Lapkričio 30 d. įvyko TSRS jaunimo organizacijų komiteto plenumas, skirtas 1957 metų komiteto veiklos rezultatams ir 1958 metų uždaviniams. Pranešimą „TSRS jaunimo organizacijų komiteto 1957 metų darbo rezultatai ir eiliniai uždaviniai“ padarė komiteto pirmininkas S. K. Romanovskis. Pasaulinio festivalio organizavimas Tarybų Sąjungoje padėjo TSRS jaunimo organizacijų komitetui ir į jį įeinančioms organizacijoms užmegzti daug naujų ryšių su įvairiais užsienio jaunimo susivienijimais ir grupėmis. Jeigu prieš metus komitetas palaikė ryšius su 220 organizacijų iš 73 šalių, tai šiuo metu šie ryšiai užmegzti beveik su 550 organizacijų iš 98 šalių. Pavyzdžiui, per ataskaitinį laikotarpį, be 31.000 festivalio užsienio dalyvių, Tarybų Sąjungoje lankėsi 96 jaunimo, studentų ir vaikų delegacijos. Per tą patį laikotarpį 108 tarybinio jaunimo delegacijos buvo išvažiavusios į užsienį. Tarybinis jaunimas, kaip visada, karštai remia veiklą tokių plačiai atstovaujamų tarptautinių organizacijų, kaip Pasaulinė demokratinio jaunimo federacija ir Tarptautinė studentų sąjunga. Plenumas apsvarstė komiteto priemonių 1958 metams planą ir komiteto uždavinius stiprinti ir plėsti internacionalinius tarybinio jaunimo ryšius su kitų šalių jaunimu. 1958 metais TSRS numatyta surengti seminarą tema „Taikus atominės energijos panaudojimas ir jaunimas“, organizuoti tarptautinę turistų stovyklą, tarptautinę laisvanorišką statybininkų stovyklą, surengti keletą studentinių priemonių, įskaitant tarptautinį seminarą studentams, studijuojantiems rusų kalbą ir literatūrą. Tikimasi dalyvauti vienuolikoje tarptautinių jaunimo ir studentų priemonių. 1958 metais dar labiau išsiplės ryšiai ir keitimasis delegacijomis su socialistinės stovyklos šalimis. Tarybiniai jaunuoliai ir merginos laukia atvažiuojančių į svečius 73 delegacijų iš 28 šalių. 58 tarybinio jaunimo delegacijos išvažiuos į užsienį, kaip antai, Angliją, Prancūziją, Belgiją, Argentiną, Braziliją, Indiją, Egiptą, Japoniją, Siriją ir kitas šalis. Plenumas pritarė TSRS jaunimo organizacijų komiteto revizijos komisijos pirmininkės A. A. Zavialovos pranešimui.


Cielminio pareiškimas spaudai apie Lietuvos Latvijos prekybos derybas;„Socialdemokrato“ priekaištai p. Celminiui

Iš Belgijos sugrįžo latvių ministeris pirmininkas Celminš. Kalbėdamas su oficiozu „Briva Zeme“ atstovu apie savo kelionės įspūdžius, Celminš, tarp kitko, pareiškė, kad pravažiuojant pro Kauną, jam tekę kalbėtis su Latvijos pasiuntiniu Liepiniu einamais klausimais. Pasak Celminio, Latvijos delegacija ateinančią savaitę sugrįš į Kauną derybų tęsti ir privesti iki sutarties sudarymo. Latvija įsitikinusi, kad sutartį reikia sudaryti. Derybų eigoj, jo nuomone, gali atsirasti tam tikrų sunkumų, bet juos reikia nugalėti. Latvijos santykiai su jos pietų kaimynu turį pasidaryti geresni. Ir vienas iš tokių žygių bus prekybos sutarties sudarymas. „Jaunakas Zinas“ dėl derybų įdėjo „vieno gerai painformuoto asmens“ pareiškimą apie derybų perspektyvas. Jo nuomone, Lietuvos visuomenės ir vyriausybės sluoksniuose šiuo klausimu pasireiškiančios dvi srovės. Viena, esą, reprezentuodama visuomenės mažumą, siekianti politikos. Ūkiškiems klausimams ji, esą, skirianti antrą vietą, kartu didelio dėmesio kreipdama į bendradarbiavimą ir santykių išplėtimą su Vokietija. Ši srovė Latviją ir kitas Pabaltijo valstybes, esą, statanti į tolesnę vietą. Esą, su ja labai sunku susitarti klausimais, kurie veda į Pabaltijo valstybių suartėjimą. Kita kryptis, daugumos nuomonių, esą, einanti diametraliai priešingai pirmajai. Ji, esą, ginanti ryšius su valstybėmis, kurios geografiškai ir ūkiškai vienodos su Lietuva. Tokių valstybių grupėj Latvija laikoma pirma. Šios srovės nuomone, ekonominių ryšių išplėtimas, esą, artinąs Lietuvą prie Latvijos ir politiškai. Taigi, paviršutiniškai atrodo, laikraščio nuomone, kad prekybos sutarties klausimu Latvijai su Lietuva nebūtų sunku susikalbėti, nes daugumos nuomonių tam esanti palanki. Tačiau taip nesą. Esanti aplinkybė, kuri susitarimą apsunkinanti ir tai esąs Lietuvos „veiklumo romantizmas“. Lietuva šiuo metu, esą, gyvenanti laikotarpį labai panašų į tą, kuris buvęs Latvijoj 1920 metais, kada vyriausybė visomis priemonėmis siekusi išugdyti pramonę, nesigailėdama tam tikslui nei lėšų nei aukštų įvežimo muitų. Rezultate Lietuvoj į kiekvieną nedidelę dirbtuvę jau žiūrima, kaipo į didelę pramonės įmonę ateityje. Net daugiau: jei kyląs sumanymas kurioj nors srity atidaryti kokią nors dirbtuvę ar nedidelį fabriką, vyriausybė jau laikanti savo pareiga paimti šią sritį į savo globą ir remti ją, užkertant kelią svetimai konkurencijai įvežamais muitais. Kad taip išaugintai pramonei nesveika, kad tikresni darbo vaisiai, kada pramonė pastatoma ant tvirtų pamatų, bendradarbiaujant tarp dviejų ar trijų panašių valstybių, — Lietuvoj dar tik nedaugelis suprantąs. Dėl to susitarimas Latvijai derybose gana sunkus. Lietuva bijantis Latvijos pramonės ir rodanti maža palankumo privilegijų suteikimo atžvilgiu Latvijos pramonei. Tuo pat laiku Lietuva siekianti gauti privilegijų savo gaminiams Latvijoj ir dažnai smulkiems pramonės dirbiniams. Tuo būdu iš abiejų pusių atsiradę gana ilgi privilegijuotų prekių sąrašai, kurie tarp savęs dažnai susiduria. Pav., Latvija reikalaujanti muitų palengvinimų savo tekstilės prekėms, bet Lietuva tą pat norinti iškovoti savo audiniams. Klauzulės klausimas, kurio iš karto daugiausia bijota, atrodo, būsiąs laimingai išspręstas. Smarkiai kalbama, kad Lietuvai nepatinkąs Latvijos dalyvavimas Varšuvos konferencijoj, kad dėl jo derybų eigoj jaučiamas atvėsimas. Tokia nuotaika, esą, Kaune tikrai buvusi, bet dabar, kada Latvija delegavusi į Varšuvą, specialistą, ji išnykusi. Taip pat tikimasi, kad sunkumai, kilę Lietuvai sąryšy su užsienių rinkos pasunkėjimu žemės ūkio produktams, paskatinsią Lietuvą prie susitarimo su Latvija. Lietuvos rugius, kviečius, kiaušinius Vokietija, kuri pati siekianti apsaugoti savo žemės ūkį, nenoriai įsileidžianti. Šioj srity Latvija esanti geresnėj padėty, nes jai tų gaminių stinga. Suprantama, palankumas iš vienos pusės turįs būti kompensuotas tokiu pat palankumu iš kitos ir šioj srity, matyt, susitarimo bus pasiekta. Suartėjimu politikai priešingo, vokiečių orientacijos ramsties Voldemaro išsiuntimas iš Kauno taip pat, esą, daugumos laikomas deryboms palankiu faktorium. „Socialdemokrats“, liesdamas „Jaunakas Zinas“ pranešimo dalį, kur kalbama apie atvėsimą prekybos derybų dėl Latvijos dalyvavimo Varšuvos konferencijoj, abejoja, kad, specialistą paskyrus dalyvauti toj konferencijoj, minėtas atvėsimas būtų išnykęs. „Socialdemokrats“ įsitikinęs, kad Celminš savo politika suardęs derybas.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Didžioji dalis Japonijos darbininkų šeimų negali sudurti galo su galu, nes nuolat didėja labiausiai reikalingų daiktų kainos. Apie tai rašoma Japonijos profsąjungų generalinės tarybos paskelbtoje „Baltojoje knygoje”. Generalinės tarybos duomenimis, vien laikotarpiu nuo 1957 metų sausio mėnesio iki rugpiūčio mėnesio pagrindinių maisto produktų kainos padidėjo vidutiniškai 20—30 procentų. Taip pat žymiai padidėjo važinėjimo geležinkeliais kaina, mokestis už komunalines paslaugas ir t. t. Kaip pažymima profsąjungų „Baltojoje knygoje”, 4—5 žmonių šeimos pragyvenimo minimumas sudaro apie 23 tūkstančius jenų per mėnesį, kai tuo tarpu didžiųjų įmonių darbininkų darbo užmokestis svyruoja apie 17 tūkstančių jenų. Kai dėl smulkiosiose įmonėse dirbančių darbo žmonių darbo užmokesčio, jis žymiai mažesnis už šį skaičių. Darbininkų padėčiai nenukrypstamai blogėjant, didėja kapitalistų pelnai. „Baltojoje knygoje” rašoma, kad 580 didžiųjų įmonių pastarųjų dvejų metų pajamos viršija 700 milijardų jenų. Generalinė taryba ragina darbininkų klasę ateinančiais metais dar plačiau kovoti už gyvenimo sąlygų gerinimą.


Rusiją palieka penki Pietų Korėjos diplomatai

Pietų Korėja nutarė atšaukti penkis žvalgybos agentus iš savo diplomatinių misijų Rusijoje. Siekdamas išlyginti kiekvienoje šalyje dirbančių agentų kvotas, Seulas sutiko sumažinti Rusijoje su diplomatų pasais dirbančių savo žvalgybos karininkų skaičių iki dviejų. “Rusai paprašė penkių mūsų diplomatų išvykti”, - sakė vienas Pietų Korėjos pareigūnas ir pridūrė, jog Seulas su tokiu prašymu sutiko, tikėdamasis, kad taip bus užkirstas kelias tolesniam konfliktui. Apžvalgininkai mano, kad taip bus užglaistytas diplomatinis konfliktas, kilęs, kai Rusija išsiuntė šnipinėjimu apkaltintą Pietų Korėjos ambasados patarėją, o Pietų Korėja vėliau nepageidaujamu asmeniu paskelbė vieną rusų diplomatą. Pietų Korėjos užsienio reikalų ministerijos šaltiniai teigia, kad šiuo “savanorišku” žingsniu siekiama baigti diplomatinį konfliktą, galėjusį pakenkti pamažu gerėjantiems Rusijos ir Pietų Korėjos santykiams. Jokių kitų diplomatinių priemonių nenumatoma imtis. Konfliktas kilo liepos 3 dieną, kaip iš Rusijos buvo išsiųstas Pietų Korėjos ambasados Maskvoje patarėjas Čo Son Vu, tariamai rinkęs informaciją apie Šiaurės Korėjos branduolinių ginklų kūrimo programą, tolimojo nuotolio raketas bei Rusijoje gyvenančius Šiaurės Korėjos perbėgėlius. Atitinkamą informaciją jam perduoti mėginęs rusų pareigūnas buvo suimtas, vėliau jam buvo pateikti kaltinimai išdavyste. Reaguodamas į tai, Seulas nepageidaujamu asmeniu paskelbė rusų diplomatą Olegą Abramkiną. Po kelių dienų Filipinų sostinėje Maniloje aptarti šį konfliktą žada šalių užsienio reikalų ministrai Jevgenijus Primakovas ir Park Son Su.


Klaipėdos krašto pajūrio kurortuose jau visai mažai svečių beliko. Dauguma svečių išvažiavo per paskutines dvi savaites. Dabar, orui pasitaisius, kurortuose vėl pastebimas didesnis judėjimas. Klaipėdos kurortuose, ypač Juodkarntėj ir Nidoj, šiemet buvo labai daug vasarotojų. Nidoj nuo balandžio 1 d. iki rugpiūčio pabaigos buvo užregistruota 3.025 svečiai, o Juodkrantėj per tą patį laiką — apie 3.800. Daugiausia vasarotojų buvo iš Vokietijos. — Rugsėjo 8 d. Vytauto Didžiojo iškilmėms Klaipėdoj numatyta šitokia programa: iš ryto pamaldos visose katalikų ir evangelikų bažnyčiose. Paskui kariuomenės paradas teatro aikštėj ir būsimos Vytauto Didžiojo aikštės, kur bus statomas Vytauto muziejus, iškilmingas pašventinimas. Vytauto Didžiojo iškilmių dieną visos įstaigos ir mokyklos bus uždarytos. Iškilmių išvakarėse, rugsėjo 7 d., vietos Vytauto Didžiojo komitetas rengia šventę Smiltynėj. Programoj numatyta koncertas, chorų dainavimas, įvairios sporto rungtynės, loterija ir kitos pramogos.


Rusijos vyriausybė nutarė supaprastinti centralizuotą paskirstymą bei aprūpinimą ištekliais. J.Gaidaro nutarimu, dabar tuo rūpinasi pačios įmonės ir organizacijos, praneša Interfax. Valstybė savo reikmėms užsakys prekes ir paslaugas aukcionų bei konkursų keliu. Įmonės, vykdančios valstybės užsakymus, bus aprūpintos lėšomis, ir visas būtinas žaliavas, medžiagas bei įrengimus turės pirkti pačios. Be to, joms gali būti taikomos kai kurios nuolaidos. Kitas vyriausybės nutarimas įpareigoja Rusijos žinybas nustatyti muitinių kontrolės zoną ir statyti muitinių postus prie Rusijos ir valstybių, neįeinančių į muitinių sąjungą, sienos.


Kaip buvo švenčiamos Londone nepriklausomybės sukaktuvės.

