Ką rodo nacistinių nusikaltėlių procesas

TASS-o koresp. V. Ivanovas praneša: Vakarų Berlyne trečią savaitę vyksta šešių buvusių nacistinių nusikaltėlių procesas. Ar VFR ir Vakarų Berlyno valdžia to norėjo ar nenorėjo, bet šis procesas savo pobūdžiu ir svarbumu įgavo didelę politinę reikšmę. Teisiamųjų suole, kaip jau buvo pranešta, yra buvęs SS oberšturmbanfiureris, vieno specialios paskirties būrio viršininkas Alfredas Filbertas ir penki kiti šio būrio karininkai: Šneideris, Štrukas, Greifenbergeris, Fibigas ir Tunatas. Šių nacistinių budelių įsakymu ir jiems patiems dalyvaujant, vien nuo 1941 metų birželio iki spalio, kaip sakoma kaltinamojoje išvadoje, laikinai okupuotuose tarybiniuose miestuose — Vilniuje, Vitebske, Vileikoje, Suraže buvo sušaudyta daugiau kaip 11 tūkstančių taikių tarybinių piliečių, jų tarpe moterų, vaikų, senelių. Reikia pažymėti, kad šis procesas vyksta tik praėjus septyniolikai metų nuo karo pabaigos ir buvo vilkinamas daugiau kaip trejus metus nuo nacistinių nusikaltėlių suėmimo. Būdinga, kad visi kaltinamieji prieš suimami turėjo svarbius postus VFR ekonomikoje ir valstybės aparate. Svarbiausias kaltinamasis Filbertas iki 1959 metų vadovavo vieno Vakarų Vokietijos banko filialui Vakarų Berlyne. Kaltinamasis Šneideris buvo vyriausybės valdininkas Žemutinės Saksonijos žemėje, Fibigas — Vakarų Vokietijos žvalgybos bendradarbis, Štrukas — Hanoverio kriminalinės policijos viršininkas, Tunatas — Oldenburgo amatininkų rūmų pirmininko pavaduotojas. Proceso metu atsiskleidžia vis naujų ir naujų faktų, iš kurių matyti, kad valdantieji VFR ir Vakarų Berlyno sluoksniai globoja nacistinius nusikaltėlius. Teismas jau apklausė daugiau kaip 35 liudininkus, kurių dauguma tarnavo SS „specialios paskirties” būryje ir patys dalyvavo masiškai naikinant tarybinius piliečius. Tačiau tie buvę esesininkai ne tik laisvi, bet ir užima taip pat atsakingus postus vyriausybinėse ir ekonominėse įstaigose, policijoje, teisingumo organuose bei spaudoje: buvęs SS hauptšturmfiureris Fleišmanas dabar yra kriminalinis patarėjas Liudvigshafene, „liudininkas” Buhartas — buvęs SS hauptšturmfiureris, po Filberto vadovavęs „mirties būriui”, atsisakęs atvykti į teismą „liudininkas” Šulcas yra kriminalinės policijos viršininkas Bremene, Alfredas Veidenhagenas dirba Šlezvigo-Holšteino žemės vyriausybėje, Fricas Kleinas yra vieno Koblenco laikraščio redaktorius, Richardas Noibertas — teisingumo aparato bendradarbis Vakarų Berlyne, Ernstas Lamprechtas — Vakarų Berlyno senato bendradarbis ir t. t. Teisme, kitų tarpe, buvo taip pat apklaustas buvęs kito „specialios paskirties” būrio viršininkas Bradfišas, nuteistas pernai Miunchene tik dešimt metų kalėti, nors jo įsakymu buvo sušaudyta keliasdešimt tūkstančių tarybinių piliečių. Tačiau ir šis švelnus nuosprendis iki šiol dar neįsigaliojo. Teisiamųjų suole yra tik šeši nacistiniai budeliai, o šimtai ir tūkstančiai jų bendrininkų šiandien duoda toną Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje ir Vakarų Berlyne.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Tarybinės liaudies žengimo į komunizmą programa

Lenkijos laikraščiai spausdina straipsnius, skirtus Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimo darbo pabaigai. Suvažiavimo priimti nutarimai, rašo laikraštis „Žolniež Volnosci“, turi lemiamą reikšmę tolesniam Tarybų šalies vystymuisi. Jie taip pat padarys didžiulę įtaką tarptautinės padėties vystymuisi. TSKP XX suvažiavimas, pabrėžiama straipsnyje, apibrėžė tolesnę Tarybų Sąjungos užsienio politiką – lenininę taikaus sambūvio, ryšių tarp tautų stiprinimo, pasitikėjimo tarp valstybių gilinimo politiką. Kartu TSKP XX suvažiavimas pabrėžė, kad reikia budriai sekti ir demaskuoti taikos priešų pinkles. Didžiulę reikšmę turi XX suvažiavimo nurodymai apie pagrindinius Tarybų Sąjungos ekonominius uždavinius. Stambus žingsnis pirmyn pagrindinio Tarybų Sąjungos ekonominio uždavinio įgyvendinimo keliu bus suvažiavimo priimtų direktyvų dėl šeštojo penkmečio plano TSRS liaudies ūkiui išvystyti, nubrėžusių tarybinės liaudies žengimo į komunizmą programą, įvykdymas. Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimo išdavos, rašo laikraštis „Žice Varšavy“, atveria žmonijai naujas perspektyvas.


Draugai N. S. Chruščiovas ir Josipas Broz Tito išvyko į Tarybų Sąjungą

BELGRADAS, rugsėjo 27 d. (TASS-ELTA). Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komiteto pirmasis sekretorius, TSR Sąjungos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys N. S. Chruščiovas po trumpo poilsio Jugoslavijoje šįryt septintą valandą vietos laiku išskrido lėktuvu iš Batainicės aerodromo į Tarybų Sąjungą. Kartu su N. S. Chruščiovu į Tarybų Sąjungą išskrido JFLR prezidentas Josipas Broz Tito su žmona, Sąjunginės vykdomosios večės pirmininko pavaduotojas Aleksandras Rankovičius ir Bosnijos ir Hercegovinos Liaudies Respublikos Liaudies skupščinos pirmininkas Džuro Pucaras, kurie praleis kelias poilsio dienas prie Juodosios jūros. Batainicės aerodrome N. S. Chruščiovą, Josipą Broz Tito su žmona, Aleksandrą Rankovičių ir Džuro Pucarą lydėjo Sąjunginės vykdomosios večės pirmininko pavaduotojas Edvardas Kardelis, Sąjunginės vykdomosios večės nariai Kočia Popovičius ir Mijalko Todorovičius, Sąjunginės vykdomosios večės sekretorius Velko Zekovičius ir Tarybų Sąjungos ambasadorius Belgrade N. P. Firiubinas su ambasados personalu.


(Mūsų Paryžiaus korespondento). Prancūzijos parlamentas savo darbą pradėjo išrinkdamas socialistą Bonisson savo pirmininku. Ilgai buvo manyta, kad centras daugiau orientuosis į dešinę negu į kairę, tačiau pirmininko išrinkimas parodė, kad centras yra pasukes kairėn. Franklin Bonillon, radikalas socialistas, išėjęs iš partijos ir smarkiai proteguojąs „,tautinę vienybę“, gavo toli gražu nepakankamą balsų skaičių. Dvi grupės – Marnio ir Maginoto buvo nugalėtos kairiųjų su Bonisson priešaky. Pirmininko rinkimas jau bent kiek charakterizuoja naujo parlamento dvasią. Socialistai net pavedė kompaniją, kad su radikalais socialistais ir nepriklausomais radikalais būtų sudaryta kairioji vyriausybė, t. y. kad būtų einama prie vadinamo kairiųjų kartelio atnaujinimo su aktyviu socialistų dalyvavimu vyriausybėje. Štai kodėl prancūzų parlamente viešpatauja šioks toks sąmyšis, tačiau visi supranta, kad be plačios koalicijos įvedamos tokios stiprios rankos kaip Poincaré, Prancūzija negali būti valdoma. Jeigu kartais galėtų ištikti krizė, tai klausimas ir būtų, į kur turi daugiau lygiuotis koalicija: ar dabartine prasme ar pasukti griežtai į sacialistus. Padėtis gerokai komplikuojasi ir dėl to, kad Prancūzijos parlamente yra daugybė smulkių grupių, kurių skaičius po rinkimų dar padidėjo. Prancūzai su pavydu žiūri į Angliją, kur situacija yra taip paprasta, turint parlamente tiktai tris partijas. Prancūzų parlamente nebent socialistai (100) ir komunistai (12) turi disciplinuotas partijas. Pradedant radikalais prasideda Babelio bokštas. Grupė respublikonų socialistų ir prancūzų socialistų (13) ir grupė respublikonų socialistų (18) sunku viena nuo antros atskirti, nebent kad pirmoji dar turi uodegą „socialistų“. Respublikonų socialistų tarpe yra toki vyrai kaip: Briandas ir Painlevé. Yra ir kitų atstovų, kurie yra tarp radikalų ir socialistų ir vis dar dvejoja, prie kurių prisidėti (Guernut,  Žmogaus ir Piliečio Teisių Lygos pirmininkas Malingre). Radikalai socialistai (125) niekada stipriai nebuvo ,,sunitavoti“. Vieni traukia į socialistus, kiti į liberalus Poincaré tipo. Tai labai aiškiai buvo matyt iš jų elgesio, balsuojant socialistų atstovo Uhry pasiūlymą paleisti iš kalėjimo sesijų laikotarpiui nuteistus komunistus atstovus. Iš 125 radikal-socialistų 27 balsavo už paleidimą, 35 prieš ir 6- susilaikė, dviejų atstovų nebūta posėdy. Patys lyderiai Daladier ir Malog balsavo prieš vyriausybę. Pereitam parlamente irgi įvykdavo dažnas balsų pasidalinimas. Toliau eina vadinamieji kairieji radikalai (53), kurie sudaro centrą. Jie 1924 - 1926 statydavo ir versdavo Herriot, Painlevé ir Briando ministerių kabinetus. Tą patį jie gali daryti ir šiandien, bet niekas taip ir nežino, ar jie yra „mėsa ar žuvis“. Perėję iš kairiųjų radikalų Rubikoną, randam visą eilę dešinesnių grupių, kurios beveik visos turi kairiųjų vardus. Štai kairieji unijonistai (Franklin Bonisson grupė iš 18 atstovų), kairieji respublikonai (64), kurių tarpe yra Leygues, Tardien, Piétri, demokratinio socialio veikimo grupė (29), liaudies demokratai (19) ir galop respublikonų demokratinė unija (102 atstovai) Marino. Lieka dar neįsirašusieji į jokią grupę (36), jų tarpe du socialistai komunistai. Pažiūrėjęs į parlamento sudėtį matai, kaip labai jis yra susiskaldęs. Pereitam parlamente būta tiktai 8 grupių, o dabar yra net vienuolika. Tai bene bus ne sąrašų pasėka, o rinkimų apskritimis, kurie dar labiau susmulkino Prancūzijos parlamentą, o kiekviena iš grupių turi prisisegus kairiųjų vardo etiketą. Visa tai sunkina parlamento darbą ir parlamento paties darbo technika nėra lengva. Todėl yra visai suprantame, kodėl Poincaré taip brangina dabartinės vyriausybės sąstatą ir bijosi visokių modifikacijų, nes žino, kad jo kitas sudarymas būtų nelengvas.


