams ekskursijas į revoliucinių kovų vietas, ruošti susitikimus su senais komunistais, komjaunuoliais, Spalio revoliucijos ir pilietinio karo dalyviais. Komjaunimo komitetai, pirminės komjaunimo organizacijos privalo nuolat tobulinti komjaunimo politinio švietimo sistemą, atsižvelgti į jaunimo poreikius, nežiūrėti į esamas formas, kaip į dogmą, o ieškoti, palaikyti ir skleisti vis naujas ir naujas marksizmo-leninizmo teorijos studijavimo formas.


Paaiškėjo Jono Noreikos ir Zigmo Šerkšno-Laukaičio nužudymo aplinkybės ir budeliai Lietuvių tautinė taryba 1945 m. pabaigoje - 1946 m. pradžioje buvęs Lietuvos kariuomenės kapitonas Jonas Noreika, tuometinės Grožinės literatūros leidyklos direktoriaus pavaduotojas Stasys Gorodeckis ir rašytoja Ona Lukauskaitė-Poškienė ėmė kurti pogrindinę organizaciją. Jie ketino sujungti veikiančias pogrindžio ir partizanų grupuotes į vieną organizaciją, kuriai vadovautų bendra vadovybė. Kilo mintis įkurti Lietuvių tautinę tarybą (LTT), o prie jos - Lietuvos ginkluotųjų pajėgų vyriausiąją vadovybę (LGPVV). Deja, jau kovo pradžioje organizacija buvo išduota, susekta, o jos nariai suimti ir, nesiskaitant su metodais, tardomi. Teismas ir kaltinimai 1946 m. lapkričio 20-22 d. Vilniuje LSSR vidaus reikalų kariuomenės karinis tribunolas (pirmininkas plk. Stasiulis, nariai: ltn. Kaktavičius, Itn. Oleinikovas, sekretorius ltn. Rudenka, taip pat dalyvavo advokatas Kolevzonas) uždarame posėdyje “nagrinėjo” Jono Noreikos, Stasio Gorodeckio, Onos Lukauskaitės-Poškienės, Zigmo Šerkšno-Laukaičio, Alfonso Janulevičiaus, Viktoro Ašmensko, Petro Juodelio, Petro Masiulio, Tado Masiulio, Julijos Vaicekauskienės, Kazio Borutos bylą. “Teismo” išvadoje, be kita ko, sakoma: ”Teisiamasis J. Noreika dar 1945 m. gruodžio mėnesį pradėjo ieškoti ryšių su Lietuvoje veikiančiomis banditų grupėmis ir siekė jas sujungti, organizuoti sukilimą prieš sovietų valdžią ir atkurti buržuazinę santvarką Lietuvoje. Petro Masiulio ir Tado Masiulio padedamas S. Noreika susisiekė su Alytaus apskrities banditų grupuočių atstovu Šerkšnu-Laukaičiu. Davė užduotį Šerkšnui ir jo užverbuotam Janulevičiui Vilniuje iš universiteto jaunimo ir kitų drąsių žmonių sudaryti “mirtininkų ”grupę, kuri galėtų atlikti visokius centro pavedimus - vykdyti teroro aktus prieš sovietų aktyvistus, sukilimo metu užimti radijo stotį, elektrinę ir kitus gyvybiškai svarbius sostinės centrus. 1946 m. sausio viduryje Noreika susisiekė su teisiamaisiais Gorodeckiu ir Lukauskaite-Poškiene. Su jais suorganizavo vadinamąją Lietuvių tautinę tarybą, vadovaujančią visoms pogrindžio organizacijoms, kovojančioms prieš sovietų valdžią Lietuvos SSR, ėmė leisti banditų grupuotėms direktyvas, įsakymus, sudarinėti antisovietines “informacines suvestines” ir jas platinti. Direktyvos buvo leidžiamos LTT vardu, o įsakymai pasirašyti LGPVV vyriausiojo vado Generolo Vėtros <…> 1946 m. vasario mėn. Noreika parengė, Gorodeckis papildė ir Poškienė padaugino “Atsišaukimą į laisvąsias pasaulio tautas” <…> Teisiamasis Šerkšnas-Laukaitis <…> 1945 m. birželio-spalio mėn. šešias savaites buvo Alytaus apskrityje veikusiame banditų būryje ”Šernas”, o vėliau paskirtas bataliono vado pavaduotoju. 