Dešimties metų Lietuvos Nepriklausomybės sukaktuvėms minėti Londono lietuviai turėjo gausingą susirinkimą savo kolonijoje, Hackney vadinamoje Londono miesto dalyje, sekmadienį, vasario mėn. 19 d. Pačią sukaktuvių dieną londoniečiai negalėjo nieko suruošti, – jų darbo sąlygos kliudė. Sukaktuvių dieną tiktai Lietuvos pasiuntinybė buvo suruošusi priėmimą. Pasiuntinybės namus puošė Lietuvos vėliava. Priėmimo salionuose – tautiškų spalvų gėlės: geltoni ir raudoni tulipanai su žalumynais. Svečių tarpe buvo beveik visų tautų ambasadų ir atstovybių šefai (įvairių atstovybių Londone yra 50, t. y. ambasadų 11 ir pasiuntinybių 39), Anglijos vyriausybės nariai, ir daugybė Lietuvos draugų Anglijos visuomenėje, kurių tarpe matei Lordą Parmoorą, Lordą Robert Cecil, mūsų gerus draugus generolą Burtą, Sir Park Goffą, ir daug kitų, iš viso apie 250 svečių. Visi sveikino per Liutuvos atstovą Londone ir jo žmoną Lietuvą, linkėdami Lietuvai per sekančius dešimtį metų pasiekti dar didesnės pažangos, o ypatingai – sėkmingai išspręsti savo ginčą su lenkais. Po oficialaus priėmimo, kurs baigėsi 7 val. vakare, pasiuntinybėje pasiliko apsilankę priėmiman lietuvių kolonijos nariai: studentai, klebonas kun. K. Matulaitis ir pasiuntinybės personalas. Jiems buvo suruošta kukli vakarienė, kurios metu buvo klausoma pranešimų iš Londono radio stoties. Ypatingo dėmesio atkreipė pranešimas apie Lietuvą, padarytas 9 val. vakare. Tai buvo pirmutinis iš Londono radio stoties pranešimas, – rods, pranešimas buvo visai trumpas, bet taip sumaniai suredaguotas, kad patiekė klausytojams suglaustoje formoje visų reikalingeusių informaciją apie Lietuvą: jos geografinis padėjimas, istorija, dabartinė teritorija, prekyba, sportas, kultūrinis kilimas etc. Anglams reikia tokių informacijų, – daugybė jų, nes nė šviesuomenė jų neturi supratimo apie Lietuvą ir kitas Pabaltijo valstybes. Reikti dažniau daryti pranešimus apie Lietuvą per radio. Teko sužinoti, kad Londone radio stoties (ji yra vyriausybės komisijos prižiūrima) valdyba pažadėjo suruošti ilgą lietuvišką programą per radio, – būsianti paskaita, koncertas, dainos; žada duoti visą valandą tai programai. Bet tai, sako, galėsią būti jau rudeniop: mat, Londono stotis ruošia savo programas bent per tris mėnesius iš anksto. Lietuvių kolonijoje iškilmės praėjo pakiliai nuotaika ir didelių žmonių susidomėjimu kalbomis ir pranešimais, kuriuos darė vietos klebonas kun. Matulaitis, e. atstovo p. V. K. Račkauskas, konsulas K. Gineitis ir studentas Londone Brakas, (klaipėdiškis). Tarp kalbų buvo daug lietuviškų dainų, gerai atliktų vietinio choro. Kalbose buvo reiškiama didelio džiaugsmo dėl Lietuvos laimėjimų per pastaruosius 10 metų. Reikia čia pažymėti p. Račkausko paduotą klausytojams pasiūlymą. Jis, ragindamas nepasitenkinti vien žodžiais, pasiūlė Londono lietuviams atžymėti Lietuvos 10 metų nepriklausomybės sukaktuvės kokiu nors žymesniu darbu, – dovana Lietuvai. Tą dovaną turėtų patiekti išeiviai, nuo seniai gyvenantieji užsieniuose. Lietuva turi ne mažiau, kaip milioną išeivių, kurių turtingiausioji dalis gyvena Amerikoje, keletas tūkstančių Anglijoje, kelios dešimtis tūkstančių Pietų Afrikoje. Kalbėtojo pasiūlymu, londoniečiai turėtų paduoti iniciatyvą sudaryti centralinį visų išeivių komitetą ir visu 1928 m. laiku dirbti siekiant įkurti Lietuvoje kokį nors regimą ir būtinai reikalingą Lietuvai paminklą. Jo buvo suminėta keletas dalykų, pavyzdžiui, įkurti didelę ir pavyzdingai įrengtą ligoninę, arba pavyzdingą biblioteką – skaityklą, ar įkurti keletą stipendininkų užsienių universitetuose. Komitetas galėtų pasirinkti vieną iš tų tikslų, žiūrint to, kaip plačiai vyktų pastatyti darbas. Šitam pasiūlymui publikoje pritarta. Susirinkimui pasibaigus, susidarė komitetas, kurio pareiga bus atsišaukti į Amerikos lietuvius ir pakviesti juos sudaryti Centralinio Išeivių Komiteto. Londono lietuvių komitetą sudaro šie asmenys: klebonas kun. K. Matulaitis, Petras Bulaitis, Juozas Sleznikas, A Rudzevičius. Garbės nariu pakviestas V. K. Račkauskas. Po prakalbų vietos lietuvių darbininkų jėgomis, susibūrusiomis „Rūtos“ draugijoje, pastatyta scenoje „Laisvės Kovotojai“. Tikrai, reikia pasidžiaugti, kad mūsų išeiviai, nežiūrint to, kad jų jėgos ir laikas yra visai išeikvojami kasdieniam sunkiam darbui, vis tiek randa energijos ir galimybių pasišvęsti tautiškam darbui. Suruošimas scenai vaizdėlių palaiko jų pačių širdyse prisirišimą prie savojo krašto, o čia gimusiame jaunime gaivina ir palaiko svetimoje kultūroje slopinamus lietuviškumo jausmus. „Laisv. kovotojų“ pastatyme dalyvavo šie lietuviai: Agota Sinskienė, Ona Rickiute, P. Kevalatis, Ona ir Jonas Kasikauskai, P. Bulaitis, A. Rudzevičius, Jonas, Vincas ir Antanas Baruliai.


B altijos regionas - tai didžiausias, sudėtingiausias ir daugiausia vilčių teikiantis naujosios Europos regionas. Didžiausias žemyno šalis Baltijos bangos sujungia su kai kuriomis mažiausiomis valstybėmis. Vienur - klestėjimas, kitur - skurdas kaip tokiuose mažai gyvenamuose Pskovo ir Karelijos rajonuose. Regiono šalyse, teigia “Economist”, viešpatauja demokratija, bet ne teisingumas. Ekonomika ir geopolitika. Būtent čia, Baltijos regione, teks pajusti sudėtingiausią Europos geopolitinę problemą: dėl Estijos, Latvijos ir Lietuvos, vadinamų Baltijos šalimis, saugumo. Vertinant sklerotiniais Europos standartais, Baltijos regione ekonomika auga. Dvi Europos šalys, kurių ekonomika sparčiausiai auga (išskyrus tas, kurios atsikuria po karo), yra prie Baltijos jūros: tai Estija, kurios ekonomika 1997 m. padidėjo 8 proc., ir Lenkija - 6,9 proc. Dabar viskas gerai ir bus dar geriau. Taip jau bent mano tarptautinės kompanijos. ABB, didžiausia Europos kompanija, prekybą Baltijos šalyse per trejus metus planuoja padvigubinti; šiuo metu prekybos apimtis - 100 mln. dolerių. Leifas Juhansonas, ”Volvo” kompanijos, šiemet nupirksiančios Baltijos šalyse prekių už 200 mln. Švedijos kronų (25 mln. dolerių), vadovas mano, kad per trejus penkerius metus ši suma padidės dešimt kartų. Stulbinančia galima vadinti elektronikos kompanijos ”Elkotek” sėkmę. Per pastaruosius šešerius metus ji tapo didžiausia Estijos eksportuotoja, taigi svarbiausia šalies firma. Ji gamina mobiliuosius telefonus ir kitą techniką Skandinavijos kompanijoms “Ericsson” ir “Nokia”. Pradžioje kompanija planavo įkurti savo įmonę Rytų Azijoje. Tačiau dabar ji turi sukalbamą darbo jėgą, daugiausia moteris, ir visai šalia Helsinkio: skristi tereikia pusvalandį. Moterys gauna šeštadalį atlyginimo, kurį “Elkotek” moka darbininkams Suomijoje. “Elkotek” buvo tarp pirmųjų Suomijos kompanijų, pradėjusių veiklą Estijoje, tačiau vargu ar ji viena tokia. Milžiniškos kompanijos, pavyzdžiui, valstybinė naftos kompanija ”Neste”, mano, kad Estijoje verslininkams dirbti lengva. Suomija yra didžiausia Estijos prekybos partnere ir kartu didžiausia užsienio investuotoja. Suomija moko Estijos ginkluotąsias pajėgas bei saugumo tarnybas ir pasitiki jomis; ji palaiko policijos bei teismų sistemos moralinę dvasią ir vadovauja bendrai kranto apsaugos bei jūrų erdvės stebėjimo tarnybai. Iš dalies būtent Suomijos dėka Estija yra vienintelė Baltijos šalis, kuri veikiausiai greitai taps Europos Sąjungos nare. Kalbų panašumas padeda palaikyti labai glaudžius kultūrinius ryšius. Talinas veikiausiai yra vienintelis užsienio miestas, kuriame yra suomių kalba skaitomų eilėraščių klausytojų. Partnerių beieškant Jeigu tą patį būtų galima pasakyti apie Švedijos ir Lenkijos arba, pavyzdžiui, Vokietijos ir Latvijos santykius, tai šio regiono svajonės apie integravimąsi ir partnerystę gal ir išsipildytų. Tačiau to dar nėra. Nėra kitų tokių dviejų šalių arba šalių grupių, kurių santykiai bent šiek tiek primintų glaudžius Suomijos ir Estijos ryšius. Tai lėmė įvairios istorinės, geografinės ir politinės priežastys. Glaudžių Suomijos ir Estijos ryšių plėtrai padėjo istorinės šaknys (suomiai dešimtmečiais savaitgaliui važiuodavo į Estiją), Helsinkio entuziazmas (Suomija garsėjo savo sugebėjimu sugyventi su Sovietų Sąjunga) ir, o tai turbūt svarbiausia, tas faktas, kad Estija - pavyzdinga partnerė. Tarp visų buvusių komunistinių šio regiono šalių Estijoje veiksmingiausias valdymas, didžiausios vienam gyventojui tenkančios užsienio investicijos ir protingiausia užsienio politika. Kitoms Vakarų šalims žiūrint į Estiją, atrodo, irgi norisi turėti savo - atleiskite už apibūdinimą - kolonijų. Danija ėmėsi Lietuvos, Švedija - Latvijos. Vokietija irgi kartais linkčioja Baltijos šalims, tačiau dažniausiai tuščiai. Net Islandija kartkartėmis labai suaktyvėja. Ji pirmoji pripažino Lietuvą. Tai paaiškinama ir šalių interesais. Vokietija ir Skandinavija mano, kad protinga yra padėti Baltijos valstybėms, Rusijai ir Lenkijai tapti stabiliomis ir klestinčiomis kaimynėmis. Šiame regione yra daugybė asociacijų, grupių, konferencijų ir kitokių forumų, skirtų bendradarbiavimo problemoms. Nedaug iš jų davė ypatingų rezultatų. Didžiausia ir, manoma, svarbiausia (jai priklauso Rusija) yra Baltijos jūros valstybių taryba. Viena aukšta Suomijos pareigūnė pavadino ją “iš esmės beprasmiška organizacija” tačiau skubiai pridūrė, kad yra ir užmaskuotos naudos. Pavyzdžiui užsienio reikalų ministrų susitikimas Taline, šiaip jau buvęs beprasmiškas, leido Rusijos užsienio reikalų ministrui susitikti su Estijos kolega, o toks susitikimas vargu ar būtų patikęs kai kuriems abiejų šalių politikams, jeigu būtų buvęs suorganizuotas dvišaliu susitarimu. Daug kalbančių, mažai dirbančių. Daugelis organizacijų, iš visko sprendžiant, atsirado todėl, kad jų įkūrėjai norėjo sudaryti įspūdį, kad nesėdi rankų sudėję. Yra Baltijos jūros prekybos rūmų asociacija ir (su ja nesusijęs) Baltijos jūros valstybių verslo viršūnių konferencija. Yra Baltijos jūros šalių regionų bendradarbiavimo konferencija, Baltijos jūros miestų sąjunga, regioninė iniciatyva “Gintaras” (suorganizuota Europos Sąjungos), “Baltija-21” (organizuota Švedijos), Baltijos jūros valstybių karinis operatyvinis susivienijimas, Baltijos jūros valstybių fondas ir Helsinkio aplinkos apsaugos komisija. Dar reikia prisiminti Baltijos jūros valstybių parlamentų konferenciją, kurios nedera painioti su Baltijos jūros valstybių taryba. “Per daug iniciatyvų tokiam mažam regionui”, - sako vienas lenkų diplomatas. Tačiau šis daugiapusiškumo siekis, dokumentų kalnai, nuolat kartojami raginimai veikti negali paslėpti griežtos jėgos politikos siekiant savo interesų. Ir tai vėl ryškiausiai matoma Suomijoje. Pradžioje pasirinkusi Estiją ir jau aktyviai dirbanti Rusijos šiaurės vakaruose, dabar Suomija kreipia savo dėmesį įLatviją. ”Svarbus uždavinys - išgelbėti Latviją. Kyla pavojus, kad ji gali tapti neapmokestinamu Rusijos rojumi”, - sako vienas aukštas suomių diplomatas. Analogišką politiką vykdo Estija. Ji visaip stengiasi draugauti su kaimyninės Rusijos vietos valdžia (pavyzdžiui, neseniai jos užsienio pagalbos programos lėšomis buvo apmokėta Ivangorodo vandens sąskaita) ir taip pat žiūri į pietus. “Mes norime padaryti Latvijai tai, ką mums padarė Suomija”. Švedija yra didžiausia Skandinavijos šalis, tačiau ji dar nerado savo vietos šiame regione. Švedijos kompanijos veržiasi į Baltijos šalių rinkas, tačiau Švedija neskuba žengti politinių žingsnių. Ji dažnai daro efektingus gestus, pavyzdžiui, Švedijos premjeras skubiai nuvažiavo į Rygą, kad pareikštų solidarumą su Latvija. Tai galima aiškinti Švedijos neutralitetu. Suomiją likti neutralia privertė Sovietų Sąjunga, o Švedija pati pasirinko neprisijungimo politiką. Baltijos šalių gyventojai, aršūs antikomunistai, karšti NATO ir JAV gerbėjai, nepatenkinti daugeliu švedų. Švedija labai nori turėti savo gynybą nuo potencialios priešininkes (Rusijos), tačiau jai sunku palaikyti santykius su šalimis, turinčiomis tokių pat baimių ir ambicijų. Keista, tačiau būtent Danija, kelis dešimtmečius buvusi viena iš neveiksmingiausių NATO narių, dabar tampa ambicinga geopolitine šio regiono žaidėja. Amerikos skatinama, Danijos vyriausybė pasisakė už tai, kad Baltijos šalys kreiptųsi į NATO su prašymu priimti jas į organizaciją. Pasak vieno danų užsienio politikos specialisto, Danijos poziciją lemia saugus nuotolis nuo Rusijos ir nemalonus Vokietijos artumas. Danų politikai nebijo Rusijos nepasitenkinimo ir, įtraukdami pokomunistines šalis į Vakarų klubus bei garantuodami Amerikos dalyvavimą regiono įvykiuose, siekia subalansuoti Vokietijos įtaką Europoje. Tai supranta Lenkija. “Mūsų politika - išlaikyti distanciją nuo rusų, garantuoti amerikiečių dalyvavimą sprendžiant regiono problemas ir stabdyti vokiečius”. Baltijos regione Lenkija daugiausia bendradarbiauja su Lietuva. Šių valstybių santykiai, labai šalti dešimtmečio pradžioje, dabar pasidarė tokie šilti, kad norisi palyginti juos su suomių ir estų romanu. Politikos strategai, turintys įtakos Bonai, sunerimę, kad Vokietijos aktyvumas gali nepatikti Rusijai. Vokietijos užsienio reikalų ministras Klausas Kinkelis mėgsta vadinti savo šalį “Baltijos šalių gynėja Europoje”, tačiau kancleris Helmutas Kolis aiškiai nenori, kad susidarytų įspūdis, jog jis jas palaiko. Į Baltijos šalis jis atvyko tik šį sausį (patogi proga buvo Baltijos jūros valstybių tarybos aukščiausiojo lygio susitikimas Rygoje). Vokietijos regionų politikų nuomonė kitokia. Šiaurės Vokietijos miestų ir žemių valdžia aktyviai bendradarbiauja su Baltijos regionu. “Laukiame, kada rusams nusibos”. Kaip ir kituose sudėtinguose Europos rajonuose, pavyzdžiui, Balkanuose ir Kipre, Amerika užpildo vakuumą, atsirandantį dėl europiečių neryžtingumo. Jos politika dvejopo pobūdžio. Ji pamažu stiprina ir integruoja Baltijos šalių gynybos sistemas, daugiausia prisidengdama “Partnerystės taikos labui” programa. Dabar Baltijos valstybės turi daugiausia simboliškas bendras taikos palaikymo pajėgas. Svarbiausia yra “Baltnet”, bendra oro erdves stebėjimo sistema, kurią lengva būtų integruoti į NATO ir Suomijos sistemas. Kalbama ir apie bendrą apsaugos nuo povandeninių laivų sistemą (Baltijos jūroje yra dvi svarbios Rusijos povandeninių laivų bazės). Tačiau nieko sensacingo nevyksta. “Mes laukiame, kada rusams nusibos, - sako vienas iš Amerikos politikos šulų. - O patys darysime viską, kad Baltijos šalys milimetras po milimetro artėtų prie Vakarų”. Atsargiai ruošdamasi blogiausiam variantui (jei atsigautų imperialistinė Rusija), Amerika (jai pritaria šio regiono Vakarų šalys) tikisi geriausio: gal Rusija pagaliau supras, kad užsienio politika anaiptol neturi būti panaši į begalinį karą, kuriame viena šalis ką nors įsigyja kitos sąskaita. Ar Rusija gali gražiai elgtis? Ar ji leis savo kaimynėms būti laisvoms, ar mėgins suardyti jų planus? Tai svarbiausias klausimas visam Baltijos regionui. Dabartinis laikotarpis gali būti naujo aukso amžiaus pradžia arba tik pertrauka tarp dviejų tragedijų. Pesimistai lygina jį su tarpukariu, kai Baltijos valstybės ir Lenkija 1918 m. vėl atgavo valstybingumą, o paskui jas sutrypė Hitleris ir Stalinas. Antra vertus, atrodo, kad Rusija siekia sukurti baimės ir netikrumo atmosferą. Jos šnipai visur kiša nosį. Oficialiuose pareiškimuose vartojami žodžiai “nepakenčiama” ir “neleistina”, ypač kai kalbama apie likimą tų, kurie apsigyveno Estijoje ir Latvijoje sovietmečiu; daugelis tų žmonių, jeigu nori gauti pilietybę, turi laikyti kalbos ir kultūros egzaminus. Daugelis Vakaruose sutinka, kad kai kurios taisyklės pernelyg griežtos, ypač nusenusiems žmonėms Latvijoje. Atsargus diplomatinis Vakarų spaudimas šiek tiek sušvelnino Baltijos šalių poziciją; o kai buvęs kolonijos šeimininkas kumščiu daužo stalą, jų pozicija tik griežtėja. Kaip ir visada, Estija truputį lenkia kaimynes. Jos užsienio politika atvirai skatina parduoti svarbias infrastruktūros dalis stiprioms Rusijos kompanijoms. Pavyzdžiui, dalis Estijos dujų pramonės priklauso Rusijos “Gazpromui”, dalis - Vokietijos “Rurhgas”. Tikslas - turėti Rytuose ir Vakaruose įtakingų draugų, suinteresuotų, kad Estija klestėtų ir būtų stabili. Veikiausiai tokia strategija yra geriausia. Ji, žinoma, padėjo sušvelninti įtemptus Estijos ir Rusijos santykius. Tačiau tai nesuteikia šimtaprocentinės garantijos. Latvijoje rusų investicijos buvo milžiniškos, tačiau, matyt, tai paskatino Rusijos politinį apetitą kontroliuoti, o ne garantuoti stabilumą. Baltijos šalių likimas ir regiono viltys priklauso nuo protingų Rusijos žingsnių ir blaivaus Vakarų proto. Istorija liudija, kad tai toli gražu nėra negarantuota.