Birutės Brazdžiūtės vadovaujamas Kauno moksleivių rūmų vaikų tautinių šokių kolektyvas „Malūnėlis” išvyko į Turkiją. Jis dalyvaus šios šalies sostinėje Ankaroje rengiamame tarptautiniame liaudies šokių festivalyj


JAV VALSTYBĖS DEPARTAMENTO ATSTOVO PAREIŠKIMAS

Valstybės departamento atstovas Uaitas spaudos atstovams pareiškė, kad JAV „labai rimtai” konsultuosis su savo „sąjungininkais” dėl laiško, kurį TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas nusiuntė prezidentui Eizenhaueriui. Tačiau Uaitas atsisakė atsakyti į klausimą, ar šios „konsultacijos vyks NATO Paryžiaus pasitarime, ar atskirai. Jis taip pat pareiškė, kad šiuo metu laiškas studijuojamas „labai kruopščiai”.


Teisingumo ministerija trečią kartą atsisakė įregistruoti Lietuvių nacionalsocialinės vienybės sąjungą (LNSVS). Gegužės pabaigoje Teisingumo ministerija nusprendė, kad šios organizacijos įstatuose nurodyti tikslai ir uždaviniai bei veiklos būdai prieštarauja Konstitucijai. Pirmą kartą LNSVS prašėsi įregistruojama kaip politinė partija, o du kartus - kaip visuomeninė organizacija. Ministerija nė vieno prašymo nepatenkino. Negausi Lietuvių nacionalsocialinės vienybės sąjunga paskelbė apie savo susikūrimą 1996 metais ir teigia turinti apie tūkstantį narių, tačiau jų sąrašų nesudarinėja, neva baimindamasi persekiojimo. Organizacijos šūkis “Lietuva - lietuviams”, o vėliava - balta svastika raudoname fone.


Kaltinamas Zaleskis. Užsienių laikraštininkų protestas. Varšuvoj kilo tarp užsienių spaudos laikraštininkų ir lenkų užsienių reikalų ministerijos konfliktas dėl tokio dalyko. Užsienių reikalų ministeris Zaleskis, kalbėdamas rugsėjo 22 dieną su laikraščiu atstovais tarp ko kito pareiškė, kad Europa esanti įpratusi, kad vokiečių spauda maža kreipianti dėmesio į teisybę, ir todėl į tuos melus visiškai nereaguojanti ir neduodanti jiems jokios vertės. Šis Zaleskio pareiškimas, kaltinas vokiečių spaudą melavimu, sukėlė didelį triukšmą pas gyvenančius Varšuvoj vokiečius laikraštininkus ir jie įteikė per užsienių reikalų ministerijos spaudos skyrių protestą lenkų vyriausybei, nurodydami tokių išsireiškimų neleistinumą. Visa Vokietijos spauda taip pat pareiškė savo solidarumą su protestu ir nepasitenkinimą vokiečių spaudos įžeidimu iš lenkų pusės. Beveik kartu su šiuo įvykiu kilo antras, kurs šį kartą sukėlė visus Varšuvoj dirbančius užsienių laikraštininkus. Dalykas toks. Čekoslovakų pusiau oficiozinio dienraščio „Prager Presse“ Varšuvos korespondentas pranešė savo laikraščiui apie laukiamas atmainas lenkų ministeriu kabinete, būtent, kad Bartelis ir Zaleskis pasitrauksią iš savo vietų. Dėl to pranešimo lenkų telegramų agentūra paskelbė, kad ji esanti įgaliota pranešti, kad pasirodžiusioji „Prager Presse“ ir kituose laikraščiuose žinia apie vyriausybės rekonstrukcija esanti neteisinga. Kartu telegramų agentūra pranešanti, kad „imamasi priemonių, kad ateity užsienių laikraščių atstovai negalėtų skleisti melagingų informacijų“. Dėl paskutinio posakio ėmėsi žygių Varšuvos užsienių spaudos klubas, kuriame dalyvauja vokiečių, amerikiečių, anglų, austrų, čekoslovakų ir rusų spaudos atstovai. Rugsėjo 24 d. klubas turėjo susirinkimą, kur buvo nutarta prieš tokį lenkų oficialinės įstaigos elgesį protestuoti. Yra išrinkta komisija, kuriai pavesta pranešti užsienių spaudos nusistatymą lenkų vyriausybei. Dėl to konflikto galima tiek pastebėti. Nežinia, kuo rėmėsi p. Zaleskis, kaltindamas vokiečių spaudą melavimu. Tas dalykas liečia p. Zaleskį, kurs gali būti nepatenkintas, kad vokiečių spauda rašo ne taip, kaip lenkų politikos vedėjui patinka, - ir vokiečių spaudą. Bet vienas klausimas pats kyla: o kaip elgiasi su teisybe lenkų spauda? Ar galima būtų rasti pasauly kitą spaudą, kur būtų tiek nesąmonių, melų ir piktų prasimanymų apie savo tolimus ir artimus kaimynus prirašoma, kaip kad lenkų spaudoj?


Rusijos liaudies partijos lyderis T.Gdlianas spaudos konferencijoje Maskvoje pareiškė, kad buvęs TSRS liaudies deputatas S.Belozercevas tapo korumpuotų struktūrų pasikėsinimo auka. Kaip žinoma, nenustatyti asmenys gegužės 23 dieną S.Belozercevą labai smarkiai sumušė Kazanės stotyje Maskvoje. Pasak T.Gdliano, surasti keli liudytojai, matę, kad S.Belozercevą „profesionaliai mušė du žmonės karine uniforma ir žydromis beretėmis bei vienas civilis”. T.Gdliano nuomone, prie pasikėsinimo prisidėjo tam tikri sluoksniai Vidaus reikalų ministerijoje, Saugumo ministerijoje ir Maskvos vyriausybėje, kuriuos S.Belozercevas demaskavo. Pasikėsinimo metu dingo kai kurie dokumentai, tarp jų - apie buvusios TSKP valiutinę veiklą. Prieš pasikėsinimą S.Belozercevas kartu su buvusiu TSRS prokuratūros tardytoju J.Kočanu buvo pakviesti į vyriausybinę komisiją Maskvos vyriausybės veiklai tirti. J.Kočaną nenustatyti asmenys sumušė birželio 4 dieną. S.Belozercevas toliau gydomas, jo būklė nebloga, tačiau gydytojai kol kas neleidžia duoti parodym


Vakar visi Havanos laikraščiai išspausdino N. Chruščiovo pranešimo TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje pabaigą. Kartu su pranešimu laikraščiai spausdina nuotraukas iš TSRS Aukščiausiosios Tarybos posėdžių salės. Šiandien laikraštis „Mundo“ vieną savo vedamąjį straipsnį skiria N. Chruščiovo pranešimui. Straipsnyje pažymima, kad Tarybų Sąjungos taikingos politikos ir Tarybų valstybės vadovų išminties dėka pavyko išvengti karo. Laimei, sveikas protas laimėjo, rašo laikraštis, karingi agresyvūs imperializmo sluoksniai patyrė naują nesėkmę. Tarybų Sąjunga, kaip ir mūsų tauta, kaip ir visos pasaulio tautos, sakoma straipsnio pabaigoje, remia penkis Fidelio Kastro punktus. Mums, kubiečiams, ši Tarybų Sąjungos pozicija kelia didelį pasitenkinimą. Mes dar kartą įsitikiname, kad mūsų didysis bičiulis TSRS buvo ir tebėra su Kuba, kad Tarybų Sąjunga, kaip ir iki šiol, toliau tieks mums dosnią pagalbą ir param