1945 m. spalį Šerkšnas gavo dokumentus Laukaičio pavarde ir įsidarbino mokytoju<…>, bet ryšių su banditais nenutraukė. Šerkšnas 1945 m. gruodžio mėnesį užmezgė ryšį su Noreika, aprūpino banditus medikamentais ir popieriumi, iš Alytaus banditų vadovų gaudavo antisovietinių laikraščių ir juos perduodavo LLT. Noreikos pavedimu Vilniuje jis įkūrė “mirtininkų” grupę <…>” (verčiant iš rusų kalbos siekta išlaikyti teksto stilistiką - aut. past.). Karinis tribunolas nusprendė Joną Noreiką ir Zigmą Šerkšną-Laukaitį apkaltinti pagal RSFSR baudžiamojo kodekso 58-1 a straipsnį ir skirti aukščiausią bausmę - sušaudyti ir konfiskuoti turtą. Atsisveikinimas Viktoras Ašmenskas už tai, kad dalyvavo LTT veikloje, siekė įkurti Kauno apygardos štabą, ir už tai, kad jis ėmėsi “Atsišaukimo į laisvąsias pasaulio tautas” pergabenimo į Vakarus operacijos, pagal tą patį RSFSR baudžiamojo kodekso straipsnį buvo nuteistas dešimt metų laisvės atėmimo. Knygoje ”Generolas Vėtra” Viktoras Ašmenskas prisimena, jog, MGB karinio tribunolo pirmininkui plk. Stasiuliui paskelbus mirties nuosprendį, abiem mirtininkams uždėjo antrankius ir atskyrė nuo kitų teisiamųjų. Kitą naktį visi nuteistieji su savo manta buvo iššaukti į MGB rūmų kiemą. Čia atvedė surakintus antrankiais ir J. Noreiką bei Z. Šerkšną-Laukaitį. Mirtininkus pervežę į Lukiškių kalėjimą, nuvedė į rūsyje įrengtas specialias kameras. V. Ašmensko atmintyje liko toks paskutinis atsisveikinimo vaizdas: J. Noreika ir Z. Šerkšnas-Laukaitis stovi prie vartų. Jų galvos išdidžiai pakeltos. Vartų raudoname fone abu mirtininkai atrodo kaip tikri didvyriai. <…> Staiga Stasys (Gorodeckis - aut. past.) pusbalsiu šūkteli mums: “Vyrai, žiūrėkit - virš J. Noreikos galvos aureolė… Ir virš Zigmo taip pat”… Mūsų žvilgsniai nukrypsta į juos. Iš tikrųjų elektros žibintų jie apšviesti taip, lyg būtų švytintys vainikai virš jų galvų”. Paskutiniai pasimatymai V. Ašmenskas teigia gyvą J. Noreiką dar sykį matęs Lukiškėse, kai kartu su T. Masiuliu krovė anglis netoli mirtininkų kameros. Generolas Vėtra sakė turįs žinių iš laisvės, gautų per kitus gretimose kamerose kalinamus suimtuosius, esąs kupinas vilčių, kad Lietuvos ateities reikalai greit bus išspręsti palankiai. Jis tikisi, kad mirties bausmė bus panaikinta… J. Noreika turėjo liudyti bendražygio majoro Jono Semaškos ”teisme”, kuris vyko Telšiuose. Vėlesnės žinios apie paskutines jo gyvenimo dienas prieštaringos. Buvo kalbama, kad J. Noreika nužudytas 1947 m. vasario 16 d. Rygos kalėjime, kiti teigė, jog Generolas Vėtra pakartas Telšiuose. Taip manyta iki pat 1995 m. rudens. V. Ašmensko tvirtinimu, apie Z. Šerkšno-Laukaičio buvimą Lukiškių mirtininkų kamerose išvis nieko nežinoma. Vyro ir tėvo paieškos Chruščioviškojo “atšilimo” laikotarpiu Jono Noreikos šeima per Raudonojo Kryžiaus ir Raudonojo Pusmėnulio organizacijas bandė sužinoti, kur ir kada jam įvykdytas mirties nuosprendis, ir 1961 m. spalio 30 d. LSSR KGB pirmininko pavaduotojas saugumo plk. V. Konoplionka SSRS KGB archyvų ir apskaitos skyriaus viršininką A. Prokopenką informavo, kad ”Noreika Jonas, Baltraus, gimęs 1910 m. Šiaulių apskrities Pakruojo valsčiaus Šukonių kaime, 1946 m. kovo 22 d. buvo areštuotas ir LSSR Vilniaus įgulos karinio tribunolo 1946 m. lapkričio 20-22 d. už oktyvų dalyvavimą antitarybiniame nacionalistiniame pogrindyje ir už ginkluoto sukilimo prieš sovietų valdžią Lietuvoje rengimą pagal RSFSR baudžiamojo kodekso 58-la str. nuteistas sušaudyti. 