N. Chruščiovo kalba Maskvos Kalinino rinkiminės apygardos rinkėjų susirinkime sukėlė Londone didelį dėmesį. Vakar Reuterio agentūra paskelbė komentuotą savo Maskvos korespondento pranešimą apie šią kalbą, kur nurodė N. Chruščiovo žodžius, kad komunizmas iš svajonės virto realybe. Visą vakarą Reuterio agentūra skelbė pranešimus apie Tarybų Sajungos vyriausybės vadovo kalbą, ypač pažymėdama jo žodžius, kad tarybiniai mokslininkai ir inžinieriai sukūrė naują tarpžemyninęglobalinę raketą, kurios negali pažeisti priešraketinis ginklas. Rytiniai laikraščiai gyvai komentuoja N. Chruščiovo kalbą, išskirdami antraštėse atskirus jos teiginius. Pranešimai šia tema spausdinami labiausiai matomose vietose. Didelį įspūdį Anglijos spaudai padarė N. Chruščiovo pranešimas apie globalinės raketos sukūrimą. Ryšium su tuo visi laikraščiai pažymi, kad Amerikos raketinė technika atsilieka. Antai, laikraščio „Deili meil“ korespondentas Makfersonas rašo, kad Amerikos išankstinio įspėjimo sistema dabar „apeita iš flango“. Jis pareiškia, kad Rusija ir Amerika siekė sukurti globalinę raketą ir „dabar aišku, kad rusai laimėjo šias lenktynes“. Anglijos spauda šiandien taip pat skiria daug vietos pranešimui apie naujo tarybinio dirbtinio Žemės palydovo paleidimą.


Įtakingi sluoksniai Jungtinėse Valstijose toliau kursto provokacinę kampaniją prieš Kubą ryšium su Kubos vyriausybės priemonėmis šalies gynybiniam pajėgumui stiprinti. Šiandien respublikonų vadovybė senate ir atstovų rūmuose, praneša agentūros AP korespondentas iš Vašingtono, paragino JAV kongresą priimti rezoliuciją, kuri įgaliotų prezidentą Kenedį, reikalui esant, panaudoti Amerikos kariuomenę prieš Kubos gynybines priemone