NETOLI „Jaroslavlio“ viešbučio daugelio dėmesį atkreipė tokia scena: prie grupės stiprių ir augalotų juodaodžių vaikinų pribėgo nedidelis baltaplaukis maskvietis. Mažyliui buvo ne daugiau kaip treji metai, bet jis jau buvo gerai išmokęs festivalio kalbą. — Draugystė, — tarė jis, tiesdamas jiems ranką. — Draugystė, — šypsodamiesi atsakė šie. Vienas vaikinas paėmė berniuką už rankos. Tai — vienas vakarykštės festivalio dienos epizodų, atrodytų, niekuo nesiskiriąs nuo ankstesnių. Lygiai taip pat prie viešbučių, laukdami delegacijų, stovėjo įvairiaspalviai autobusai, virėjai lygiai taip pat ruošė pusryčius ir pietus, diktoriai įvairiomis kalbomis skelbė darbotvarkę. Ir vis dėlto buvo juntama, kad tai buvo paskutinė festivalio diena. Prie vieno autobuso, kuriuo ruošėsi važiuoti į miesto centrą vengrų jaunuoliai ir merginos, stovėjo dvi Maskvos moksleivės su gėlių puokštėmis — jos atėjo atsisveikinti iš anksto... Autobusai nuvažiavo paskutinės festivalio dienos maršrutu. Visasąjunginės žemės ūkio ir pramonės parodos. Ir vakar čionai atvažiuodavo mašinos. Bet jų jau mažiau. Ištuštėjo tos vietos, kuriose dažniausia susitikdavo draugai, tačiau viename gražiame kampelyje, prie tvenkinio, skambėjo dainos, muzika. Tai Jugoslavijos delegacija priėmė savo šefus — sostinės Krasnopresnios rajono jaunimą. Čionai atvažiavo vaikinai ir merginos iš „Triochgorkos“, Presnios mašinų gamyklos, siuvimo fabriko, draugai iš tarybinės delegacijos. Jų tarpe audėja Ana Guziejeva, verpėja Aleksandra Čiugunova, kurios jau savo klube buvo susitikusios su draugais jugoslavais. Linksmas bruzdesys netrukdė rimtam pokalbiui. Prie vieno staliuko — nacionalinio chorvatų teatro Zagrebe režisieriaus asistentas Davoras Šošičas ir Kijevo Dovženkos vardo kino studijos režisierius Vladimiras Denisenka. Realizmo problemos dramaturgijoje, paskutiniai Ochlopkovo darbai — apie tai ir daug ką kito kalbėjo jie. —Aš mačiau „Hamletą“ ir „Blakę“ Majakovskio teatre. Jų pastatymas mane sudomino, — pasakė D. Šošičas. Tačiau daug ko taip ir nespėjau pasižiūrėti. Aš labai norėčiau gauti Maskvoje inscenizuotą Gorkio „Motiną“. Mūsų teatras ją nori pastatyti Spalio keturiasdešimtmečio proga. Svečio iš Zagrebo užrašų knygutėje atsiranda Bachrušino teatrinio muziejaus, Centrinės teatrinės bibliotekos adresas, — gal būt, jis dar spės čionai užeiti. Per tas dvi savaites miesto gyventojai įprato matyti gatvėse neįprastai daug žmonių. Tačiau vakarykštė diena pralenkė visas ankstesnes. Maniežo aikštėje, skvere prie Didžiojo teatro, prie Istorinio muziejaus, Maskvos upės krantinėse — visur atsisveikino su Maskva ir maskviečiais jų draugai iš užsienio. Diena pasitaikė iš tikrųjų giedri ir saulėta — tinkamiausias laikas nuotraukoms. Tūkstančiai fotoreporterių-mėgėjų nuo pat ryto užpilde Raudonąją aikštę. Reikia nufotografuoti vietas, tapusias festivalio dienomis tokiomis artimomis daugeliui jų. Janas Ščiasnas iš Marianų Laznių ir Jaroslavas Filingeris iš Karlovų Varų ėjo aikšte, apsikabinę su nauju draugu iš Čilės — Džuvenu Pinto. Į šią draugišką kompaniją buvo nukreipta dešimtys objektyvų. Tamara Michailova iš Leningrado ir Liusia Poliakova iš Ramensko nusifotografavo su kolumbiečiu Chulio Renteriju. Kaip tapo tradicija nuo pirmųjų festivalio dienų, visur gyvai keičiamasi ženkleliais, suvenyrais. Į bloknotus įrašomi vis nauji adresai. Ne tik nuotraukos primena Maskvą. Architektas iš Kameruno D. Noumbisi valstybinėje universalinėje parduotuvėje nusipirko Čaikovskio penktąją simfoniją, Mocarto serenadą ir Solovjovo-Sedojaus „Pamaskvio vakarus” plokštelėse. Ceilono studentai Makuloluva ir Gamini Nagacha — taip pat Čaikovskio gerbėjai. Jie nusipirko visas plokšteles su jo muzikos įrašais, kokias tik gavo parduotuvėje. Prie porceliano sekcijos prekystalio su didelėmis dėžutėmis rankose priėjo italės Blanka Roza ir Franka Bandini. Joms labai patinka portcigaras, padarytas Leningrado 250-ujų metinių garbei, ir puodukas su Kremliaus atvaizdu. Tačiau pasirodo, kad draugėms neužtenka pasiimtų pinigų. — Rytoj iš ryto ar bus atidaryta parduotuvė? — klausia pardavėjos Blanka. Tačiau italėms neteko laukti rytdienos. Greta stovėjusios medicinos sesuo iš Kalinino Tatjana Ovčinikova ir Maskvos mokyklos mokytoja Valentina Novikova, tai išgirdusios, nupirko portcigarą ir puoduką ir padovanojo juos merginoms. Italės susijaudinusios, jos apkabina ir bučiuoja naujas pažįstamas. Ir dar viena įdomi paskutinės festivalio dienos žymė. „Maskvos” viešbučio vestibiulis. Spaudos centras. Vakarykštė diena buvo ypač įtempta 150-ojo ryšių skyriaus darbuotojams. Įvairių laikraščių, agentūrų, televizijos kompanijų korespondentai davė paskutines telegramas apie jaunystės šventę. — Londonas — šeštoji kabina. Kas laukia Atėnų, prieikite prie kabinos Nr. 10, — pasigirsta radijo dinamikuose budinčių telefonisčių Olgos Michailovos ir Alos Artiušenkos balsai. Iš didelių siuntinių, siunčiamų į Bulgariją, Vengriją, Rumuniją ir kitas šalis, galima įsivaizduoti, koki darbą šiomis dienomis atliko kino operatoriai: jiems prireikė tūkstančių metrų kino juostos, kad nufilmuotų pasaulio jaunystės šventę. Iki 2000 laiškų, banderolių, fototelegramų kasdien išsiųsdavo pašto skyrius į Alžyrą, Naująją Zelandiją, Lotynų Ameriką ir kitas šalis. Kiek iki tol nežinomų adresų teko parašyti Marijai Pankovai, Liudmilai Michailovai ir jų draugėms! Menas visada žavi žmones. Štai kodėl vakar daugelis svečių paskutinį kartą nutarė apsilankyti teatruose, muziejuose, aikštėse, kuriose įvyko tarybinių delegacijų koncertai. Prie Tretjakovo galerijos stovėjo autobusai su užrašais: „Libanas”, „Kinija”, „Vengrija”, „Egiptas”, „VFR”, „Kuba”, „Brazilija”. … Vakare, kai ėmė artėti festivalio uždarymo valanda, per miestą vėl pravažiavo visų šalių delegacijos. Jos nuvažiavo į Centrinį V. I. Lenino vardo stadioną. Ir vėl jas karštai ir nuoširdžiai sveikino mūsų šauniosios sostinės gyventojai. (TASS). 15 dienų viršum centrinio V. I. Lenino vardo stadiono plevėsavo balta VI Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio vėliava. 15 dienų Maskva svetingai priėmė jaunuolius ir merginas iš daugelio šalių. Tai buvo neužmirštamos dienos, muzikos, dainų, linksmybių, ryškių švenčių, susitikimų, karštų ginčų ir nuoširdžiausio draugiškumo dienos. Šventėse ir mitinguose, susitikimuose ir diskusijose jaunimas pareikšdavo apie savo siekimą taikos ir draugystės. Tai buvo didinga, ne su kuo nesulyginama manifestacija, kurioje jaunosios kartos atstovai reikalavo uždrausti atominį ginklą, pareiškė, kad jiems reikia taikos ir tiktai taikos. Rugpiūčio 11 d., sekmadienis — paskutinė festivalio diena. Autobusų kolonos su delegatais vėl pradėjo važiuoti į centrinį stadioną. Kaip senus draugus maskviečiai sveikino jaunuolius ir merginas iš užsienio. Jaunystės šventę, taikingojo jaunimo šventę Maskva palydi taip pat iškilmingai, kaip buvo ją sutikusi. … Centrinis V. I. Lenino vardo stadionas. Didelės sporto arenos tribūnos pilnutėlės. Tie, kurie negalėjo čia ateiti, susirinko prie televizorių ir radijo aparatų. Tarsi visa Maskva dalyvautų šiose paskutinėse Pasaulinio festivalio iškilmėse. Ilgai trunkančiais plojimais susirinkusieji sutinka draugus A. B. Aristovą, J. A. Furcevą, J. E. Kalnberzinį, A. N. Kosyginą, M. A. Suslovą. Į žaliąją stadiono aikštę, skambant maršui, išeina festivalio tarptautinio komiteto nariai. Pasirodo vėliavininkai, nešantieji vėliavas tų šalių, kurių pasiuntiniai dalyvauja festivalyje. Vėliavininkai išsirikiuoja viduryje aikštės. Festivalio tarptautinio komiteto narys, festivalio tarybinio komiteto pirmininkas S. K. Romanovskis trumpa kalba atidaro iškilmes. Jis pareiškė įsitikinimą, kad šios šventės šiluma dar labiau įkvėps jaunuolius ir merginas darbui, kuriuo siekiama stiprinti taiką ir jaunimo bei visų šalių tautų draugystę, iškovoti geresnį gyvenimą. Po to į pasaulio jaunuolius ir merginas kreipėsi festivalio tarptautinio komiteto narys, Pasaulinės demokratinio jaunimo federacijos prezidentas Bruno Berninis. Jis paskelbė VI Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio už taiką ir draugystę tarptautinio komiteto pareiškimą. Brangūs draugai visame pasaulyje! — sakoma pareiškime. Artėja į pabaigą mūsų puikusis VI Pasaulinis jaunimo ir studentų festivalis už taiką ir draugystę. Praėjo 15 nuostabių dienų, kurios išliks kiekvieno iš mūsų atmintyje visam gyvenimui. Tai buvo giliai prasmingos dienos. Mes, 34 tūkstančiai jaunuolių ir merginų — 131 šalies milijonų jaunimo pasiuntiniai, susitikome festivalyje, kad draugiškai apsvarstytume daugelį gyvybinių problemų, kurios jaudina jaunuolius, kur jie begyventų, kokių tik politinių ir religinių pažiūrų jie besilaikytų, kokios tautybės jie bebūtų. Mūsų festivalio devizas — taika ir draugystė, toliau sakoma pareiškime. Štai kodėl tai ne tik tų, kurie čia susirinko, šventė. Tai šventė viso pasaulio jaunimo, kuriam tiktai taika ir tautų draugystė užtikrins laimingą rytojų. Pareiškime susumuojami VI Pasaulinio festivalio rezultatai, pabrėžiama, kad jo sėkmė buvo daugelio pasaulio šalių jaunimo organizacijų bendro rūpinimosi laimėjimas. Jame reiškiama nuoširdi padėka tarybiniam jaunimui, maskviečiams už svetingumą, už šiltą, nepamirštamą festivalio dalyvių ir svečių priėmimą. Pareiškimo pabaigoje sakoma: taiką ir laimingą ateitį galima sukurti, jei tautos ir jaunimas visada gyvena draugiškai, kaip tai buvo mūsų festivalyje. Festivalio tarptautinio komiteto pavedimu S. K. Romanovskis VI Pasaulinį jaunimo studentų festivalį už taiką ir draugystę skelbia uždarytą. Dalyvaujančiųjų žvilgsniai nukrypsta į pietinės tribūnos viršūnę. Ten ant stiebo — Maskvos jaunystės šventės vėliava. Štai ji lėtai leidžiasi. Griaudžia fejerverko salvė. Iškilmingai skamba Demokratinio jaunimo himno melodija. Dainuoja Europos ir Azijos, Amerikos, Afrikos ir Australijos jaunimo pasiuntiniai. Gęsta žiburiai. Iš dviejų priešingų vartų išsiveržia ryški šviesa ir pasklinda stadione, tarsi ištirpintas auksas. Tai išbėgo į aikštę merginos su deglais. Prasideda gimnasčių pratimai. Tamsoje sušvito pasakiška fosforine šviesa visa rytų tribūna. Iš tūkstančių įvairiaspalvių vėliavėlių išryškėja trys didelės raidės, sudarančios žodį „taika”. Šis žodis atsiranda rusų, anglų, prancūzų, kinų, ispanų ir vokiečių kalbomis. Po to tribūnoje pasirodo didelio balandžio siluetas, o už jo žodžiai, įrašyti festivalio emblemoje: „Už taiką ir draugystei”. Ir štai priešais žiūrovus nusitiesė didžiulis gyvas spalvotas kilimas: rytų tribūnoje sėdintieji fizkultūrininkai iškėlė visų spalvų vėliavėles. Aukštai į dangų iškilo tūkstančiabalsis aidas. Jaunuoliai ir merginos — pasaulio tautų pasiuntiniai susiima už rankų ir atsisveikindami dar ir dar kartą kartoja, kaip priesaiką, du brangius ir visiems suprantamus žodžius: „taika”, „draugystė”.