1947 m. vasario 26 d. nuosprendis įvykdytas. Duomenų apie tai, kad Noreikos giminės buvo informuoti apie jo nuteisimą, byloje nėra. Laikome, jog Noreikos giminėms galima pranešti, kad Noreika J. B. mirė 1947 m. gruodžio 29 d.” Šitaip KGB bandė nuslėpti egzekucijos vietą, suklastoti nužudymo aplinkybes ir datą nurodant, neva jis miręs. 1994 m. Lietuvos Respublikos valstybės saugumo departamentas, kartu su kitomis institucijomis pradėjęs tirti Tuskulėnų kapavietėje užkastų MGB nužudytų aukų personalijas, nustatė, jog J. Noreika buvo sušaudytas 1947 m. vasario 26 d. Vilniuje. Tą pačią dieną buvo sušaudytas ir Generolo Vėtros bendražygis Zigmas Šerkšnas-Laukaitis. Dabar jau žinome ir jų budelius bei egzekucijos dalyvius. Kartu kovojo, kartu žuvo. “Planinės ekonomikos šalyje” kiekviena egzekucija turėjo būti atitinkamai įforminama. Jos įvykdymą turėjo patvirtinti mirties nuosprendžio aktas, be to, specialios pažymos apie atliktą užduotį buvo siunčiamos nuosprendį padariusiam tribunolui ir SSRSMGB“A” (archyvų ir apskaitos) skyriui. Paprastai kiekvienai aukai būdavo surašomas atskiras aktas apie aukščiausios bausmės įvykdymą. Tačiau J. Noreikos ir Z. Šerkšno-Laukaičio mirties bausmės įvykdymo liudijimas yra bendras. Visiškai slaptai. Aktas. 1947 metų vasario 26 diena. Vilniaus miestas. Mes, žemiau pasirašiusieji, konstatuojame, kad šiandien Lietuvos SSR VRM karinio tribunolo 1946 m. lapkričio 20-22 d. nuosprendis Noreikai Jonui, Baltraus sūnui, 1910 m. gimusiam Lietuvos SSR Šiaulių apskrities Pakruojo valsčiaus Šukonių kaime, ir Šerkšnui-Laukaičiui Zigmui, Juozo sūnui, 1924 m. gimusiam Lietuvos SSR Lazdijų apskrities Veisiejų valsčiaus Bertašiūnų kaime, jvykdytas. Lavonai palaidoti. Liet. SSR MGB A skyriaus viršininkas majoras Grišin. Pabaltijo karinės apygardos Karinio prokuroro padėjėjas justicijos papulkininkis Tugov. Liet. SSRMGB Kalėjimų skyriaus viršininkas kapitonas Prikazčikov. Lietuvos Respublikos valstybės saugumo departamentas nustatė, jog pokario metais mirties nuosprendžiai buvo vykdomi MGB Vilniaus vidaus kalėjime. Čia nutrūko J. Noreikos ir Z. Šerkšno-Laukaičio gyvenimo siūlas. Visų nužudytųjų palaikai buvo vežami užkasti į buvusio Tuskulėnų dvaro teritoriją, kuri buvo nacionalizuota ir perduota NKVD. Beje, anuo metu ten buvo LSSR NKVD-MVD ministro J. Bartašiūno vila. Atkasus kapavietę, buvo siekiama identifikuoti J. Noreikos ir kitų aukų palaikus, bet iki šiol to padaryti nepavyko. Ilgai nedelsdamas, LSSR MGB “A” skyriaus viršininkas Grišinas 1947 m. kovo 1 d. parengė dvi itin slaptas pažymas: vieną LSSR Vilniaus įgulos kariniam tribunolui, kitą - analogiškam MGB padaliniui Maskvoje. Visiškai slaptai. Tik asmeniškai. Lietuvos SSR Vilniaus įgulos karinio tribunolo pirmininkui justicijos gvardijos majorui