Be grasinimų Kremlius gyventi negali „Visiems žinoma, kad Kaliningrado sritis dėl susiklosčiusių istorinių aplinkybių yra anklavas, atskirtas nuo Rusijos Federacijos teritorijos ir esantis tarp Lietuvos ir Lenkijos. Tai, kad srities geopolitinė padėtis unikali, patogus susisiekimas su tarptautinio verslo centrais ir rinkomis, yra stipri statybos bazė, dideli darbo jėgos ištekliai, neužšąlantys jūrų uostai, transporto arterijos, jungiančios sritį su Baltijos šalimis ir Europos valstybėmis, lemia ypatingus Rusijos interesus šiame regione”. Taip prasideda ”Nezavisimaja gazeta ” išspausdintas Kirilo Jegorovo straipsnis ”Tiltas Europos centre”. Iš jo ”Lietuvos aido” skaitytojai galės sužinoti, kad Klaipėdoje bus pastatytas JAV jūrų pėstininkų rengimo centras, o uoste stovės JAV karo laivai, kad Lietuvos kariai kartu su Amerikos specialiosios paskirties būriu mokėsi, kaip prasibrauti į Karalaučiaus sritį, ir daug kitų įdomių bei tik iš pirmo žvilgsnio nekaltų nesąmonių. Pastaruoju metu Rusijos spaudoje tokių straipsnių, kaltinančių kaimynines valstybes kišimusi į Rusijos vidaus reikalus, pasirodo vis daugiau. Tai reikėtų sieti su Rusijos ekonomikos bei politinės padėties pablogėjimu (reikalingas tautą suvienijantis priešas) bei NATO plėtra. Tiltas į Europą Srityje gyvena 932 tūkst. žmonių, tarp jų daugiau kaip 600 tūkst. rusų, daugiau kaip 20 tūkst. lietuvių, taip pat apie 20 tūkst. vokiečių, pastaraisiais metais atvažiavusių iš Rusijos ir NVS šalių. Srities ekonomikai didelę reikšmę turi naudingosios iškasenos (dujos, nafta, gintaras). Spėjamos naftos atsargos - apie 22 mln. t. Kasmet išgaunama 1 mln. t naftos. Srityje yra apie 70 proc. pasaulio gintaro išteklių. Srities gamtos turtai ir unikali geopolitinė padėtis lemia jos plėtros specifiką. Kaliningrado sritis neatsitiktinai yra tarp pirmaujančių Rusijoje užsienio investicijomis. Tarp jos partnerių pirmauja Vokietija, Lenkija ir Lietuva. Tai skatina užsienio prekybos apimties didėjimą. Per pastaruosius trejus metus užsienio prekybos apimtis padidėjo 5 kartus; 1997 m. ji buvo 765 mln. dolerių. Tačiau eksporto dalis per tą patį laikotarpį sumažėjo nuo 63 iki 30 proc. Kitaip tariant, dabar užsienio partneriai daugiau naudojasi Kaliningrado sritimi kaip tiltu į Rusiją ir neinvestuoja į jos plėtrą didelių lėšų. Tai, kad sritis nutolusi nuo Rusijos, didina jos ekonominę priklausomybę, visų pirma kalbant apie energetiką ir žaliavas, nuo Lietuvos. Pavyzdžiui, iš Lietuvos sritis gauna 80 proc. elektros energijos ir daug kitų energijos šaltinių. Per Lietuvos teritoriją gabenami visi kroviniai ir keleiviai, o tai kainuoja daug brangiau (Rusijoje tarifai vidutiniškai 1,6 karto mažesni). Esant tokiai padėčiai prekes, žaliavas, įrenginius naudingiau pirkti užsienyje. Kai kurios importuojamos prekės yra 10-20 proc. pigesnės negu rusiškos. Todėl labai padaugėjo iš užsienio įvežamų prekių. Pavyzdžiui, per pastaruosius trejus metus importas iš Didžiosios Britanijos padidėjo 43 kartus, iš Lietuvos - 38, iš Čekijos - 15 ir iš Vengrijos - 9 kartus. Pastaraisiais metais sritimi vis daugiau domisi kai kurios užsienio valstybės, visų pirma Vokietija, Lietuva, Lenkija, Danija ir JAV. Šių šalių politikos tikslas - sukurti prielaidas, kad pamažu būtų susilpninti ryšiai su Rusija, ji būtų demilitarizuota ir įtraukta į jų įtakos sferą. Žygis į Rytus Ypač aktyvi yra Vokietija. Jai ši teritorija priklausė iki 1945 m. Oficialiai Bona vis pabrėžia, kad ištikima atsisakyuio nuo teritorinių pretenzijų kitoms valstybėms principui, tačiau vis dėlto kai kurios Vakarų Vokietijos nevalstybinės organizacijos, suvienytos į Prūsų nacionalinį kongresą, vis atkakliau verčia Vokietijos vyriausybę pripažinti, kad būtina “visų buvusių vokiečių žemių teritorijoje įkurti nepriklausomą Prūsijos valstybę”. Įdomu, kad šią idėją palaiko ne tik tradiciniai jos skelbėjai (daugiausia įvairių revanšistinių organizacijų funkcionieriai), bet ir svarbiausios Vokietijos politinės partijos. Pavyzdžiui, Bundestago KDS ir SKS frakcijoje įkurta darbo grupė, pavadinta “Rytų Prūsijos šiaurinė dalis”. Ji turi rengti Vokietijos įtakos plėtimo planus. Laisvosios demokratų partijos frakcija parengė dokumentą ”Naujos tendencijos ir bendradarbiavimas Baltijos regione. Vokietijos perspektyva”. Jame pabrėžiama “istorinė Vokietijos atsakomybė už Kaliningrado sritį”, suderinama su kaimyninių valstybių interesais. Klausimą dėl srities priklausomybės aktyviai nagrinėja įvairūs Vokietijos tyrimo centrai. Tokių tyrimų atspirties taškas yra fakto, kad atsiradus nepriklausomoms Baltijos valstybėms regione susidare visiškai nauja padėtis, konstatavimas. Kartu pabrėžiama, kad Rusija neva nepajėgi skirti sričiai pakankamai dėmesio, todėl “Rusijai priklausančios Rytų Prūsijos dalies” ateitis yra ne tik Rusijos Federacijos reikalas, bet ir visos Europos problema. Vokietija stengiasi neutralizuoti Rusijos įtaką regione visų pirma ekonominėmis priemonėmis. Per Vokietijos žinybas, firmas, bankus ir organizacijas nuosekliai siekiama garantuoti Vokietijai lyderės vaidmenį dvasinės ir materialinės Rusijos anklavo veiklos srityse. Kelias į Europos ekonominę erdvę Įtakingas Deutsche bankas, siekiantis kontroliuoti visus vokiečių ekonominius projektus srityje, pasisako už tai, kad būtų sudaryta platesnė laisvosios prekybos zona, apimanti ir Baltijos valstybes. Vokiečių ekspertų nuomone, visas šis regionas yra viena ekonominė erdvė, todėl reikia atkurti regiono ekonominį bendradarbiavimą. Būtina siekti, kad visoje zonoje laisvai judėtų prekės, kapitalas ir darbo jėga. Sėkmės atveju ši ekonominė erdvė gana greitai galėtų tapti Europos ekonominės bendrijos nare. Antra vertus, palyginti didelė ekonominė zona būtų patraukli Vakarų verslininkams ir kaip tokia zona, ir kaip kelias į Rusiją ir Azijos regioną. Jau dabar Vokietijos pramonės ir finansų sluoksniai turi didelę įtaką laivosios ekonominės zonos “Jantar” rinkos santykių plėtrai. Jų investicijos - tai pusė viso užsienio kapitalo, investuoto į srities ekonomiką. Vis dažniau laisvojoje ekonominėje zonoje“Jantar” registruojamos įmonės, turinčios 100 proc. Vokietijos kapitalo. Kartu, vokiečių nuomone, sėkmingai įgyvendinti Rusijos Federacijos prezidento 1996 m. sausio 22 d. pasirašytą įstatymą “Dėl laisvosios ekonominės zonos Kaliningrado srityje” ir padidinti užsienio kapitalo investicijas į srities ekonomiką trukdo kai kurie veiksniai. Pavyzdžiui, tai, kad Rusijos verslininkai negali gauti ilgalaikių paskolų, mokesčiai yra dideli, o dalis valdininkų korumpuoti. Militarizuota zona Užsienio analitikų nuomone, Kaliningrado srities karinė ir strateginė reikšmė Rusijai daug didesnė už ekonominę, nes suteikia Rusijai daugiau galimybių ginti savo vakarines sienas ir garantuoja Rusijos karinio jūrų laivyno buvimą Baltijos jūroje. Vokietijoje manoma, kad Rusijos ginkluotųjų pajėgų grupuote “yra didelė kliūtis VFR toliau ekonomiškai ir politiškai skverbtis į sritį”. Todėl Vokietija teigia, kad Rusijos kariuomenė srities teritorijoje iš taikos garanto virto nestabilumo šaltiniu ir prieštarauja Europos saugumo interesams. Spekuliacijos dėl Rusijos kariuomenės įgavo tarptautinį pobūdį, ši tema pastaraisiais metais buvo karštai svarstoma JAV Kongrese ir Europos Parlamente. Būsimojo karinio ir politinio srities statuso problema yra svarbiausia per neoficialias Vokietijos, Danijos, Lietuvos, Latvijos, Estijos ir kitų šalių užsienio politikos žinybų atstovų derybas. Jie mano, kad perspektyviausia politika - pamažu paversti sritį teritorija, priklausančia Rusijai, tačiau valdoma dalyvaujant šalims, istoriškai susijusiomis su šiuo regionu (Vokietija, Lenkija, Švedija ir Danija). Kartu jie mano, kad bendro valdymo idėja turi būti realizuojama ”aplinkiniais būdais”. Pastaruoju metu esą galima kalbėti tik apie konversijos proceso skatinimą ir privataus verslo orientavimą į Vakarus. Pripažinta esant tikslinga, kad privačios užsienio investicijos į srities ekonomikos plėtros programas valstybės būtų remiamos tik tuo atveju, jei jos susijusios su konversija ir demilitarizavimu. Tad NATO šalys, pavyzdžiui, Vokietija, oficialiai pripažindamos, kad sritis priklauso Rusijai, per Baltijos šalis, tarptautines nevalstybines organizacijas ir t. t. faktiškai skatina veiklą, kuria siekiama pakeisti dabartinį srities statusą. Pastaruoju metu regione daugėja Amerikos kariuomenės. Klaipėdoje planuojama įkurti karinę jūrų bazę, uosto teritorijoje - JAV karinius laivus. Pirmasis etapas - JAV jūrų pėstininkų mokymo centro statyba (skirta apie 14 mln. dolerių). Kasmet Baltijos jūroje rengiami manevrai “Baltijos operacija”. Juose dalyvauja JAV kariniai daliniai. 1996 m. Lietuvoje vyko bendri JAV specialiosios paskirties būrio ir Lietuvos “Geležinio vilko” brigados bataliono manevrai. Buvo repetuojami įsiveržimo į Kaliningrado sritį variantai. Rusijos kariniai ekspertai mano, kad NATO plėtra į Rytus leis bloko kariuomenei per 20 parų sutelkti prie Kaliningrado srities galingą grupuotę, lenkiančią joje dislokuotą Rusijos karinį kontingentą ir kiekybiškai, ir kokybiškai. Tyli ekspansija ir audringi padariniai Pastaruoju metu Vokietija visaip skatina etninius vokiečius iš Rusijos regionų ir NVS šalių migruoti į sritį, investuoja kapitalą į svarbiausias pramonės šakas, superka nekilnojamąjį turtą ir reikšmingiausių įmonių akcijų kontrolinius paketus. Ji aktyviai stengiasi dalyvauti pertvarkant informacijos ir administracinę bei valdymo struktūras, sveikatos apsaugos sistemą, suformuoti jas pagal vokišką standartą. Atitinkamam darbui į sritį siunčiama daugybė vokiečių emisarų ir ekspertų. Vokietijos visuomenės informavimo priemonės vartoja vokiškus srities miestų bei gyvenviečių pavadinimus, o pati sritis Vokietijos laikraščiuose neretai vadinama Šiaurės rytų Prūsija. Tyliąją ekspansiją ekonomikos srityje vykdo Vokietijos nevalstybinės struktūros, visuomeninės organizacijos ir privatūs asmenys. Pavyzdžiui, VFR piliečiai aktyvūs nekilnojamojo turto rinkoje: kitų asmenų vardu jie įsigyja apleistus vienkiemius, namus, butus ir t.t. Srityje yra 17 didelių visuomeninių vokiečių susivienijimų, palaikančių glaudžius ryšius su VFR. Veikia 14 liuteronų, 5 protestantų ir 15 katalikų bendruomenių. Vis dažniau vokiečių autonomijos įkūrimo iniciatoriaus vaidmens imasi misionieriai ir religiniai funkcionieriai, atvykę iš Vokietijos. Tad jeigu masinio Rusijos vokiečių persikėlimo į sritį idėja bus įgyvendinta, atsižvelgiant į tai, kad sritis pernelyg ekonomiškai susijusi su Vokietija, tarp jos gyventojų plinta provokiškos nuotaikos, taip pat didėja Rusijos ekonomikos sunkumai, teritorines Vokietijos pretenzijas labai palaikys vietos gyventojai. Šiuo atveju gali iškilti šios teritorijos apsisprendimo klausimas. Maža to, regione gali atsirasti naujas tautinių prieštaravimų židinys. Į jį, be Rusijos ir Vokietijos, bus įtrauktos Lenkija ir Lietuva. Kartu kai kurie Vokietijos kaimynai yra susirūpinę jos didėjančiu aktyvumu sprendžiant “Kaliningrado problemą”. Pavyzdžiui, Danijos ekspertų nuomone, Šiaurės Europos šalims verta imtis koordinuotų veiksmų, kad srities ekonomikos “internacionalizavimas” nevirstų jos “suvokietinimu”. Danija pasirengusi inicijuoti kelis tarptautinius ekonominius projektus, įgyvendinamus pritraukiant Šiaurės Europos ir gal Europos Sąjungos valstybių privatų kapitalą. Pretenzijas srities teritorijai reiškia ir kai kurios Lietuvos organizacijos. Iš Lietuvos valstybinių visuomeninių organizacijų “Mažosios Lietuvos reikalų taryba”, “Lituanika”, “Karaliaučiaus krašto lietuvių paramos fondas” vadovų veiksmų matyti vis akivaizdesnė tendencija sukurti prielaidas, kad vėl oficialiai būtų pradėtos svarstyti teritorinės pretenzijos Rusijai. Užsienio verslininkai daugiausia dėmesio stengiasi skirti energetikos, statybos, automobilių, medžio apdirbimo pramonės ir žemės ūkio pramonės kompleksui, nes tuos projektus, eskpertų nuomone, palaikys Rusijos centrinė valdžia. Pavyzdžiui, vykdant Rusijos Federacijos vyriausybės 1996 m. balandžio 23 d. nutarimą Nr.524 “Dėl valstybės paramos kuriant šiuolaikinių lengvųjų automobilių surinkimo linijas Kaliningrado srityje” baigiama įrengti lengvųjų automobilių surinkimo linijas “Jantar” ir “Bummaš” gamyklose. Tarp automobilių gamybos akcinės bendrovės steigėjų - Pietų Korėjos firma “Kia”, uždaroji akcinė bendrovė “Avtodor”, gamyklos ”Jantar” ir Bummaš”, taip pat kai kurie Kaliningrado srities bankai. Specialistų nuomone, gamykla kasmet galės surinkti apie 50 tūkst. lengvųjų automobilių ir sunkvežimių. Gamykloje dirbs apie 1 tūkst. žmonių, o ji atsipirks, specialistų nuomone, per dvejus metus. Kasmet “Karaliaučiaus problemų” mazgas vis kiečiau užsiveržia. Tai, vietos analitikų nuomone, lemia visų pirma bendros Maskvos politikos Rusijos regionų, taip pat Kaliningrado srities, atžvilgiu nekonkretumas. Iki šiol centras mano, kad regionai - tai ne tiek centralizuoto, kiek centrinio biudžeto formavimo šaltinis. Taigi iš esmės galima kalbėti apie Maskvos kolonijinę politiką regionų atžvilgiu. Ypač akivaizdi tokia disproporcija Kaliningrado srities atveju. Būdama anklavas, ji dėl istorinių ir topografinių sąlygų jau tarsi pradėjo savarankišką veiklą. Kad ši teritorija ir toliau būtų Rusijos, jai reikia suteikti didžiausią ekonominio ir politinio manevro laisvę.


Šiuo metu mūsų rinkimų kampanijos oponentai, nusižengdami įstatymams, mėgina panaudoti prieš LDDP neva turimą KGB archyvinę medžiagą. Skleidžiamos įvairios insinuacijos ir prasimanymai apie Lietuvoje žinomus ir gerbiamus žmones, kurie balotiruojasi LDDP saraše. Dešiniesiems radikalams aukščiausia tiesos prabą įgavo sovietinių slaptųjų tarnybų žodžiai. Lietuvos Respublikos AT deputatas, Lietuvių tautininkų sąjungos kandidatas į Seimo deputatus Povilas Varanauskas, šiurkščiai pažeisdamas Lietuvos Respublikos rinkimų ir kitus įstatymus, savo „Voratinkliuose” apšmeižė buvusį Vilniaus universiteto rektorių, pasaulyje garsų matematiką, akademiką Joną Kubilių. Įtarimo šešėlis mestas ant žmogaus, kurio indėlis į Lietuvos mokslą bei kultūrą neįkainojamas. Ponas P. Varanauskas paskleidė gandus apie žurnalistą, tarptautinės politikos specialistą, visuomet buvusį valdžiai neparankų Lietuvos Respublikos AT seniūno pavaduotoją Česlovą Juršėną. Dabar tiražuojami prasimanymai apie buvusį politinį kalinį, vieną iš 1941 metų tautos sukilimo organizatorių Aleksandrą Bendinską, kuris taip pat balotiruojasi kandidatu į Seimą ir yra LDDP saraše. Todėl konstatuojame, kad Aukščiausiosios Tarybos komisija KGB veiklai Lietuvoje tirti, vadovaujama B. Gajausko, ir šios komisijos narys P. Varanauskas tapo nešvarios politinės kovos įrankiais dešiniųjų radikalų rankose. Komisija iš esmės tęsia paties TSRS KGB pradėtą lietuvių tautos suskaidymo darbą. LDDP tarybos prezidiumas pareiškia, jog visais įstatymais numatytais būdais sieks apginti partijos narius bei rėmėjus nuo politinių persekiojimų ir atkurti pažeistas žmogaus teises. Nuo atsakomybės įstatymams nepasislėps ir šios šmeižikiškos kampanijos užsakovai bei vykdytojai. Kai taip šiurkščiai pažeidžiami įstatymai, tiesiog stebina Aukščiausiosios Tarybos vadovų ir įstatymų priežiūros institucijų pasyvumas. Mes tikime, Lietuvos žmonės atskirs pelus nuo grūdų, suvoks, kas iš tikrųjų siekia santarvės Tėvynėje, o kas melu ir šmeižtu nori savo rankose išlaikyti neribotą valdžią.


Atsistatydino šios organizacijos pirmininkas, buvęs Vakarų Vokietijos kancleris V. Brantas. 78 metų politikas atsistatydinimo priežasties nenurodė.


N. Chruščiovas priėmė Japonijos ambasadorių H. Jamada

Kovo 10 d. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. Chruščiovas priėmė Kremliuje Japonijos nepaprastąjį ir įgaliotąjį ambasadorių Tarybų Sąjungoje H. Jamadą jo prašymu ir su juo kalbėjosi. Ambasadorius įteikė N. Chruščiovui asmeninį Japonijos ministro pirmininko Hajato Ikedos laišką. Šiame laiške Japonijos ministras pirmininkas praneša, kad vyriausybė pareiškė protestą prieš Jungtinių Amerikos Valstijų nutarimą atnaujinti branduolinius bandymus atmosferoje ir prašo Tarybų Sąjungos vyriausybę padėti visas pastangas, kad būtų greitai susitarta uždrausti branduolinio ginklo bandymus. N. Chruščiovas pareiškė ambasadoriui, kad Tarybų Sąjungos vyriausybė padarė ir darys visa, kas nuo jos priklauso, kad būtų susitarta visuotinai bei visiškai nusiginkluoti ir nebebandyti branduolinio ginklo. Pasikalbėjime dalyvavo TSRS Užsienio reikalų ministerijos kolegijos narys I. Tugarinovas.