Indijos veikėjas apie kelionę i Tarybų Sąjungą ir liaudies demokratijos šalis

DELIS, rugsėjo 11 d. (TASS-ELTA). Laikraštis „Hindustan Taims“ išspausdino Govindo Sahajaus, dalyvavusio Maskvoje įvyksiančio tarptautinio jaunimo festivalio parengimo komiteto darbe, pasisakymus apie kelionę į Tarybų Sąjungą ir liaudies demokratijos šalis. Didelį įspūdį Sahajui padarė jaunimo auklėjimo socialistinio bendrojo gyvenimo dvasia organizavimas. Tose šalyse, pasakė Govindas Sahajus, jaunimui niekad netenka susidurti su nedarbu ir vilčių žuvimu. Sahajus, be kita ko, pabrėžė, kad jis visur matė, jog labai gerbiama Indija ir ministras pirmininkas Neru.


Ar vyks reformos? Ką pakeis naujasis premjeras? Tokie klausimai mirgėjo Maskvos laikraščių skiltyse, kasdien apie tai buvo diskutuojama per televiziją ir radiją. Demokratinė spauda V.Černomyrdino išrinkimą premjeru sutiko labai šaltai. Judėjimas „Demokratinė Rusija”, kuris rėmė B.Jelciną Rusijos prezidento rinkimuose, J.Gaidaro pralaimėjimą įvertino kaip didelį demokratinių jėgų ir prezidento nuostolį. Judėjimo suvažiavime demokratai grasino pereisią į opoziciją, jei vyriausybė stabdysianti reformas. Antra vertus, neseniai įvykusiame Rusijos demokratų partijos suvažiavime jos lyderis N. Travkinas pareiškė, kad prieš V.Černomyrdiną, kuris dar nespėjo žengti nė vieno žingsnio, gali pasisakyti tik tie, kurie pasiglemžė daugybę pinigų ir todėl būgštauja dėl ateities. Tad nuomonės įvairios. Ką galima pasakyti apie naują Rusijos vyriausybės vadovą? Gimė 1938 metais. Dirbo šaltkalviu, mašinistu ir mokėsi. Baigė dvi aukštasias mokyklas: Kuibyševo politechnikos institutą ir Sąjunginį neakivaizdinį politechnikos institutą. Technikos mokslų kandidatas. Dirbo TSKP miesto komitete, dujų perdirbimo gamyklos direktoriumi, po to - TSKP CK aparate. Nuo 1982 m. - TSRS dujų pramonės ministro pavaduotojas, vėliau - ministras. 1989 m. sukūrė pirmąjį šalyje valstybinį koncerną „Gazprom” ir jam vadovavo. Šiemet nuo gegužės mėnesio J.Gaidaro vyriausybėje buvo vicepremjeras bei kuro ir energetikos ministras. - Aš gerbiu V.Černomyrdiną kaip kvalifikuotą specialistą ir gerą organizatorių. Per tą laiką, kai mes dirbome kartu, pažinau jį kaip dorą žmogų. Žinoma, jis kitaip įsivaizduoja, kokia turėtų būti ekonominė politika ir reformos, - tai J.Gaidaro žodžiai. - Tai labai aukštos kvalifikacijos specialistas. Tačiau ekonomikos teorija - ne V.Černomyrdino specialybė. Todėl jo vyriausybėje turi būti profesionalus ekonomistas, - tokia Rusijos pramonininkų ir verslininkų sąjungos prezidento A. Volskio nuomonė. - Aš - už reformas ir niekam nedaviau pagrindo tuo abejoti, - pareiškė naujasis premjeras spaudos konferencijoje. - Tiesa, bet kuri programa tikslinama, gyvenimas verčia ją papildyti, bet svarbiausia kryptis bus išlaikyta. Tad kas laukia Rusijos reformų? Atrodo, kad didelių pokyčių nebus, nes buvusios J.Gaidaro vyriausybės branduolys išlieka. Ekonomikos reformos, galbūt šiek tiek pakeistos, turėtų vykti toliau. Tuo labiau kad, ekonomistų nuomone, reformų raidos pasukti atgal nebeįmanoma. Kaip bebūtų, daugelis apžvalgininkų pranašauja, kad Rusijos laukia nauji sukrėtimai. Niekas netiki, kad prezidento ir opozicijos kompromisas truks ilgai. Pavasarį įvyks referendumas dėl Konstitucijos, turįs pagaliau duoti aiškų atsakymą, kas valdys šalį: parlamentas ar prezidentas. O tai lems, kokiu tempu vyks ekonomikos reformos.


Didelis susidomėjimas Ženevoj prof. Voldemaro kalba.