drg. Surnakinui. Vilniaus miestas. Atsakydamas į 1947 II/18 Nr. 0101. Pranešu, kad Vilniaus įgulos karinio tribunolo 1946 m. lapkričio 20-22 d. nuosprendis Noreikai Jonui, Baltraus sūnui, gimusiam 1910 m. Liet. SSR Šiaulių apskrities Pakruojo valsčiaus Šukonių k., ir Šerkšnui-Laukaičiui Zigmui, Juozo sūnui, gimusiam 1924 m. Liet. SSR Lazdijų apskrities Veisiejų valsčiaus Bertašiūnų k., įvykdytas 1947 metų vasario 26 d. Vilniaus mieste. Liet. SSR MGB ” A” skyriaus viršininkas majoras Grišin. Išlikę KGB dokumentai rodo, kad buvo itin griežta mirties bausmės nuosprendžių vykdymo apskaita. Tuo užsiiminėjo patys kariniai tribunolai ir ”teismai”, tuos reikalus kontroliavo aukštesnės saugumo struktūros. Išlikęs sąrašas asmenų, kurie buvo nužudyti MGB Vilniaus vidaus kalėjime tą pačią dieną, 1947 m. vasario 26-ąją. Kad visi dokumente paminėti asmenys buvo nužudyti tą pačią vasario 26 dieną, patvirtina mirties bausmės įvykdymo aktai, surašyti kiekvienai aukai skyrium. Tiesa, šioje byloje nėra penkių nuteistųjų bausmės nuosprendžių kopijų, todėl iš šių dokumentų neįmanoma suprasti, kuo jie konkrečiai buvo apkaltinti. Antra vertus, visi šie mirties aktai ne tik patvirtina egzekucijos datą, bet ir rodo, kad nuosprendžio vykdytojai buvo tie patys. Budeliai Lietuvos Respublikos valstybės saugumo departamentas ištyrė, kad vykdant mirties nuosprendį visada dalyvaudavo prokuratūros atstovai, “simbolizavę teisingumą ir teisėtumą”. Dažniausiai stengtasi skirti tuos pačius žmones. Išlikę dokumentai rodo, kad Pabaltijo karinės apygardos Karinio prokuroro padėjėjas justicijos papulkininkis Tugovas buvo dažnas egzekucijų dalyvis. Visą ”mirties mechanizmą” tvarkė sovietinio saugumo archyvų ir apskaitos, arba ”A” skyriaus viršininkas. P. Grišinas šias “atsakingas” pareigas pradėjo eiti 1946 m. sausio 15 d. Pavel Ivanovič Grišin gimė 1907 m. NKVD pradėjo dirbti 1930 m. VKP(b) narys nuo 1939 metų. Į Lietuvą atsiųstas po karo. LSSR MGB ”A” skyriaus viršininku dirbo iki 1953 m. Pradėjo būdamas saugumo majoru, baigė papulkininkiu. P. Grišino gerai “padirbėta”. KGB archyvai rodo: P. Grišinas ne tik organizavo ir vykdė mirties nuosprendžius. Jis taip pat buvo susijęs su Lietuvos žmonių trėmimu, masiniu žmonių naikinimu ir kankinimu. Valstybės saugumo departamentas nustatė, kad J. Noreiką, Z. Šerkšną-Laukaitį ir kitus asmenis sušaudė saugumo kapitonas Boris Michailovič Prikazčikov. Jis gimė 1907 m. VKP(b) narys nuo 1929 m. NKVD pradėjo dirbti 1932 m. 1946 m. gruodžio 1 d. paskirtas LSSR MGB kalėjimų poskyrio viršininku ir “praktikavosi” žudydamas žmones. 1947 m. vasario 26 d. aukos nebuvo pirmosios ir paskutinės. Budelio sąskaitoje dešimtys šaltakraujiškai nužudytų pasmerktųjų. 1947 m. gegužės 26 d. SSRS Aukščiausiosios Tarybos prezidiumas savo įsaku panaikino mirties bausmę ir pakeitė ją laisvės atėmimu 25 metams. B. Prikazčikovas perkeliamas į LSSR MGB ”A” skyrių operatyviniu darbuotoju, o 1948 m. atleidžiamas iš saugumo. Motyvas: ”nesant tolesnio panaudojimo galimybių”. Pasakojama, kad bene tais pačiais metais budelis žuvo per avariją. P. Grišinas, išleistas į pensiją, prieš keletą dešimtmečių mirė savo mirtimi.