Pastaruoju metu Maskvoje vyko Tarybų Sąjungos, Vokietijos Demokratinės Respublikos ir Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos atstovų derybos, siekiant patikslinti terminus, kuriais turi būti įvykdyti Pusių įsipareigojimai pagal Susitarimą, sudarytą tarp TSRS Vyriausybės VDR Vyriausybės ir JFLR Vyriausybės 1956 metų rugpiūčio 1 d. dėl bendradarbiavimo statant Jugoslavijoje aliuminio pramonės įmones. Po derybų, kurios vyko savitarpio supratimo ir noro toliau stiprinti susitariančiųjų Pusių ekonominius santykius dvasia, buvo pasirašytas Protokolas. Atsižvelgiant į kai kuriuos pakitimus kiekvienos susitariančios Pusės kapitalinės statybos artimiausiems metams planuose, Protokole nustatyta, kad aliuminio gamyklos 50 tūkstančių tonų pajėgumo per metus pirmosios eilės statyba bus baigta 1964 metais. Protokole taip pat numatoma, kad Jugoslavija gali naudoti pagal nurodytą susitarimą jai suteikto kredito dalį 1958—1959 metais finansuoti paruošiamiesiems darbams, susijusiems su aliuminio pramonės įmonių statyba. Taip pat buvo surengtos Tarybų Sąjungos ir Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos atstovų derybos dėl patikslinimo terminų, kuriais tarybinės organizacijos turi atlikti projektavimo darbus ir tiekti įrengimus bei medžiagas pramonės įmonėms, kurios statomos Jugoslavijoje bendradarbiaujant su TSRS sutinkamai su Tarybų Sąjungos — Jugoslavijos 1956 metų sausio 12 d. susitarimu. Patikslinti terminai projektavimo darbams atlikti ir įrengimams bei medžiagoms tiekti nurodytoms įmonėms, nustatyti per įvykusias derybas, užfiksuoti specialiame protokole prie nurodyto Tarybų Sąjungos—Jugoslavijos 1956 metų sausio 12 d. susitarimo. Šiuo protokolu, konkrečiai, numatoma, kad tarybinės organizacijos tieks įrengimus ir medžiagas azotinių trąšų gamyklai 1958—60 m. m. ir superfosfato gamyklai 1961—63 m. m.


Vakar pažangaus laikraščio „Vorker“ redaktorius Džeimsas Džeksonas buvo nuteistas šešis mėnesius kalėti už atsisakymą pranešti teismui ir didžiajam žiuri laikraščio bendradarbių bei JAV kompartijos vadovų pavardes ir atsakyti į klausimus, susijusius su politine bei praktine laikraščio veikla ir jo ryšius su JAV komunistų partija. Džeksonas rėmėsi teisėmis ir privilegijomis, kurios suteiktos jam, JAV piliečiui, pagal pirmąją ir penktąją konstitucijos pataisas ir esamais teisenos įstatymais. Federalinis teisėjas Holtcofas apkaltino Džeimsą Džeksoną „teismo negerbimu“. Nuosprendžio vykdymas atidėtas iki šių metų kovo 12 d. 16 valandos vietos laiku.