Pasiūlymas pakeisti T. S. statutą ir uždrausti karus. Šveicarų telegramų agentūros pranešimu, rugsėjo 8 d. Lietuvos ministeris pirmininkas Tautų Sąjungos plenumo posėdy savo pasakytoj didelio susidomėjimo sukėlusoj kalboj pabrėžė, kad įvykiai neturėtų aplenkti Tautų Sąjungos ir kad ji nestovėtų nuošaliai nuo gyvenimo. Ji turėtų žiūrėti priekin, nes horizonte pavojingai niaukiasi dangus. Vyriausias Tautų Sąjungos uždavinys yra padaryti karus negalimus. Kelogo paktu tarptautinė padėtis yra pakeista, nes juo yra uždraustas karas. Jei paktas ir nėra pilnas, nes jam stinga sankcijų, vis dėlto jis turi didelės reikšmės. Jau Platonas savo raštuose apie idealinę respubliką yra pastatęs klausimą dėl taikos saugotojo. Yra būtinas reikalas, kad Tautų Sąjungos paktas būtų pritaikintas naujai padėčiai. Lietuvos delegacija yra nuomonės, kad Tautų Sąjungai yra atėjęs laikas nešti atsakomybę už naują padėtį ir ją juridiskai išaiškinti. Čia prof. Voldemaras įnešė rezoliuciją, kuria Tautų Sąjunga ima dėmesin Kelogo pakto pasirašymą ir konstatuoja, kad visa eilė Tautų Sąjungos narių yra prisidėję prie šio pakto. Toliau šia rezoliucija valstybės pareiškia, kad jų pareigos, prisiimtos Kelogo paktu, praneša pasižadėjimus, duotus prisidedant prie Tautų Sąjungos. Todėl kyla reikalas pakeisti iš pagrindų kai kuriuos Tautų Sąjungos pakto punktus. Tautų Sąjungos plenumas ryšy su tuo prašo tarybą ištirti klausimą dėl pakto pakeitimų pareikšta prasme ir padaryti kitų metų Tautų Sąjungos plenumo posėdy apie tai pranešimą. Įnešęs šitą rezoliuciją prof. Voldemaras perėjo prie nusiginklavimo klausimo, kuris žymiai yra palengvintas, nes Kelogo paktu kariuomenės, uždraudus karus, yra virtusios pasenėjusiu įrankiu. Pagaliau Lietuvos ministeris pirmininkas nurodė į gresiančias pavojum taikai ekonomines problemas. Todėl ekonominėms problemoms tarptautiniam gyvenime tenka svarbiausias vaidmuo. Prof. Voldemaro įteiktas rezoliucijos projektas perduotas darbų tvarkos komisijai. (Elta)


Irako vicepremjeras ieško paramos Rusijoje

Vakar Rusijos užsienio reikalų ministras Igoris Ivanovas Maskvoje besilankančiam Irako ministro pirmininko pavaduotojui Tarikui Azizui pasakė manęs, kad Jungtinių Tautų (JT) sankcijos Irakui netrukus bus panaikintos. Azizas Maskvoje lankosi dėl to, kad Bagdadas siekia įtikinti JT Saugumo Tarybos nuolatines nares, tokias kaip Rusija, jog Irakas bendradarbiauja su JT ginklų inspektoriais, todėl nusipelno panaikinti sankcijas. Azizas po susitikimo su Ivanovu sakė, jog Irakas jau septynerius metus laikosi savo įsipareigojimų JT Saugumo Tarybai, kuri savo ruožtu neketina laikytis pažadų Bagdadui. “Ši padėtis yra nepriimtina. Mes tikimės, kad kitą mėnesį bus surengtas įstatymiškas ir objektyvus patikrinimas”, - pareiškė Irako vicepremjeras. Azizas taip pat paragino Rusiją užimti teisingą ir objektyvią poziciją šiuo klausimu ir pareiškė, jog specialios JT komisijos (UNSCOM) pirmininkas Richardas Butleris, neseniai apsilankęs Maskvoje, reikalauja iš Irako neegzistuojančių dokumentų. Pirmadienį Irako vicepremjeras taip pat turėjo susitikti su Rusijos ministru pirmininku Jevgenijumi Primakovu. Irakas neabejoja dėl kito karinio smūgio Vakar Irako viceprezidentas Taha Jasinas Ramadanas pareiškė neabejojąs, kad JAV kada nors puls Iraką. ”Irakas mano, jog amerikiečiai agresiją vis tiek pradės, jei ne šiandien, tai rytoj, jei ne po mėnesio, tai po dviejų”, - sakė Ramadanas žurnalistams pridūrė, kad praėjusį mėnesį “agresija buvo tik atidėta”. Lapkričio 14 d. Irako prezidentas Sadamas Huseinas pareiškė, jog Irakas yra pasirengęs bendradarbiauti su Jungtinių Tautų ginklų inspektoriais, net JAV bombonešiams jau pakilus bombarduoti Iraką. JAV prezidentas Billas Clintonas, palaikomas Didžiosios Britanijos, sakė, kad JAV pajėgos kitą kartą smogs neperspėjusios, jeigu Bagdadas sumanys peržengti jam nubrėžtas ribas. Izraelyje - vyriausybės problemos Izraelio premjerui Benjaminui Netanjahu nepavyko susigrąžinti į savo vyriausybę buvusio užsienio reikalų ministro Davido Levio. Šis sekmadienio vakarą paskelbė, jog nusprendė neprisijungti prie nepatvarios koalicinės vyriausybės. Tokiu būdu Netanjahu koalicija prieš vakar parlamente numatytą balsavimą dėl Kneseto paleidimo ir pirmalaikių rinkimų teturėjo vieno balso persvarą. Pasiūlydamas Leviui pareigas vyriausybėje, Netanjahu tikėjosi gauti penkių deputatų, priklausančių buvusio užsienio reikalų ministro vadovaujamai “Gescher” grupei, paramą ir sustiprinti savo pozicijas parlamente. Per Izraelio radiją Levis teigė, jog į vyriausybę atsisakė grįžti sužinojęs, kad pasiūlymas paskirti jį finansų ministru esąs “akių dūmimas”. Tokiomis aplinkybėmis jis neketinąs dirbti vyriausybėje. Kita vertus, tikimybė, kad Finansų ministerijai vietoj atsargaus Nemano gali pradėti vadovauti lėšas į kairę ir į dešinę švaistantis Levis, sukėlė nerimą Izraelio biržose. Praėjusią savaitę, kai daugeliui atrodė, kad Nemano dienos vyriausybėje yra suskaičiuotos, nukrito daugelio akcijų Tel Avivo biržoje kursas. Sekmadienį, pagausėjus spėliojimų, kad Levis nesugrįš į Vyriausybę, jis vėl šiek tiek pakilo. Levis jau daugelį metų laikomas Netanjahu politiniu oponentu. Iš užsienio reikalų ministro pareigų jis atsistatydino sausio 4 d., teigdamas, kad premjeras nesistengia pagerinti vargšų padėties bei stabdo taikos Artimuosiuose Rytuose procesą. Jungtinių Amerikos Valstijų pasiuntinys Dennisas Rossas šiandien atvyksta į Izraelį, kur pradės ruoštis kitą savaitę numatytam JAV prezidento Billo Clintono vizitui. Clintonas atvyks į Izraelį gruodžio 12 d., o Gazoje lankysis gruodžio 15 d. Jis bus pirmasis JAV vadovas, apsilankęs palestiniečių gyvenamosiose teritorijose. Peterburgiečiai balsavo aktyviai Išankstiniais duomenimis, Sankt Peterburge per sekmadienį vykusius miesto įstatymų leidimo susirinkimo (ILS) rinkimus jau pirmajame rate išrinkti 6 deputatai. Iš viso miesto susirinkime yra 50 deputatų. Per antrąjį ratą, kuris, kaip planuojama, įvyks gruodžio 20 d., Sankt Peterburgo gyventojai turės išrinkti 44 deputatus. Kaip vakar rytą pranešė miesto rinkimų komisijos pirmininkas Aleksandras Garusovas, tikra sensacija buvo tai, kad tiek daug kandidatų pateko į antrąjį ratą. Daugiausia jų priklauso susivienijimui “Jabloko” – 22 žmonės. Komunistams atstovauja 10, Jurijaus Boldyrevo blokui - 8, demokratų blokui “Santarvė” - 2 ir susivienijimui “Mūsų namai - Rusija” - 1. Išankstiniais duomenimis, balsavo 40,56 proc. visų rinkėjų. Kaip pasakė agentūrai “Interfax” po pirmųjų rinkimų rezultatų paskelbimo “Jabloko” narys Valstybės Dūmos deputatas Aleksandras Sislovas, net iš pirmųjų rezultatų matyti, kad peterburgiečiai “kaip ir anksčiau remia demokratines jėgas”. Sankt Peterburgo gubernatorius Vladimiras Jakovlevas patenkintas rinkimų į miesto įstatymų leidimo susirinkimą pirmojo rato rezultatais. Tai Jakovlevas pareiškė interviu agentūrai “Interfax”. Pasak gubernatoriaus, ypač džiugina faktas, kad balsavo daugiau kaip 40 proc. rinkėjų. Tai, anot Jakovlevo, “rekordinis rinkėjų aktyvumas pastaraisiais metais“, peterburgiečiai “dar kartą įrodė savo inteligentiškumą ir aktyvumą”. Gubernatorius sakė, jog labai atidžiai susipažino su įvykusio balsavimo rezultatais ir padarė dvi išvadas. Pirma, sakė Jakovlevas, visiškai “nepasitvirtino spekuliacijos, kad kriminaliniai nusikaltėliai ateis į valdžią įstatymų leidimo susirinkime”, ir, antra, tarp patekusiųjų į antrąjį ratą “beveik nėra radikalų ir kraštutinių pažiūrų žmonių”. Jungtinių Tautų generalinis sekretorius tiki derybų su Libija sėkme IT generalinis sekretorius Kofis Annanas liko “atsargiai optimistiškas” po derybų su Libijos vadovu Muamaru Kadafiu, kur buvo tartasi dėl dviejų libiečių, įtariamų lėktuvo sprogdinimu virš Škotijos, išdavimo. Tai vakar pranešė Arabų lygos generalinis sekretorius Esmatas Abdelis Megidas, kuris susitiko su Annanu Abu Dabyje. Vakar vėlai vakare Jungtinių Arabų Emyratų sostinėje prasidėjo metinis šešių šalių Persijos įlankos bendradarbiavimo tarybos (PIBT) viršūnių susitikimas. Dėl Libijos Annanas “išreiškė atsargų optimizmą, tad manau, jog yra gera galimybė pasiekti sprendimą, priimtiną visoms pusėms”, - sakė Abdelis Megidas. Paklaustas, kada Libija gali išduoti įtariamuosius, Abdelis Megidas atsakė to nežinąs. “Jaučiu, kad visos pusės nori pasiekti susitarimą”, - sakė jis ir pridūrė, jog Arabų lyga ir Libija iš pat pradžių siūlė Vašingtonui ir Londonui surengti teismą neutralioje šalyje, o ne Škotijoje arba JAV. JAV lėktuvas buvo susprogdintas 1988 m., kai skrido virš Škotijos Lokerbio miestelio. JAV ir Didžioji Britanija sutiko, kad teismas vyktų Nyderlanduose, o dabar pageidauja, kad abu įtariamieji būtų išduoti iki sprogdinimo 10-ųjų metinių - gruodžio 21 d. Tačiau Libija nesutiko su JAV ir Didžiosios Britanijos reikalavimu, kad jei bus pripažinti kaltais, įtariamieji atliktų bausmę Škotijoje. Į Makedoniją atvyko pirmieji NATO kariai iš Prancūzijos Sekmadienį pirmieji NATO kariai atvyko į Makedoniją. Ten jie turės garantuoti Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO) stebėtojų saugumą Kosove. Keturi ”Hercules” krovininiai lėktuvai, gabenantys komunikacinę ir logistinę techniką ir 40 prancūzų karių nusileido Makedonijos sostinės Skopjės oro uoste. NATO pajėgų pietinio štabo Neapolyje atstovė pranešė, jog kariai petrukus persikels į Makedonijos ir Kosovo pasienį. Prancūzijos majoras Jeanas Deschardʼas sakė, jog dar Prancūzijos karių atvyks į Makedoniją per kitas dvi savaites. Prancūzija vadovauja greitojo reagavimo pajėgoms, kurias sudarys maždaug 1800 karių, sraigtasparniai ir šarvuočiai iš kelių Europos valstybių. Pajėgos bus dislokuojamos Makedonijos Kumanovo karinėje bazėje, netoli pasienio su Kosovu, kur 2 tūkst. ESBO stebėtojų kontroliuoja, kaip Belgradas ir Kosovo albanų sukilėliai laikosi paliaubų susitarimo. Naujoji Makedonijos vyriausybė praėjusią savaitę pritarė NATO pajėgų dislokavimui, nekreipdama dėmesio į Jugoslavijos perspėjimą, jog tai bus įvertinta kaip priešiški veiksmai. Jugoslavija teigia, jog NATO kariai bus laikomi įsibrovėliais, jeigu jie pateks į Kosovo teritoriją, tačiau NATO tvirtina, jog Jugoslavijos prezidentas Slobodanas Miloševičius pats sutiko su Aljanso pajėgų buvimu Kosovo kaimynystėje.


Tarybų Sąjungos vyriausybė visoje savo užsienio politikoje aktyviai siekia pašalinti iš tarptautinių santykių ginčijamus ir neišspręstus klausimus. Kartu Tarybų Sąjungos vyriausybė atsižvelgia į tai, kad įvairioms valstybėms yra iškilusios sudėtingos ir įvairios problemos, ji veikia pakankamai santūriai, laikosi konstruktyvių pažiūrų. Tačiau mes atkakliai pabrėžiame, kad yra tokių pirmaeilių problemų, kurias nedelsiant reikia išspręsti, nes neišspręstos jos labai didina tarptautinį įtempimą. Prie tokių uždavinių priklauso visuotinio ir visiško nusiginklavimo problema. Suvienytųjų Nacijų Organizacija vienbalsiai parėmė Tarybų Sąjungos vyriausybės iniciatyvą šiuo klausimu. Nuo to momento, kai buvo paskelbta Visuotinio ir visiško nusiginklavimo deklaracija, praėjo jau apie trejus metus. Beveik be paliovos posėdžiauja komitetai, komisijos, pakomitečiai, bet vežimas nė iš vietos nepajudėjo. Ar tai reiškia, kad Tarybų Sąjunga, kuri pasiūlė visaapimantį, tarptautiniu mastu griežtai kontroliuojamo nusiginklavimo planą, dalyvaudama šiose derybose, nedarė nuolaidų savo partneriams, nesistengė suartinti požiūrių? Kiekvienas doras politikas pasakys, kad taip nėra. Kai buvo kalbama apie nusiginklavimo programos vykdymo terminus, apie branduolinio ginklo gabenimo priemonių likvidavimą, apie įprastinių ginkluotųjų pajėgų skaičių ir apie daug ką kita, mes atsižvelgėme į Vakarų valstybių poziciją ir stengėmės suartėti. Kaip yra žinoma, viena iš visuotinio ir visiško nusiginklavimo pakopų yra branduolinio ginklo bandymų uždraudimas. Ir čia mes darėme reikalingų nuolaidų, kad būtų susitarta. Tačiau, kaip sako diplomatai, negali būti susitarta, jeigu vienas partneris eina į priekį, o kitas stovi vietoje. Dabar, keičiantis nuomonėmis branduolinių bandymų uždraudimo klausimais, išryškėjo būdai, kaip juos išspręsti. Galima tikėtis, kad jeigu JAV ir Anglija veiks protingai, toks susitarimas bus pasirašytas. Mes dar kartą iškilmingai pareiškiame, kad visoje savo užsienio politikoje mes sieksime visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties. Mes raginame Vakarų valstybes pašalinti paskutines kliūtis kelyje į susitarimą nutraukti visiems laikams visus branduolinius bandymus. Mes raginame jas pasirašyti sutartį dėl tarptautiniu mastu griežtai kontroliuojamo visuotinio ir visiško nusiginklavimo. Dabartinėmis sąlygomis pasidarė dar aiškiau, kad reikia neatidėliojant sudaryti Vokietijos taikos sutartį ir jos pagrindu normalizuoti padėtįi Vakarų Berlyne. Ne veltui, kai kilo krizė Karibų jūroje, milijonai europiečių su nerimu galvojo, kad nesureguliuota Vokietijos problema gali atnešti žmonijai dar baisesnių išmėginimų. Žmonės aiškiau pamatė, kad negalima nespręsti Vokietijos problemos, kitaip galima labai lengvai persiristi iš vienos tarptautinės krizės į kitą, dar pavojingesnę. Ir čia, kaip ir visuotinio bei visiško nusiginklavimo klausimu, Tarybų Sąjunga stengiasi atsižvelgti į tai, kokių pozicijų derybose laikosi jos partneriai. Kas gi vis dėlto trukdo baigti pradėtą darbą likviduojant antrojo pasaulinio karo liekanas Europoje? Ginčijamas tebėra, svarbiausia, klausimas dėl kariuomenės buvimo Vakarų Berlyne, o tiksliau – klausimas, kaip, su kokia vėliava veiks ši kariuomenė ir kuriam laikui ji ten liks. Tarybų Sąjungos vyriausybė siūlo, kad Vakarų Berlyne esanti kariuomenė neatstovautų NATO šalims, kad NATO vėliava Vakarų Berlyne būtų pakeista Suvienytųjų Nacijų Organizacijos vėliava ir kad SNO prisiimtų ten tam tikrus tarptautinius įsipareigojimus ir funkcijas. Tikėsime, kad mūsų derybų partneriai bus protingi ir atidžiai pažiūrės į šį Tarybų Sąjungos pasiūlymą. Norėčiau tik pabrėžti: jeigu kas nors Vakaruose tikisi, kad Tarybų Sąjunga atsisakysianti siekimo sudaryti Vokietijos taikos sutartį ir jos pagrindu normalizuoti padėtį Vakarų Berlyne, tai tokie žmonės klysta. Mes už derybas su Vakarų valstybėmis, bet didelei kantrybei ateina galas. Net jeigu Vakarų valstybės nesutiks pasirašyti tokios sutarties, ji bus pasirašyt


NIUJORKAS. (TASS-ELTA). Kaip praneša Amerikos spauda padėtis Kuboje ir toliau tebėra labai įtempta. Sant-Jago mieste streikuoja didelės daugumos įmonių ir įstaigų darbininkai bei tarnautojai. Streikas apėmė šešis kitus šalies rytinės dalies miestus. Vakar tarp vyriausybės kariuomenės ir sukilėlių pajėgų, kurioms vadovauja jaunimo veikėjas Fidelis Kastro, vėl įvyko susirėmimas. Kubos armijos štabo komunikate sakoma, kad mūšis vyko rajone į pietus nuo Sieros-Maestros kalnų (Orjentės provincija). Užmušta 10 Kastro šalininkų. NIUJORKAS. (TASS-ELTA). Kaip praneša laikraštis „Diario de Nuevajork”, Kubos emigrantų darbininkų demokratinis komitetas Niujorke kreipėsi laišku į AFT-KPP, kuriame ragina profsąjungų narius nekrauti ir nepervežti daugiau ginklų į Kubą. „Batistos vyriausybė, — sakoma laiške, — turi labai daug visokių ginklų, kuriuos jai pateikė JAV vyriausybė”, ir „panaudoja juos pilietiniame kare, kuris apėmė mūsų tėvynę”. Havanoje išeinantis žurnalas „Boemija“ spausdina atvirą rašytojo Andreso Valdespino laišką naujam JAV ambasadoriui Kuboje Smitui. Laiške sakoma, kad Kubos liaudis stoja prieš Batistos diktatūrą, ir pasakojama apie nešvarią veiklą ankstesniojo JAV ambasadoriaus Gardnerio, kuris atvirai rėme Batistą ir tiekė jam ginklus, kurie naudojami prieš Kubos liaudį. Perspėjęs, kad tokia politika yra kišimasis į šalies vidaus reikalus, Valdespino pareiškia: „Vyriausybių, atėjusių į valdžią su jėgos pagalba, stiprinimas ekonominiu ir kariniu atžvilgiais priešingai liaudies valiai sukelia piliečių nepaklusnumą, kuris gali virsti pilietiniu karu, kaip tai ir yra šiuo metu Kuboje.