Draugai deputatai! Tarybų Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos priimtas įstatymas dėl pramonės ir statybos valdymo reorganizavimo turi milžinišką reikšmę. Šio įstatymo įgyvendinimas duos mums didelę ekonomine naudą. Dar labiau pakils darbininkų klasės kūrybinis aktyvumas ir iniciatyva. Pramonėje bus atskleisti dideli papildomi rezervai, o tai įgalins mus geriau, racionaliau tvarkyti ūkį, toliau pakelti darbo našumą, sumažinti savikainą, pagerinti išleidžiamos produkcijos kokybę. Lietuva gali pereiti į naujas organizacines valdymo formas, nes ji turi galingą, Tarybų valdžios metais išaugusią materialinę-techninę bazę, prityrusius kadrus. Naujomis sąlygomis žymiai padidėja respublikos valstybinių organų, vietinių Tarybų vaidmuo ir atsakomybė. Respublikos valstybiniai organai turės labiau gilintis į ekonomikos klausimus, konkrečiau ir operatyviau vadovauti pramonės įmonėms ir statyboms. Visokeriopas kūrybinės iniciatyvos vystymas vietose turi ir toliau būti derinamas su centralizuotais pradais. Čia yra lenininio demokratinio centralizmo principo pagrindas. Gali pasireikšti ir atskiros vietininkiškumo tendencijos, mėginimai sudaryti uždarą ūkį, ūkininkavimo klausimus spręsti tik vadovaujantis apribotais vietiniais uždaviniais. Tokios tendencijos nesuderinamos su lenininiais ūkininkavimo principais ir gali padaryti žalą visos valstybės interesams. Su tokiomis tendencijomis turi būti ryžtingai kovojama jau nuo pat pradžios. Tai yra tiek respublikinių, tiek rajonų organizacijų uždavinys. Negalima užmiršti, jog panašias tendencijas gali stengtis panaudoti mūsų priešai, kad padarytų mums žalos, kad pakirstų mūsų jėgas. Bet visos priešų pastangos sužlugs. Niekuomet ir niekam nepavyks susilpninti neišardomą TSRS tautų draugystės jėgą, atplėšti lietuvių tautą nuo didžiosios rusų tautos ir kitų Tarybų Sąjungos tautų, nes lietuvių tautos klestėjimas yra neatskiriamas nuo visų mūsų šalies tautų klestėjimo. (Plojimai). Priimta pramonės ir statybos valdymo struktūra įgalina respublikines organizacijas tikslingiau paskirstyti gamybines jėgas, geriau panaudoti gamtos turtus, teisingiau nustatyti ūkio šakų specializavimą. Antru sesijos dienotvarkės punktu mes svarstome Lietuvos žemių melioracijos klausimą. Šį klausimą mes galime taip plačiai svarstyti dėl to, kad mūsų tarybinė pramonė suteikia melioracijos darbams vykdyti puikiausią materialinę bazę. Sunkius darbus, kuriuos anksčiau tekdavo dirbti rankomis, šiandien atlieka galingi ekskavatoriai ir kita technika. Kaip nurodė savo pranešime drg. Laurinaitis, šiais metais melioracijos darbų apimtis palyginti su ankstyvesniais metais žymiai padidinama: vien uždaru drenažu mes turime nusausinti daugiau kaip 50 tūkst. hektarų. Mes kiekvienais metais džiaugiamės melioratorių darbu. Ir šiemet jie jau nemaža nuveikė. Tačiau nūdienė melioracijos darbų eiga rodo, kad mes dar nepakankamai išnaudojame visus milžiniškus galimumus ir turimas lėšas. Galėjom daug geriau įsisavinti kapitalinius įdėjimus. Ypatingai atsilieka žemės darbai. Neleistinai lėtai vykdomi melioracijos darbai Nemuno žemupio pievose, o tos pievos turi dideles perspektyvas vystant gyvulininkystę. Vienas iš didžiausių trūkumų yra tas, kad nepatenkinamai įsisavinamos jau nusausintos žemės. Vyriausioji melioracijos valdyba, Žemės ūkio ministerija, rajonų partiniai ir tarybiniai organai, MTS ir MMS ne visada skiria reikiamą dėmesį melioracijos klausimams, ne visada įvertina jos didelę reikšmę liaudies ūkiui. Kovai su drėgmės perteklium dar per mažai panaudojamas drg. Vasinausko rekomenduojamas lysvinis arimas. Melioracijos darbų plano įvykdymas Lietuvoje yra labai svarbus liaudies ūkio uždavinys toliau keliant visą respublikos žemės ūkį ir stiprinant kolūkių bei tarybinių ūkių ekonomiką. Mes turime gerai išnaudoti visas jėgas ir lėšas tam, kad šių metų melioracijos darbų planas visoje respublikoje būtų pirma laiko įvykdytas, o paskui ir žymiai viršytas. Ypatingą dėmesį reikia atkreipti į tolesnį pievinių-ganyklinių žolių sėklininkystės vystymą kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose, apie ką čia plačiai kalbėjo drg. Grigalauskas. Visiškai remtinas sesijos nutarimo projekte keliamas reikalavimas įsisavinti nusausintas žemes per 1–2 metus. Žemės ūkio ministerija ir melioracijos valdyba, rajoniniai organai turi nustatyti šių darbų griežtą planą ir jį sistemingai kontroliuoti. Drg. Grigalauskas iškėlė čia klausimą dėl pievininkystės rėmėjų draugijos sudarymo. Apie tai reikia pagalvoti. O gal prie to reikėtų pridėti ir melioracijos rėmėjus, ar sudaryti melioracijos rėmėjų draugiją. Vienu žodžiu, reikia pagalvoti. Sėkmingas melioracijos darbų plano įvykdymas padės toliau smarkiai kelti respublikos žemės ūkį. Lietuvos žemių melioracija turi būti visos liaudies reikalas. Kiekvienas Lietuvos pilietis, kiek nuo jo priklauso, turi visokeriopai padėti atlikti melioracijos darbus. Lietuvos komjaunimas žada irgi aktyviai įsijungti į šį patriotinį darbą. Kaip malonu ir džiugu bus matyti mūsų studentus, įnešančius savo indėlį į melioracijos darbų vykdymą vasaros atostogų metu. Melioruotos žemės, gerai prižiūrimos, duos gausius derlius, kas leis dar labiau sustiprinti mūsų kolūkius ir tarybinius ūkius, toliau pakelti Lietuvos darbo žmonių gerovę. Draugai deputatai! Partijos ir vyriausybės per eilę pastarųjų metų įvykdytos priemonės toliau keliant žemės ūkį atskleidė neišmatuojamus kolūkių ir tarybinių ūkių rezervus. Žemės ūkio sustiprinimas kadrais, žemės ūkio gamybos mechanizavimo programos įgyvendinimas, platus pritaikymas priemonių pakelti kaimo darbo žmonių materialiniam suinteresuotumui – visa tai sudarė sąlygas pasiekti tokius rezultatus, apie kuriuos anksčiau buvo galima tik svajoti. TSKP Centro Komiteto sušaukti žemės ūkio darbuotojų pasitarimai sukėlė naują didžiausios svarbos visaliaudinį judėjimą siekiant 100-tui hektarų žemės ūkio naudmenų gauti po 100 centnerių mėsos ir 400 centnerių pieno. Kalbėdamas Tarybų Rusijos šiaurės vakarų sričių žemės ūkio darbuotojų pasitarime Leningrade, TSKP CK pirmasis sekretorius draugas N. S. Chruščiovas paragino įvykdyti Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komiteto iškeltą istorinės reikšmės uždavinį – artimiausiais metais pasivyti Jungtines Amerikos Valstybes pagal svarbiausių gyvulininkystės produktų gamybą vidutiniškai vienam gyventojui. Tai milžiniškas uždavinys, bet jis realus, nes jo įgyvendinimą paruošė visa mūsų socialistinės šalies vystymosi eiga. Komunistų partija ir Tarybinė vyriausybė neturi didesnio uždavinio, kaip rūpinimasis liaudies gerove. Sėkmingas įgyvendinimas iškelto uždavinio – pavyti JAV pagal mėsos, pieno ir sviesto gamybą vidutiniškai vienam gyventojui padės žymiai pakelti darbo žmonių gerovę. TSKP Centro Komiteto iškeltą uždavinį vieningai parėmė visa tarybinė liaudis. Vykdant šį uždavinį, žinoma, prireiks didvyriško kolūkiečių, MTS ir tarybinių ūkių darbuotojų darbo, visos liaudies darbo, reikės dirbti su dideliu jėgų įtempimu, visu mastu reikės išvystyti vadovaujančių darbuotojų, žemės ūkio specialistų kūrybinius sugebėjimus bei organizatorinį talentą. Pirmieji atgarsiai, gaunami iš mūsų respublikos kolūkių, tarybinių ūkių, kalba apie tai, kad Lietuvos žemės ūkio darbo žmonės yra pasiruošę aktyviai dalyvauti visaliaudinėje kovoje už naują žemės ūkio gamybos pakilimą, įdėti savo darbo dalį į iškelto uždavinio įgyvendinimą. Kolūkiai atskleidžia papildomus rezervus ir galimumus, kurių panaudojimas įgalins smarkiai padidinti mėsos, pieno ir kitų gyvulininkystės produktų gamybą. Pavyzdžiui, Linkuvos rajono kolūkiečiai įsipareigojo jau 1957 metais 100-tui hektarų žemės ūkio naudmenų gauti po 150 centnerių pieno, 40 centnerių mėsos ir 100-tui hektarų ariamos žemės – po 30 centnerių kiaulienos. Panašius įsipareigojimus 1957 metams prisiėmė Joniškio, Švenčionių, Kapsuko ir eilės kitų rajonų kolūkiai. Paimkime kad ir Vilniaus rajoną. Rajono kolūkiai 1955 metais 100-tui hektarų žemės ūkio naudmenų gavo po 26 centnerius pieno, 1956 metais – po 48 centnerius. Šiais metais pieno gamybą manoma padidinti dvigubai. Jau dabar kolūkiai primelžė pieno 2,2 karto daugiau, negu tuo pačiu laiku pereitais metais. Šiais metais rajone 100-tui hektarų ariamos žemės bus pagaminta po 20 centnerių kiaulienos palyginti su 5,7 centnerio pernai. Spalio revoliucijos vardo, Stalino vardo ir kiti kolūkiai įsipareigojo iki penkmečio pabaigos 100-tui hektarų ariamos žemės padidinti kiaulienos gamybą iki 100 centnerių. Bendra mėsos gamyba rajono kolūkiuose 1960 metais padidės 10 kartų palyginti su 1956 metais. Pandėlio rajono „Aušros” kolūkyje gyvulininkystės darbuotojai įsipareigojo 1957 metais 100-tui hektarų ariamos žemės gauti po 50 centnerių kiaulienos arba 5,3 karto daugiau, negu 1956 metais. Tokius pat įsipareigojimus prisiėmė Pabradės rajono „Naujo gyvenimo” ir kiti kolūkiai. Vilkijos rajono „Kelio į komunizmą“ kolūkio pirmininkė drg. Bundzienė Leningrade iš pasitarimo tribūnos pareiškė, kad šiais metais 100-tui hektarų kolūkis turi gauti po 100 centnerių kiaulienos ir 400 centnerių pieno, o 1960 metais 100-tui hektarų žemės ūkio naudmenų kolūkis gaus ne mažiau kaip po 700 centnerių pieno ir 100-tui hektarų ariamos žemės – po 150 centnerių kiaulienos. 1957 m. gegužės 31 d. TSKP CK pirmasis sekretorius draugas N. S. Chruščiovas TSKP Centro Komiteto pavedimu karštai pasveikino „Kelio į komunizmą” kolūkio valdybą, partinę organizaciją, visus kolūkiečius ir kolūkietes, mechanizatorius ir specialistus ryšium su tuo, kad jie, atsiliepdami į patriotinį žemės ūkio pirmūnų kvietimą, prisiėmė aukštus įsipareigojimus. Tame sveikinime sakoma, kad partijos Centro Komitetas ir Tarybinė vyriausybė neabejoja, jog „Kelio į komunizmą“ kolūkio pavyzdžiu, kuris parodo, kokie didžiuliai yra rezervai smarkiai didinti gyvulininkystės produktų gamybą, paseks visi Lietuvos respublikos, o taip pat kitų Pabaltijo respublikų kolūkiai ir tarybiniai ūkiai. Nėra abejonės, kad kolūkio „Kelias į komunizmą” kolūkiečiai ištesės partijai ir vyriausybei duotą žodį. Visų respublikos kolūkių ir tarybinių ūkių garbės reikalas turi būti pasekti patriotiniu priešakinio kolūkio „Kelias į komunizmą” pavyzdžiu ir į TSKP Centro Komiteto sveikinimą, į jo kvietimą atsakyti įtempta kova už gyvulininkystės produktų gamybos aukštų rodiklių pasiekimą visoje Lietuvoje. Puikią „Kelio į komunizmą” artelės kolūkiečių iniciatyvą turi paremti visi Lietuvos žemės ūkio darbuotojai. Ir tam yra visos galimybės. (Plojimai). Daugelio priešakinių kolūkių ir rajonų gyvulininkystės produktų gamybos rodikliai, jų įsipareigojimai 1957 ir sekantiems metams rodo esančius socialistiniame žemės ūkyje didelius galimumus ir neišsenkamus rezervus. Reikia tik sumaniai juos panaudoti, reikia tik padėti žmonėms įsisiūbuoti, kad kiekvienam žemės ūkio darbo žmogui kiltų noras ir pasiryžimas kovoti, kad kiekvienas įneštų savo konkretų indėlį į šį reikalą, padėtų savo kolūkiui, tarybiniam ūkiui, rajonui išspręsti šį svarbų uždavinį. Reikia, kad kiekvieno kolūkio, rajono garbės reikalas būtų atkakli kova, veiksmingas kovingas lenktyniavimas už tai, kad iškeltas istorinės svarbos uždavinys – pavyti Jungtines Amerikos Valstybes pagal gyvulininkystės produktų gamybą vidutiniškai vienam gyventojui – būtų sėkmingai įvykdytas. Žinoma, kolūkių ir rajonų indėlis į tokį svarbų reikalą bus nevienodas: kai kurie turės imtis sunkesnės naštos. Vieni kolūkiai gali padidinti mėsos gamybą 3-4 kartus, o kiti – 10 ir daugiau kartų. Šiame didžiajame judėjime labai svarbu smarkiai pakelti gamybos lygį vidutiniuose ir atsiliekančiuose kolūkiuose. O tai galima padaryti. Apie tai liudija neblogas patyrimas daugelio respublikos kolūkių ir rajonų, kurie dar visai neseniai atsilikdavo ir kurie dabar tvirtai žengia į priekį kovoje už gyvulininkystės pakėlimą. Tai rodo ir iš viso gyvulininkystės produktų gamybos augimo respublikoje rodikliai, apie tai įtikinamai kalba puikus mūsų priešakinių kolūkių, tarybinių ūkių, rajonų patyrimas. Sviesto gamyba respublikoje 1956 metais palyginti su 1953 metais padidėjo 1,6 karto. Didėja mėsos gamyba. Kaip pranešė šioje sesijoje mėsos ir pieno produktų pramonės ministras drg. Kairys, birželio 1 d. mėsos paruošų ir supirkimo planas įvykdytas 115,8 procento. Daugiau kaip pusę paruoštos ir supirktos mėsos sudaro kiauliena. Birželio 1 d. mėsos pagaminta beveik 2,5 karto daugiau, kiaulienos pagaminta 3 kartus daugiau, negu per tą patį laikotarpį pernai. Bendra pieno gamyba per 5 mėnesius kolūkiuose padidėjo 90 procentų palyginti su pirmaisiais penkiais 1956 metų mėnesiais. Šiomis dienomis įvykdysim pieno paruošų ir supirkimo pusmečio planą. Yra kolūkių, kurie per vienerius metus padarė didelį šuolį į priekį gyvulininkystės produktų gamyboje. Antai, Kėdainių rajono „Aristavos“ kolūkis pernai iš esmės neturėjo kiaulių fermos, o jau dabar kiaulienos gamyba 100-tui hektarų ariamos žemės viršija 20 centnerių. Juk galėjo pernai Kauno rajono „Bolševiko”, Kapsuko rajono Černiachovskio vardo, Priekulės rajono Stalino vardo Vilkijos rajono Černiachovskio vardo ir kiti kolūkiai 100-tui hektarų žemės ūkio naudmenų gauti daugiau kaip po 250 centnerių pieno ir daugiau kaip po 25 centnerius mėsos. Įsijungiant į kovą už TSKP Centro Komiteto iškeltų žemės ūkio darbuotojams uždavinių įvykdymą, reikia peržiūrėti kolūkių ir rajonų planus ir įsipareigojimus 1957 ir sekantiems metams, rimtai apgalvoti juos, visiškai atsižvelgiant į visas galimybes bei rezervus ir nustatyti galimą maksimalią gyvulininkystės produkcijos išeigą šiems ir sekantiems penkmečio metams kiekvienam kolūkiui, tarybiniam ūkiui, rajonui. Pasiektieji per praėjusius šių metų mėnesius augimo rodikliai, nors ir žymiai viršija praeitų metų rodiklius, tačiau negali mūsų patenkinti. Jie dar toli gražu nepakankami, kad metų gale galėtų užtikrinti prisiimtų įsipareigojimų įvykdymą ir viršijimą. Tai galima pasakyti ir apie priešakinius rajonus – lenktyniavimo iniciatorius, kurie prisiėmė padidintus įsipareigojimus. Rajonų ir kolūkių vadovams reikia atsiminti, kad prisiimtų gyvulininkystės produktų gamybos įsipareigojimų vykdymas nepakenčia savieigos. Iš čia kyla uždavinys – visokeriopai stiprinti visą organizacinį ir masinj-politinį darbą. Partinės organizacijos tarybiniai ir žemės ūkio organai kartu su žemės ūkio specialistais turi padėti kolūkių ir tarybinių ūkių vadovams paruošti smulkų, kiekvienam suprantamą gyvulininkystės produktų gamybos padidinimo planą, kuriame turi būti aiškiai nurodyta, kiek ir kokiais mėnesiais kolūkis išskirs ganymui bei atšėrimui galvijų, kiaulių, kiek turi būti nupirkta galvijų, kiaulių, kiek bus reikalinga pašarų ir iš kokių šaltinių jie bus gaunami, kas iš valdybos narių, specialistų ir eilinių kolūkiečių ir kas iš rajono aktyvo atsako už šias priemones. Reikia reguliariai svarstyti bendruose kolūkiečių susirinkimuose ir brigadose prisiimtų įsipareigojimų įvykdymo eigą. Šis labai svarbus darbas turi būti visą laiką kontroliuojamas kolūkiečių, visuomeninių organizacijų. Judėjimas už mėsos gamybos padidinimą turi būti pagrįstas visų kolūkiečių materialiniu suinteresuotumu. Visuomeninio ūkio didinimas, asmeninės iniciatyvos vystymas turi padėti didinti žemės ūkio produkciją, kelti kolūkiečių gerovę, mūsų šalies ekonominę galią. Pagal gautus iš rajonų duomenis jau šiais metais kolūkiai ir rajonai kelia uždavinį gauti 100 hektarų ariamos žemės ne mažiau kaip po 18–19 centnerių kiaulienos ir 100 hektarų žemės ūkio naudmenų – ne mažiau kaip po 90–92 centnerius pieno. Bet čia lemiamą reikšmę turės geri pašarai tiek vasarą, tiek žiemą. Užtat mes turime jau šiais metais žymiai padidinti visų žemės ūkio kultūrų derlingumą, daugiau pasėti įvairių pašarinių kultūrų. Šiam uždaviniui išspręsti reikia intensyviau tvarkyti ūkį, teisingiau planuoti pasėlių plotus, daugiau pasėti pašarui bulvių, kukurūzų, lubino, dobilų, šakniavaisių ir kitų kultūrų. Draugai deputatai! Pavasario sėja respublikoje šiais metais vyko žymiai geriau, negu pernai. Kaip žinoma, iki gegužės 31 dienos visų kultūrų sėjos planas įvykdytas 96,4 proc. Grūdinių ir grūdinių-ankštinių kultūrų pasėta 160,5 proc. plano. Tačiau pašarinių kultūrų sėja, jos apimtis negali mus patenkinti. Iki gegužės mėnesio pabaigos pasėta 81,2 proc. kukurūzų sėjos plano, 90,5 proc. bulvių, 72,0 proc. silosinių kultūrų, pašarinių šakniavaisių pasėta 76,8 proc. plano. Ypač nepatenkinamai sodina bulves ir sėja kukurūzus Šiaulių ir Panevėžio grupių rajonai. Reikia neatidėliojant imtis ryžtingų priemonių ir kiek galima padidinti pašarinių kultūrų pasėlius. Dabar, besibaigiant pavasario lauko darbams, dar galima ir reikia padaryti nemaža, siekiant padidinti pašarų kiekį. Štai, Vilkijos rajono „Kelias į komunizmą“ kolūkyje beveik pusė visos dirbamos žemės užsėta daugiametėmis žolėmis. Kukurūzai, ankštinių ir varpinių žolių mišiniai, šakniavaisiai sėjami tokiais kiekiais ir su tokiu apskaičiavimu, kad šviežios žaliosios masės gyvuliai gautų daug ir nuolat iki pat šalčių, 90 procentų vadinamųjų „grynųjų pūdymų” užsėta kukurūzais ir kitomis kultūromis žaliajam pašarui. Be to, dar yra sklypai prie fermų, kur taip pat auginami kukurūzai, pašariniai runkeliai, įvairūs mišiniai. Kolūkis 96 hektarų plote įrengė kultūrines ganyklas. Šiais metais bus užveista dar 100 hektarų kultūrinių ganyklų. Tokiu būdu, kaip mes matome, kolūkis turės daug ir labai įvairių pašarų. Tai ir yra tas tvirtas pagrindas, kuriuo remdamasis kolūkis sudarė savo gyvulininkystės produktyvumo pakėlimo planus. Šiuo pavyzdžiu turi pasekti visi. Deja, ne visur taip yra. Žymiai blogiau už kitus rajonus pašarines kultūras sėja Ignalinos, Švenčionių, Dotnuvos, Kretingos, Klaipėdos, Joniškio, Joniškėlio, Ramygalos rajonų kolūkiai. Tokios vertingos kultūros, kaip kukurūzai, sėjos tempai daugelyje vietų nepatenkinami. Pavyzdžiui, Ramygalos rajono vadovai žodžiais palaiko kukurūzus, tačiau jų žodžiai neparemiami konkrečiais darbais. Čia visai negerai. Kad įvykdytume prisiimtus įsipareigojimus, turime vasarą gausiai aprūpinti gyvulius pašaru. Mes privalome sėti daugiau silosinių kultūrų, kad turėtume ne mažiau kaip 10 tonų siloso vienai karvei. Čia reikia taip pat turėti galvoje ir tai, kad karvių skaičius kolūkiuose per metus turės žymiai padidėti. Reikia imtis papildomų priemonių pašarams paruošti ir ypač kukurūzų, bulvių, vienamečių žolių ir kitų kultūrų pasėliams visokeriopai išplėsti, o taip pat, kur tik galima, organizuoti ankstyvojo siloso iš įvairių laukinių žolių užraugimą. Rimčiausią dėmesį reikia skirti kukurūzams. Kukurūzus reikia ne tik sėti, bet ir rūpestingai juos auginti. Tada jie duos tikrai gausų derlių. Kita labai svarbi pašarinė kultūra yra bulvės. Jų reikšmė žymiai padidėja ryšium su masiniu kiaulių nupenėjimu. Reikia panaudoti visas galimybes bulvių gamybai padidinti. Reikėtų ir mums pamėginti šiemet ganyti kiaules bulvių pasėliuose, o tam reikia padidinti tų pasėlių plotus. Vienu žodžiu, jei mes viršytume bulvių sodinimo planą 30—50 procentų, tai mes būtume vyrai. Žemės bulvėms reikia būtinai surasti, kad ir iš žiemkenčiams skirtos žemės, o žiemkenčiams reikia paruošti kitą žemę. Pigių žaliųjų pašarų gamybą gali ir šiemet padidinti užimtieji pūdymai. Reikia daugiau į pūdymus pasėti vienamečių žolių ir kukurūzų žaliajam pašarui, o į grynus pūdymus dar galima sėti iki birželio 15 dienos. Labai vertinga kultūra yra ir pašariniai kopūstai. Svarbu tai, kad jie nebijo šalčių ir kad jais galima šerti gyvulius net bemaž iki gruodžio mėnesio ar net iki naujų metų, kai jau nėra kitų žaliųjų pašarų. Rimčiausią dėmesį reikia skirti šakniavaisiams, daugiau jų pasodinti, pavedant juos auginti ir atskiriems kolūkiečiams ir grandims. Dabar jie sodinami daigais. Reikia juos rūpestingai auginti. Būtina plačiau įdiegti pašarams ir cukrinius runkelius, kurie yra ypač geras maistas žąsims, antims. Greta su kitomis pagrindinėmis pašarinėmis kultūromis šiais metais reikia ypatingą dėmesį skirti tam, kad kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose būtų plačiai įdiegta tokia vertinga daugiametė kultūra, kaip liucerna. Nežiūrint didelių šios kultūros privalumų, ji Lietuvoje blogai įdiegiama. Visiškai nesuprantama, kodėl eilėje rajonų ir kolūkių ši kultūra neįvertinama. Sakoma, kad negalima jai rasti tinkamos žemės. Netiesa, kiekviename kolūkyje galima rasti jai tinkamos žemės. Mes turime nemaža liucernos sėklos, ir dar jos gausime. Ir sėti liucerną galime visą vasarą. Mes turime energingiausiai kovoti už liucernos pasėlių išplėtimą. Reikia ir toliau plėsti pašarinio lubino pasėlius. Plačiausią kelią reikia duoti kultūrinių ganyklų išplėtimui nusausintuose plotuose. Tai padės toliau stiprinti kolūkių visuomeninį ūkį. Jeigu gyvuliai bus aprūpinti gerais pašarais, jeigu jie bus gerai prižiūrimi ir šeriami, tai mes galėsime tikėtis, kad mūsų įsipareigojimai bus sėkmingai įvykdyti. O tam, kad visa tai įvykdytume, reikia ypatingą dėmesį skirti žemės ūkio darbų organizavimui – sparčiau užbaigti visų kultūrų sėją, pilnu tempu pradėti raugti silosą iš įvairių žolių, organizuoti pasėlių priežiūrą, ypač kukurūzų, bulvių, šakniavaisių pasėlių priežiūrą. Kas pasėlius prižiūrės – didins derlių, kas jų neprižiūrės – mažins derlių. Galima išauginti gerą kukurūzų, bulvių derlių, laiku nuakėjant, laiku purenant, patręšiant. Čia daug nulems kolūkiečių materialinis suinteresuotumas. Materialinio suinteresuotumo principą reikia taikyti kiekvienoje brigadoje, grandyje, taikyti kiekvienam kolūkiečiui. Turime rūpintis, kad laiku ir organizuotai būtų vykdoma šienapiūtė, kad būtų paruoštas reikiamas kiekis žaiginių šienui džiovinti, siekiant daugiau pagaminti geros kokybės šieno. Siekiant pakelti visų žemės ūkio kultūrų derlingumą, reikia ryžtingai pagerinti organinių trąšų sukaupimą ir panaudojimą. Dirvą reikia daugiau tręšti mėšlu, durpėmis, kalkėmis, organiniais-mineraliniais mišiniais. Mūsų kovinis uždavinys – jau šiais metais žymiai pagerinti šį darbą. Sesijoje kalbėję deputatai tai irgi karštai parėmė. Tuo tarpu trąšų sukaupimo ir jų išvežimo į laukus uždavinys eilėje rajonų sprendžiamas labai blogai. Iki š. m. gegužės mėnesio pabaigos mėšlo išvežimo planą įvykdė tik Šalčininkų ir Eišiškių rajonai. Bemaž įvykdė Vievio, Vilniaus, Zarasų ir Vilkaviškio rajonai. Ypač blogai organizuotas mėšlo išvežimas į laukus Jurbarko ir Švenčionėlių rajonų kolūkiuose. Be to, reikia pasakyti, kad mėšlas mėšlui nelygu. Daugelyje vietų pusiau sausi pakratai išmetami iš tvartų, jie nesuminami, išdžiūsta, vertingiausios medžiagos išgaruoja. O tai yra dėl to, kad neįtaisomos mėšlidės, nors ir paprasčiausios, nebetonuotos. Srutų daug nuteka veltui. Kaip ir anksčiau, blogai dirba sukaupiant ir išvežant į laukus durpes mašinų-traktorių stotys, nors jos galėtų daug geriau dirbti, nes turi tam ir nemaža technikos. Toks darbas sukaupiant ir panaudojant vietines trąšas yra nepakenčiamas. Durpių paruošimui reikia kuo daugiau išnaudoti gerą vasaros laiką. Šiam darbui, draugai, mes neturime gailėti jėgų. Kas nesirūpina mėšlo, durpių sukaupimu, o kalba apie derlingumo kėlimą, tas plepys, ir jį reikia vyti lauk iš vadovaujančio darbo žemės ūkyje. Kuo daugiau paruošime komposto laukams, tuo daugiau bus galima panaudoti mineralinių trąšų pievoms, kultūrinėms ganykloms, o tai padės didinti gyvulių skaičių. Gi tai savo ruožtu leis gauti daugiau mėšlo. Daugiau trąšų reikės duoti ir dobilienoms. Durpes, mėšlą reikia vežti ne tik mašinų-traktorių stočių priemonėmis, bet ir kolūkių arkliais. Kur nepakanka mechanizavimo priemonių, ten reikia kasti durpes ir rankomis. Būtinai daugiau reikia kalkinti rūgščias dirvas. Neseniai lankęsi Čekoslovakijoje draugai pasakojo, kad ten gaminami žymūs trąšų kiekiai kompostuojant atmatas, maisto pramonės atliekas ir fekalijas. Kartu išsprendžiamas klausimas, kaip pašalinti įvairias atmatas. Užuot stačius brangius valymo įrengimus arba naikinus ir dezinfekavus atmatas, Čekoslovakijoje jos paverčiamos vertinga trąša. Trąšas gaminantiems fabrikams pastatyti sunaudojama ne daugiau lėšų, kiek atsieitų atitinkamų atmatų valymo įrengimų statyba. Ir mums reikia rimtai apie tai pagalvoti. Vienu žodžiu, paskelbkime platų judėjimą už trąšų sukaupimą. Paremkime tą judėjimą dosniu atlyginimu tiems, kurie gerai dirbs. Trąšos, trąšos ir dar kartą trąšos – toks turi būti mūsų šūkis. Didindami pašarus mes turime drąsiai didinti ir gyvulių skaičių. Labiau reikia rūpintis karvių veislės gerinimu, gerai organizuoti karvių dirbtinio apsėklinimo darbą kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose. Reikia kiekvieną dieną kovoti už pieno primelžimo didinimą. Didžiausias šaltinis pigios ir geros kokybės mėsos gamybai padidinti yra bekoninių kiaulių penėjimas. Bet greta to reikia plačiai organizuoti galvijų įganymą, buliukų auginimą mėsai, plačiai veisti vandens paukščius, ypač žąsis. Reikia didinti ir avių skaičių, ypač tose vietose, kur daug prastos žemės galima panaudoti avių ganykloms, pirmoje eilėje respublikos pietryčių rajonuose. Partijos kvietimas pavyti JAV pagal mėsos, sviesto ir pieno gamybą vidutiniškai vienam gyventojui įkvepia žemės ūkio darbuotojus pasiaukojančiam darbui. Lietuvos kaimo darbo žmonės pasieks naujus laimėjimus žemdirbystėje ir gyvulininkystėje, gerai ir greitai išspręs smarkaus gyvulininkystės produktų gamybos padidinimo uždavinį. Draugai deputatai! Lietuvos kaimo socialistinis pertvarkymas, darbo valstiečių išnaudojimo panaikinimas atskleidė plačias žemės ūkio spartaus pakėlimo perspektyvas. Su dideliu pasitenkinimu galime pasakyti, kad mūsų kolūkiai, įveikdami nemažus sunkumus, metai iš metų didina visuomeninį ūkį. Praėjusiųjų žemės ūkio metų išdavos įtikinamai rodo respublikos kolūkių stiprėjimą, jų ekonomikos augimą, kolūkiečių materialinės gerovės kilimą. 1956 metais piniginės kolūkių pajamos palyginti su 1955 metais padidėjo beveik trečdaliu. Atskaitymai nedalomiesiems fondams papildyti per metus padidėjo 33 procentais. Daugiau negu per pusę palyginti su 1955 metais padidėjo kapitaliniai įdėjimai. Bendroji kolūkių pagrindinių gamybos priemonių vertė per metus padidėjo 23 procentais. Bendrasis grūdinių ir ankštinių kultūrų surinkimas 1956 metais palyginti su 1955 metais sudarė 160,6 procento, bulvių surinkimas padidėjo 12 procentų, cukrinių runkelių – 63 procentais, sėmenų – 45 procentais ir linų pluošto – 56 procentais. Vidutiniška darbadienio vertė, skaičiuojant pinigais, padidėjo du kartus palyginti su 1955 metais. Tačiau darbadienio vertė dar vis nepakankama. Ir čia mūsų didelis trūkumas, kad mes dar silpnai didiname pajamas iš gyvulininkystės produktų. Mes turime dėti visas pastangas, kad vis labiau augtų kolūkiečių pajamos iš visuomeninio ūkio, nes tik tuo būdu galėsime žymiai pakelti jų gerovę. Tačiau, kiek dar bebūtų sunkumų, draugai, mes galime tvirtai pasakyti, kad šie metai bus naujo Tarybų Lietuvos žemės ūkio pakilimo metai, tolesnio kolūkių stiprėjimo ir kolūkiečių materialinės gerovės augimo metai. Kolūkinio kaimo darbo žmonės su didelio pasitenkinimo ir dėkingumo jausmu sutiko žinią, kad nuo 1958 metų sausio 1 dienos bus panaikinti privalomieji žemės ūkio produktų pristatymai iš kolūkiečių kiemų. Ši svarbi priemonė padės toliau kelti kaimo darbo žmonių gyvenimo lygį. Kartu su tuo tai kelia visiems kolūkiečiams uždavinį dar aktyviau didinti, stiprinti visuomeninį ūkį. Atsakydami į partijos rūpinimąsi liaudies gerove, Lietuvos žemės ūkio darbo žmonės dar plačiau išvystys socialistinį lenktyniavimą už prisiimtų įsipareigojimų įvykdymą. Labai svarbus partinių ir tarybinių organų uždavinys – nuolat praktiškai padėti kolūkiams kilti į dar aukštesnį lygį, visokeriopai padėti didinti visuomeninį ūkį, atskleisti ir panaudoti naujus rezervus. Lenktyniavimą su Baltarusija reikia padaryti masiškesnį ir veiksmingesnį, plačiai skleisti kolūkinės gamybos pirmūnų geriausią patyrimą. Reikia dažniau organizuoti abipusį įsipareigojimų vykdymo patikrinimą fermose, brigadose, kolūkiuose, rajonuose, rengti ekskursijas į geriausias žemės ūkio arteles ir t. t. Draugai deputatai! Nėra abejojimo, kad mūsų respublikos, kaip ir visos šalies, žemės ūkio darbo žmonės garbingai įvykdys naujus smarkaus žemės ūkio produktų gamybos pakėlimo uždavinius, kad jie Didžiojo Spalio 40-ąsias metines pasitiks naujomis šauniomis darbo pergalėmis. (Ilgai trunkantieji plojimai).