Pranešimu iš Vilniaus, Minske susektas nepaprastas sąmokslas, kurio aukomis galėjo būti šimtai Minsko gyventojų. Mieste rasta 300 dėžių su arseniku raugintų agurkų. Agurkai buvo skiriami parduoti vietos krautuvėms.


P. Skairys Ukmergės apskr., Kurklių valsčiaus partorgas

Kurklių valsčiuje (Ukmergės apskrityje) nėra pirminės partinės organizacijos. Nebuvo ligi šiol ir komjaunimo organizacijos. Valsčiuje yra daug aktyvistų, tačiau, nesant partinio vadovavimo, jie gyvavo tik popieryje. Tą padėti išnaudojo buožiniai elementai. Kai kur jie vėl atėmė žeme iš naujakurių ir privertė naujakurius jiems vergauti. Buožė Baltrėnas, turėjęs 70 ha žemės, grasindamas privertė naujakurius dirbti jo naudai. Buožė Vincas Pulys, gyvenas Šilinėje, sąmoningai sugadino vienuolika kuliamųjų mašinų. Niekas nenušviesdavo darbo valstiečiams tarptautinės padėties, einamojo momento įvykių. Tai išnaudojo buožiniai nacionalistai ir savo skleidžiamais melagingais gandais klaidino žmones. Atvykęs Kurklių valsčių, kur mane paskyrė partorgu, visų pirma pasistengiau suorganizuoti aktyvą, sukurti komjaunimo organizaciją, nes kiekvienam aišku, kad vienas komunistas be aktyvo pagalbos, kad ir geriausių norų turėdamas, nieko nuveikti negali. Geriausieji valsčiaus aktyvistai įsijungė į derliaus nuėmimo ir paruošų atlikimo kampaniją, organizavo valstiečių talkas karių šeimų bei partizanų ūkių derliui nuimti, padėjo laiku įteikti valstiečiams prievolių lapelius, ir rezultate valsčius jau įvykdė 28% privalomųjų pristatymų metinio plano. Mūsų aktyvistai nuolat būna apylinkėse ir aiškina valstiečiams reikalą kuo greičiau atsiskaityti su valstybe. Šiame darbe ypač pasižymi drg. drg. I. Krilovas, A. Prigaskas, Brazauskas ir komjaunimo organizatorė drg. Baltuškaitė. Dabar valsčiuje veikia stipri 20 žmonių komjaunimo organizacija. Komjaunuoliai aktyviai dalyvauja raudonąsias gurguoles organizuojant, karių šeimų ūkių derlių nuimant. Jų iniciatyva suorganizuota skaitykla, kurią kasdien aplanko apie 70 žmonių. Komjaunuoliai kas sekmadienį rengia viešus pasilinksminimus, per kuriuos skaitomi pranešimai ir paskaitos. Jie leidžia savo sieninį laikraštį. Valsčiaus Jaunimas pradėjo naujai gyventi. Nuo valsčiaus tarybinio aktyvą darbo daug kas priklauso. Dabar jau visose Kurklių valsčiaus apylinkėse sudarytos tarybos; prie valsčiaus vykdomojo komiteto veikia komisijos, kurios padeda vykdomajam komitetui dirbti. Nuo šio aktyvo darbo priklauso, pirmoje eilėje, privalomųjų pristatymų eiga. Tai rodo Kurklių apylinkės vykdomojo komiteto pirmininko drg. Stimburio veikla. Jo darbo dėka apylinkė geriausiai vykdo privalomųjų pristatymų prievoles. Aktyvas įsijungė į darbą. Kasdieniniame darbe ir kovoje aktyvistai pasirodo, kaip tvirti patriotai, karštai ištikimi partijai, pasiryžę nesigailėti jėgų ir pastangų, kad stiprėtų mūsų tarybinė tėvynė. Tai geriausias rezervas partijos augimui. Valsčiuje kol kas tebėra tik vienas komunistas. Todėl svarbiausias uždavinys — artimiausiu laiku sukurti čia pirminę partinę organizaciją. Kai kurie iš mūsų aktyvistų jau rengiasi įstoti į partija. Dėsime visas pastangas, kad ir kiti valsčiaus aktyvistai keltų savo lygi: dirbsime su jais, kad jie galėtu įstoti į partiją, kad netrukus Kurklių valsčiuje butų sudarytas stiprus bolševikų branduolys — tvirta valsčiaus pirminė partinė organizacija.


Sirijos spauda smerkia Vakarų valstybių karinius pasirengimus

DAMASKAS, rugsėjo 3. d. (TASS-ELTA). Sirijos spauda griežtai smerkia Vakarų valstybių karines demonstracijas Viduržemio jūros rajone. Laikraštis „Alef-Ba“ pabrėžia, kad „Arabų šalių politiniai sluoksniai sutiko pranešimus apie Prancūzijos kariuomenės išsilaipinimą Kipre su dideliu pasipiktinimu“. Arabų tautos yra tos nuomonės, kad Prancūzijos kariuomenės buvimas Kipro saloje siekia agresyvių tikslų ir yra grėsmė Arabų šalims aplamai ir Sirijai bei Libanui, skyrium imant“. Siedamas Vakarų valstybių karinių pasirengimų suaktyvinimą Viduržemio jūros rajone su tolesniu spaudimu Egiptui bei kitoms Arabų šalims, siekiant priversti Egiptą atsisakyti nuo Sueco kanalo nacionalizavimo, laikraštis „Al-Džumchur“ rašo: „Mūsų pozicija Sueco kanalo atžvilgiu gerai žinoma ir aiški, o būtent - mes neleisime, kad arabų kanalas vėl patektų į užsienio viešpatavimą“.


Ferencas Miunichas apie Vengrijos piliečių grįžimą į Tėvynę

BUKAREŠTAS, gruodžio 25 d. (TASS-ELTA). Laikraščiai šiandien spausdina Budapešte esančių rumunų korespondentų pasikalbėjimą su Vengrijos Revoliucinės darbininkų-valstiečių vyriausybės ministro pirmininko pavaduotoju bei ginkluotųjų pajėgų ir visuomeninio saugumo ministru Ferencu Miunichu. Kalbėdamas apie Vengrijos piliečius, kurie perėjo sieną per pastaruosius du mėnesius, jis pasakė, kad grįžtančiųjų į tėvynę skaičius sparčiai auga. Oficialiais duomenimis, į Vengriją jau grįžo beveik 7 tūkstančiai piliečių. Dauguma tų, kurie paliko Vengriją ir dabar nori grįžti, pareiškė Munichas, tai dori žmonės, daugiausia jaunuoliai ir vaikai, kurie nori kaip galima greičiau grįžti į Vengriją. Vengrijos Revoliucinė darbininkų-valstiečių vyriausybė, patenkindama Vengrijos Liaudies Respublikos visuomenės reikalavimą, ėmėsi priemonių savo piliečių grįžimui į tėvynę palengvinti. Tačiau Vengrijos vyriausybės pastangos susiduria su keista pozicija, kurios laikosi Austrijos vyriausybė, atsisakanti duoti sutikimą, kad Vengrijos misijos Vienoje atstovai praneštų Vengrijos piliečiams apie jų grįžimo į tėvynę galimybes. Vengrijos visuomenė su pasipiktinimu sužinojo apie mėginimus paskelbti „politiniais pabėgėliais“ 12-14 metų vaikus arba 15-18 metų amžiaus jaunuolius, mėginant tuo būdu sukliudyti jiems grįžti į Vengriją.