Anglijos prekybos ministerijos pranešimas

LONDONAS, birželio 4 d. (TASS-ELTA). Anglijos prekybos ministerija vakar pranešė, kad prekybos su Kinijos Liaudies Respublika kontrolės sumažinimas įsigalios birželio 5 d. Nuo birželio 5 d. daugiau nebus reikalaujama licenzijų eksportuojant daugelį prekių į Kiniją, Šiaurės Korėją, Šiaurės Vietnamą, Tibetą ir Makao.


Laikas nuo laiko demokratiškieji katalikai arba, gal geriau, katalikiškieji demokratai pradeda ignoruoti valstybę. Kalbėdami apie jaunuomenės auklėjimą ir mokslinimą jie teužsimena tik apie tėvių ir Bažnyčios teises. Apie Valstybės teises visai ir neužsimena, tarsi, jų ir nebūtų. Kai kada apie valstybę jie reiškia tokias mintis, kurios visai sutampa su vidurinių amžių ir mūsų laiko nominalistų mintimis: Valstybė — tai tik žodis arba garsas, arba, daugiausia, tai tik valdantieji. Ir tiek. Kai sąmoningai ar nesąmoningai yra pradedamas skiepyti toks klaidingas valstybės supratimas, tai aišku, kad jis reikia tinkamai išaiškinti. Be to, kai jaunuomenės auklėjimo reikale tėra kalbama tik apie tėvų ir Bažnyčios teises, tai savaime suprantama, kad tenka kalbėti apie Valstybę ir jos santykius su Bažnyčia. Šiandien — padažnėjusiuose „katalikų kongresuose“ apie valstybę yra kalbama drąsiai ir neigiamai. Valstybė ir ją valdantieji katalikiškai demokratiškųjų mitingierių yra apšaukti „masonais“, rodos, net ir „šėtonais“. Išsireiškimai, kaip matome, labai stiprūs. Jie primena kai kuriuos pirmykštės krikščionybės laikų krikščionis, kurie tvirtino, kad krikščionis turi toliau laikytis nuo Valstybės. Ir Tomas Akvinietis apie tokius kalba, sakydamas: „quidam fideles in primitiva Ecclesia dicebant, terremis potestatibus se subjici non debere propter libertatem, quam consecuti eriant a Christo“. „Kai kurie pirmykštės krikščionybės krikščionys manė, kad žemiškosios valdžios nereikia klausyti dėl iš Kristaus gautos laisvės“. Kai kas klaidingai aiškindamas mintis, genialiojo Augustino pareikštas jo veikale de citate Dei, kur yra kalbama apie civitas coelestis ir civitas terrema, mano, kad valstybė neturi pozityvios vertės. Du didieji religiniai reformatoriai — Liuteris ir Kalvynas — ne kartą aiškiai ir atvirai yra skelbę, kad valstybė yra nuodėmės padarinys. Jei taip, tai liuterių ir kalvynų tikybai priklausąs krikščionis, valstybę tegali tik pakęsti kaip malum necessarium. Tiesa, valstybė ir politika yra neišvengiami dalykai, bet jie yra blogi. Štai šis Liuterio ir Kalvyno krikščionybės pastatymas prieš valstybę yra labai svarbus ir mūsų gyvenamajai gadynei, ypač kai yra kalbama apie valstybės supratimą. Yra net katalikiškai nusiteikusių valstybės vyrų ir valstybės mokslo žinovų, kurie valstybės kilmę norėtų išvesti iš sugedusios žmogaus prigimties. Skirtumas tarp Bažnyčios ir Valstybės, — kaip dviejų realybių, viena greta antros esančių, yra pačios krikščionybės įvestas dalykas. Ir šis Bažnyčios ir Valstybės skirtumas pačios krikščionybės visais amžiais buvo pripažintas. Bažnyčia visada ir visur, kur tik ji bepasireikšdavo, atstovaudavo dvasiškus žmonijos reikalus, o Valstybė — žemiškus, kūniškus. Kai fariziejai, norėdami Kristų pagauti, pakišo jam dilemą, ar reikia Palestinos gyventojams mokesnius mokėti Romos valstybės valdovams ar ne, — (jei būtų atsakęs, kad reikia, tada Kristus būtų pasirodęs fariziejų akyse priešas to izraelitų tikėjimo, kuris skelbė, kad žydų tauta yra ir turi būti savarankiška teokratiška valstybė. O jei Jis būtų pasakęs, kad nereikia, tada Kristus būtų pasirodęs Romos valstybės priešas).


UDARYTAS TARYBINIS KOMITETAS, KURIS PADĖS PARUOŠTI IR SURENGTI MASKVOJE PASAULINĮ KONGRESĄ UŽ VISUOTINĮ NUSIGINKLAVIMĄ IR TAIKĄ 1962 METŲ LIEPOS 9–14 D. D.

Pasaulinės Taikos Tarybos nutarimu šių metų liepos 9–14 d. d. Maskvoje įvyks Pasaulinis kongresas už visuotinį nusiginklavimą ir taiką. Tarybinė visuomenė ir visa tarybinė liaudis su dideliu pasitenkinimu sutiko šį Pasaulinės Taikos Tarybos nutarimą. Jos pasiryžusios visokeriopai padėti, kad Maskvoje būtų sėkmingai surengtas didysis taikingųjų jėgų forumas, prisidėti, kad toliau plėstųsi pasaulinė kova už taiką ir kad susijungtų vieningame sraute pastangos, kurias deda visi visuomeniniai judėjimai ir organizacijos, kovoja už visuotinį bei visišką nusiginklavimą ir kelio užkirtimą pasauliniam termobranduoliniam karui. Šie tarybinių žmonių siekimai pasireiškė tuo, kad Tarybų Sąjungoje sudarytas komitetas, kuris padės pasiruošti ir surengti Pasaulinį kongresą už visuotinį nusiginklavimą ir taiką. Į komitetą įėjo A. Korneičiukas (pirmininkas), A. Adžubėjus, V. Ambarcumianas, N. Bazanova, M. Charlamovas, T. Chrenikovas, V. Cchikvadzė, G. Cuchrajus, N. Dygajus, B. Džamgyrčinovas, I. Erenburgas, Z. Fiodorova, J. Fiodorovas, G. Francevas, S. Gerasimovas, D. Goriunovas, N. Jegoryčevas, V. Kočemasovas (pirmininko pavaduotojas), M. Kotovas, V. Koževnikovas, A. Kulešovas, N. Kuzminas, V. Molodcovas, N. Muschelišvilis, T. Nikolajeva, S. Nurutdinovas, E. Pialis, B. Polevojus, N. Popova, P. Rešetovas, P. Satiukovas, N. Semenenko, L. Solovjovas (pirmininko pavaduotojas), M. Solochovas, V. Terioškinas, N. Tichonovas, M. Tursunzadė, V. Vasilevskaja, G. Žukovas. Sudarant komitetą dalyvavo tarybinės visuomeninės organizacijos: – Visasąjunginė Profesinių Sąjungų Centro Taryba, Tarybinis taikos gynimo komitetas, Tarybinis Azijos ir Afrikos šalių solidarumo komitetas, TSRS Rašytojų sąjunga, Tarybinių draugystės ir kultūrinių ryšių su užsienio šalimis draugijų sąjunga, TSRS Jaunimo organizacijų komitetas, Tarybinių moterų komitetas, TSRS Žurnalistų sąjunga, Tarybinis karo veteranų komitetas, TSRS Parlamentinė grupė, TSRS Dailininkų sąjunga, TSRS Kinematografijos darbuotojų sąjunga, TSRS Architektų sąjunga, TSRS Kompozitorių sąjunga, SNO rėmimo asociacija Tarybų Sąjungoje. Kovo 9 d. Maskvoje, Draugystės su užsienio šalių tautomis namuose, įvyko Tarybinio rėmimo komiteto posėdis, kuriame pranešimą apie būsimąjį kongresą padarė A. Korneičiukas. Komitetas numatė priemonių planą, kaip padėti plačiai pasiruošti Pasauliniam kongresui už visuotinį nusiginklavimą ir taiką.


1. Panaudoti geopolitinę Lietuvos padėtį užsienio kapitalo investicijoms skatinti, gamybai modernizuoti, turizmui plėsti. 2. Sureguliuoti su Rytais ir Vakarais ekonominius santykius, gerinančius žaliavų bei energetikos išteklių tiekimą ir prekybos mainus. 3. Sukurti tokią mokesčių ir muitų sistemą, kuri skatintų gamybą ir investicijas. 4. Vykdyti nuoseklų ir ekonomiškai tikslingą privatizavimą. Teikti pirmenybę privatizuojamų objektų darbuotojų kolektyvams. 5. Įgyvendinti tokią kainų politiką, kuri būtų derinama su žmonių pajamomis, neleistų atsidurti jiems ties skurdo riba. 6. Sudaryti prielaidas plėstis prekių ir paslaugų gamintojų konkurencijai, mažinti ūkyje monopolinių struktūrų įtaką 7. Padidinti valstybės paramą žemės ūkio bendrovėms ir ūkininkams. Teikti lengvatinius kreditus technikai, trašoms ir kitiems būtiniems dalykams įsigyti. Siekiant tolygaus žemės ūkio produkcijos didėjimo, pasitelkti iždo subsidijas ir valstybinį supirkimo kainų reguliavimą. 8. Taupiai naudoti iždo lėšas, krašto išteklius, sumažinti valdymo aparatą, panaikinti bet kokio rango valdininkų privilegijas.


Paliaubų susitarimo 13 str. Suomija įsipareigojo „bendradarbiauti su sąjunginėmis valstybėmis sulaikant asmenis, kaltinamus kariniais nusikaltimais, ir teisiant juos“. Suomijos vyriausybė įsteigė Komitetą karinių nusikaltėlių byloms nagrinėti, ir Suomijos valdžios organai pradėjo tardymus. Ryšium su Sąjunginės Kontrolinės Komisijos memorandumu buvo padaryti areštai. Iki šiol Suomijos vyriausiojo štabo karo lauko teismai jau padarė eilę nuosprendžių. Taip, pavyzdžiui, Suomijos vyriausiojo štabo karo lauko teismas nuteisė sunkiųjų darbų kalėjimu iki gyvos galvos Veine Herman Ukoneną už keturių tarybinių belaisvių nužudymą, Jouko Vilche Nuortimo — už žvėriškumą ir tarybinių belaisvių nužudymą, Ilmar Charju — už keturių belaisvių nužudymą, Mati Jonas Anttila — už trijų tarybinių belaisvių nužudymą. Visiems tiems asmenims taip pat iki gyvos galvos atimtos pilietinės teisės. Už nurodytus nusikaltimus nuteistas 12 metų ir 6 mėnesius sunkiųjų darbų kalėjimo tūlas Rudolfas Cheinonenas, 12 metų sunkiųjų darbų kalėjimo — Rozenbergas Kosti Akseli. Reikia pažymėti, kad nusikaltimų, įvykdytų tarybinių belaisvių stovyklose, aiškinimas Suomijos valdžios organų vykdomas formaliai, įstatymo straipsniams duodama siaura prasmė, o karo lauko teismai, nagrinėją karinių nusikaltėlių bylas, daro nepagrįstai švelnius nuosprendžius. Visos eilės bylų tardymas iki šiol neužbaigtas. Taip neišaiškinta byla dėl 10 tarybinių karo belaisvių sušaudymo netoli Justimo miestelio, dėl masinių karo belaisvių sušaudymų stovykloje Nr. 5 ir t. t. Taip pat negalima laikyti normalia karo lauko teismų, labai nuolaidžiai besielgiančių su kariniais nusikaltėliais, praktika. Karo belaisvio karininko Berlejevo kankinimo ir nužudymo byloje visi atsakomybėn patrauktieji asmenys išteisinti, pasiremiant tuo „pagrindu“, kad Berlejevą kankinęs kareivis Virtanenas nusišovė. Kareivis Simanainenas nužudė karo belaisvius Šatrovko ir Račkovskį. Karo lauko teismas atmetė iškeltą kaltinimą prieš Simanaineną, nes pagal tardymo rezultatus „nėra tikrų duomenų, kad Simanainenas pavartojo smurtą daugiau, negu tai reikalavo aplinkybės“. Kareivis Sederlundas, stovėdamas sargyboje, šovė į karo belaisvius, buvusius stovyklos zonoje, sužeidė karo belaisvius Gočarovą, Šapošnikovą, Stefancevą ir Raką (paskutinysis buvo sunkiai sužeistas į galvą). Karo lauko teismas Sederlundą „už blogą elgesį su karo belaisviais, esant ypatingai sunkinančioms aplinkybėms, ir už sunkų karo belaisvio sužeidimą“ nuteisė… pusantrų metų sunkiųjų darbų kalėjimo. Kareivis Kamula nužudė karo belaisvį būk tai karo belaisvių stovyklų viršininko Linansalo įsakymu, tačiau karo lauko teismas Kamulą išteisino, pasiremdamas tuo, kad „jisai, matyt, nesugeba suprasti, jog vykdydamas įsakymą sušaudyti, jis tuo pačiu sulaužė įstatymą“. Linansalo taip pat išvengė bausmės už tą žmogžudystę, nors teismas nustatė, jog Linansalo pats taikė ir leido savo pavaldiniams taikyti karo belaisvių atžvilgiu visiškai neleistinas bausmes. Byla pasibaigė tuo, kad Linansalo buvo nuteistas 7 mėnesius kalėti „už nuolatinį sąmoningą tarnybos pareigų peržengimą“. Visoj eilėj atsitikimų asmenys, kankinę karo belaisvius, nuteisti „už tarnybos pareigų peržengimą“ piniginėmis pabaudomis, siekiančiomis vienos ar dviejų dienų uždarbį. Yra atsitikimų, kada teismas mėgina surasti nepagrįstas lengvinančias aplinkybes. Kareivio Chaikoneno, kankinusio karo belaisvius ir vieną karo belaisvį nužudžiusio, byloje teismas pareiškia, jog „tasai smurtas įvyko dėl to, kad užmuštasis karo belaisvis buvo užsispyrusio būdo, buvo lėtas, vykdydamas darbo uždavinius stovykloje, ir kad kažkas iš karo belaisvių pavogė stovykloje sargybinių sviesto davinį“. Kai kuriems nusikaltėliams patiekti kaltinimai ne už visą jų nusikalstamą veiklą, o tik už atskirus nusikaltimus, pasistengiant pastaruosius taip suformuluoti, kad iš faktino nusikaltimo nieko esminio nebelieka. 15 atsitikimų iš 29 patys Suomijos valstybiniai gynėjai buvo priversti teismų nuosprendžius ap skųsti. Karinių nusikaltimų komitetas nesiėmė jokių priemonių pašalinti tą teisės laužymą. Po atitinkamo Sąjunginės Kontrolinės Komisijos įsikišimo Suomijos vyriausybė tą komitetą likvidavo ir perdavė jo funkcijas teisingumo ministerijai. Reikia pasakyti, kad esant palyginti gausiems areštams, tardomi tik smulkūs nusikaltimai, padaryti seržantų ir eilinių, vykdžiusių kitų įsakymus. Tokia praktika faktinai reiškia atleidimą nuo atsakomybės pagrindinių karo belaisvių stovyklų žvėriškų kankinimų ir žudymų sistemos kaltininkų.


Laikraštis „Sovietskaja Litva“ šiandien spausdina Šiaulių rajono „Už taiką“ kolūkio vyr. mechaniko M. Žuko pasisakymą „Pokalbis su savo sąžine“. L. Belousovo „Žurnalisto pastabas“, L. Kolesnikovo korespondenciją apie Respublikinės jaunųjų technikų stoties darbą, skaitytojų laiškus, kitą medžiag


Jau tampa tradicija, kai Lietuvai iškilios šventės ar datos išvakarėse itin į dešinę nutolusios jėgos ima pūsti įvairių pavojų ugnį. Paklausius jų, tautos ir nepriklausomybės priešai tik ir tyko švenčių, kad iškrėstų kokią kiaulystę ar sunaikintų Lietuvą. Ir jeigu to dar neatsitiko, matyt, tik todėl, kad mūsų kalendoriuje per maža švenčių. „Raudonieji“ šiokią dieną grąžinti Burokevičių nedrįsta, gal garbės jam per maža būtų… Suprantama, šia tema juokauti reikia su saiku. Lietuvos nepriklausomybei pavojų ir po Kovo 11-osios buvo ir dar gali būti. Nėra abejonės, kad tauta pavojaus akivaizdoje, kaip ir anksčiau, bus vieninga. Bet kodėl, užuot telkus gretas galimai gynybai, vis mušami būgnai ir rodomas karingumas, Mikės melagėlio metodu gąsdinami žmonės? Kad kada nors, ištikus rimtai bėdai, žmonės pavojaus šauksmu nebetikėtų? Štai ir Kovo 11-osios išvakarėse paleista gandų gandelių. Agentūra VBS (Viena boba sake) platina „tikrą“ žinią, kad per nepriklausomybės atkūrimo iškilmingą AT posėdį „raudonieji“ gali nuversti poną Vytautą Landsbergį, kurį ką tik pamalonino patsai japonų imperatorius. Būtent šventės išvakarėse Kaune buvo šturmuota karininkų ramovė. Politizuota minia nešė šūkius, kurių gėdytųsi ir beraščiai. Būtent šventės išvakarėse buvo organizuota …. sustyguota ataka prieš Lietuvos radiją ir televiziją. Badautojai ir jų lobistai nori ekrane matyti, o eteryje girdėti tik vieną „teisingą“ nuomonę. Tokia vienybė ypač reikalinga referendumo išvakarėse. Užvakar per televiziją kalbėjęs Sąjūdžio-3 pirmininkas J. Tumelis, visus pagąsdinęs planuojamo TSRS liaudies deputatų suvažiavimo pasekmėmis, vėlgi reikalavo ne budrumo ir susiklausymo, o rinktis prie Aukščiausiosios Tarybos ir reikalauti kariuomenės išvedimo. Tarsi šių klausimų nesvarsto oficialios institucijos, diplomatai, tarsi gatvinė politika ir būtų tikrasis kelias į Europą. Dalykas paprastesnis: nepagąsdinus pavojais, į mitingą mažai kas skubėtų, nebūtų ką jame ir kalbėti. Ir pagaliau AT apsaugos šefas A. Skučas du kartus per televiziją ir per radiją leido miglas apie galimus perversmus ir kažkokį mistinį asmenį, kuris bent dviem minutėm bandytų užgrobti TV ekraną. Sunku suprasti pono A. Skučo užuominą, kad su legaliu, parlamentiniu „perversmu“ jis nekovotų. Ar tai skatinimas tokį žygį atlikti? Ar tai - spąstų oponentams rengimas? Pagaliau ar yra Europoj nors viena valstybė, kai Parlamento apsaugos vadovas, M. Laurinkaus žodžiais, būdamas tik klerkas, kalba valstybės vadovų lygiu. Visuomenę šiek tiek nuramino teisingi M. Laurinkaus žodžiai per televiziją. Lietuvos demokratinės jėgos pasisako prieš dirbtinį įtampos kurstymą, tautos švenčių naudojimą politinėms spekuliacijoms. Paminėkime antrąsias atkurtos Lietuvos metines be pykčio, įtarumo, žvelgdami ne į praeitį, o į ateitį.


Laikraščių pranešimu, Paryžiaus policija konfiskavo eilinį savaitraščio „Frans-Observater” numeri už tai, kad jame buvo išspausdintas italų žurnalisto Rafaelo reportažas apie padėtį Alžyre. Protestuodama prieš šiuos policijos veiksmus savaitraščio redakcija nurodo, kad „vyriausybė, kuri kasdien pareiškia apie palankų karinės padėties vystymąsi Alžyre, tuo pačiu metu neleidžia užsienio stebėtojams savais žodžiais painformuoti skaitytojus apie tą patį vystymąsi”.


Fašistinio diktatoriaus Franko ypatingoji karo taryba savo uždarame posėdyje Madride nuteisė 20 metų kalėti Ramoną Ormasabalį ir 10 metų kalėti Gregoriją Rodrigą. Šiuos žymius Ispanijos Komunistų partijos veikėjus frankistų valdžia apkaltino „komunistine veikla“ ir „karinio sukilimo“ ruošimu. Kartu ilgam laikui kalėti buvo nuteista grupė Ispanijos patriotų, kurių tarpe viena moteri