TSKP Centro Komitete ir TSR Sąjungos Ministrų Taryboje

TSKP Centro Komitetas ir TSR Sąjungos Ministrų Taryba apsvarstė klausimą dėl Žemės ūkio artelės įstatų ir dėl tolesnio kolūkiečių iniciatyvos vystymo organizuojant kolūkinę gamybą ir tvarkant artelės reikalus, o taip pat klausimą dėl mėnesinio kolūkiečių avansavimo bei darbo papildomo apmokėjimo kolūkiuose ir priėmė šiais klausimais tokius nutarimus: Dėl Žemės ūkio artelės įstatų ir tolesnio kolūkiečių iniciatyvos vystymo organizuojant kolūkinę gamybą ir tvarkant artelės reikalus Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas ir TSRS Ministrų Taryba teikia pirmaeilę reikšmę visokeriopam kolūkių visuomeninio ūkio vystymui bei stiprinimui, smarkiam visų žemės ūkio gamybos šakų pakėlimui remiantis tolesniu darbo našumo augimu, valstybės teikiamos organizacinės bei techninės pagalbos kolūkiams didinimu bei vystymu pačių kolūkių ir kolūkiečių iniciatyvos kolektyvinį ūkį organizuojant bei tvarkant sutinkamai su vietinėmis sąlygomis. Vadovaujant Komunistų partijai ir Tarybinei vyriausybei, mūsų šalyje, industrializavimo pagrindu, buvo įvykdytas ištisinis kolektyvizavimas. Kaime sukurta nauja socialistinė santvarka, kuri iš pagrindų pertvarkė gamybos ir dešimčių milijonų valstiečių buities pagrindus. Vietoj išskaidyto ir primityvaus valstiečių ūkio šalyje sudaryta stambi kolektyvinė žemės ūkio gamyba, įgalinanti plačiai taikyti naująją techniką, naudoti visus priešakinio mokslo pasiekimus ir duoti daugiau prekinės produkcijos. Kolūkinė santvarka, sukūrusi naują socialistinę organizaciją ir didesnį darbo našumą, atvėrė platų kelią į pasiturimą gyvenimą visiems tarybinio kaimo darbo žmonėms. Organizuodamos kolektyvinius ūkius, Komunistų partija ir Tarybų valstybė vadovavosi ir vadovaujasi tuo, kad didžiausias darbo našumas ir tolesnis naujos visuomeninės drausmės stiprėjimas kolūkiuose gali būti pasiekti tiktai remiantis kolūkiečių – vyrų ir moterų - tikrai saviveiksmišku bei aktyviu dalyvavimu valdant artelės üki. Didelę reikšmę stiprinant kolūkinę santvarką turėjo tai, kad Antrojo kolūkiečių suvažiavimo buvo priimti Pavyzdiniai žemės ūkio artelės įstatai, kuriuose buvo apibendrintas iki to laiko sukauptas kolektyvinio ūkininkavimo patyrimas. Nuo to laiko, kai buvo priimti Įstatai, praėjo daugiau kaip 20 metų. Per šį laiką įvyko stambūs pakitimai kolūkinio kaimo gyvenime, sukauptas naujas, turtingas daugiapusiško visuomeninio ūkio statybos patyrimas. Išaugo kolūkinės valstietijos politinis sąmoningumas, - ji geriau supranta bendravalstybinius interesus, – dar labiau sustiprėjo darbininkų klasės ir valstietijos sąjunga esant vadovaujančiam darbininkų klasės vaidmeniui. Sudaryta nauja materialinė-techninė kolūkinės gamybos bazė. Šiuo metu kolūkiuose beveik pilnutinai mechanizuoti visi lauko darbai, didinamas darbų mechanizavimas gyvulininkystėje ir kitose kolūkinės gamybos šakose. Išsiplėtė ir sustiprėjo kolūkių savitarpio santykiai su mašinų-traktorių stotimis, kurios dabar yra lemiama jėga keliant kolūkių visuomeninį ūkį. Šalyje sustambinti kolūkiai. Mašinų-traktorių stotys ir kolūkiai sustiprinti vadovaujančiais kadrais ir specialistų kadrais. MTS ir kolūkiams dabar paprastai vadovauja prityrę darbuotojai, sugebantieji praktiškai spręsti stambaus daugiapusiško ūkio organizavimo klausimus. Įgyvendinamos svarbios valstybinės priemonės pakelti kolūkių ir kolūkiečių materialiniam suinteresuotumui žemės ūkio gamybos vystymu. Įvesta nauja žemės ūkio planavimo tvarka, kolūkiams suteikta galimybė patiems, remiantis valstybinėmis prekinės produkcijos apimties užduotimis, planuoti viso visuomeninio ūkio vystymą prisitaikant prie vietinių sąlygų taip, kad būtų gauta kuo daugiausia žemės ūkio produkcijos iš kiekvieno šimto hektarų Žemės ūkio naudmenų sunaudojant kuo mažiausiai darbo ir lėšų produkcijos vienetui. Šiomis sąlygomis, kai kolūkinė statyba pakilo į naują savo vystymosi pakopą ir kolūkiams tenka spręsti naujus uždavinius toliau keliant žemės ūkio gamybą, Pavyzdiniai žemės ūkio artelės įstatai jau neapima visų įvairiapusiško kolūkių gyvenimo ir veiklos pusių, eile atvejų apriboja jų iniciatyvą nustatant tokią visuomeninio ūkininkavimo tvarką, kuri labiausiai atitinka konkrečias kolūkio darbo sąlygas. Gausiuose laiškuose, kuriuos gauna TSKP CK ir TSRS Ministrų Taryba iš kolūkių bei kolūkiečių, pateikiami pasiūlymai pakeisti kai kuriuos Pavyzdinių žemės ūkio artelės įstatų nuostatus ir ypač keliami klausimai dėl sodybinių sklypų paskyrimo tvarkos bei jų dydžio, dėl kolūkinio kiemo asmeninėje nuosavybėje esančių gyvulių skaičiaus, dėl kolūkių ganyklų naudojimo tvarkos, darbadienių minimumo nustatymo, kolūkiečių pašalinimo iš kolūkių, pajamų paskirstymo, kolūkių valdybų teisių išplėtimo ir kiti klausimai. Kolūkiečiai teisingai nurodo, kad Pavyzdiniuose žemės ūkio artelės įstatuose numatytas sodybinių sklypų paskyrimas kolūkiniams kiemams, nepriklausomai nuo to, kaip kolūkio darbingieji nariai dalyvauja visuomeninio ūkio gamyboje, prieštarauja kolūkių organizacinio-ūkinio stiprinimo uždaviniams. Neretai nepareigingi kolūkiečiai, išdirbantieji mažai darbadienių, o kartais ir žmonės, kurie faktiškai yra nutraukę bet kurį darbo ryšį su kolūkiu, turi didelius sodybinius sklypus, naudojasi kolūkių ganyklomis, gauna kitas kolūkiečiams nustatytas lengvatas ir tuo pačiu metu nevykdo elementarių kolūkio narių pareigų. To išdavoje atsitinka, kad sąžiningai dirbantiems kolūkiečiams tenka visa atsakomybė už kolektyvinio ūkininkavimo rezultatus, už kolūkio prievolių valstybei įvykdymą, o nepareigingi kolūkiečiai, nedirbdami visuomeniniame artelės ūkyje, naudojasi visomis kolūkiečio lengvatomis ir išpučia savo asmeninį ūkį, darydami žalą visuomeniniam ūkiui, tai yra darydami žalą bendriems visų artelės narių interesams. Visas kolūkinės statybos patyrimas įtikinamai rodo, kad kolūkiečių asmeniniai poreikiai gali būti kuo pilniausiai patenkinti tik visapusiškai vystant visuomeninę kolūkių gamybą. Asmeninis sodybinis kolūkinio kiemo ūkis turi būti pagalbinio pobūdžio, jis būtinas, kol visuomeninis kolūkio ūkis nepakankamai išvystytas, tam, kad vienu metu pilnu mastu būtų patenkinami ir visuomeniniai kolūkio reikalai, ir asmeniniai kolūkiečių poreikiai. Reikalai kiekviename kolūkyje turi būti tvarkomi taip, kad visuomeninis ūkis nuolat vystytųsi, gamintų daugiau įvairios žemės ūkio produkcijos ir šiuo pagrindu vis pilniau būtų patenkinami valstybės, kolūkių ir kolūkiečių poreikiai šiai produkcijai. Mūsų šalyje jau yra nemaža kolūkių, kuriuose žemės ūkio produktų gamyba pasiekė tokį lygį, kai natūralinės ir piniginės pajamos, kolūkiečių gaunamos pagal darbadienius iš visuomeninio ūkio, tiek padidėjo, kad kolūkietis nesuinteresuotas turėti asmeninį pagalbinį ūkį tokio dydžio, koks Įstatų numatytas. Todėl reikia siekti, kad visuose kolūkiuose visuomeninio ūkio vaidmuo kolūkiečių pajamose sistemingai didėtų ir visos kolūkiečių reikmės iš esmės būtų patenkinamos iš visuomeninio ūkio, ir pajamos, gaunamos iš dalyvavimo kolūkinėje gamyboje, sudarytų pagrindinę bendrų kolūkiečių pajamų dalį, o sodybinis sklypas ir pajamos, gaunamos iš jo, tikrai turėtų pagalbinę reikšmę ir patenkintų daugiausia asmeninius kolūkiečių poreikius šviežioms daržovėms, vaisiams, uogoms ir kad sodybiniuose sklypuose būtų veisiami sodai, uogynai, pagražinantieji kolūkiečių buitį. Savo laiškuose daugelis kolūkiečių pasisako už tai, kad kolūkiams būtų suteikta teisė patiems nustatyti kolūkinių kiemų sodybinių sklypų dydį, o taip pat spręsti kitus kolūkio vidaus gyvenimo klausimus kolūkių visuomeninio ūkio kuo sparčiausio pakėlimo ir kolūkiečių materialinės gerovės kėlimo interesais. TSKP Centro Komitetas ir TSRS Ministrų Taryba pažymėjo, kad eilėje rajonų būna faktų, kai vietiniai partiniai, tarybiniai ir žemės ūkio organai pažeidžia kolūkinę demokratiją, kai kolūkiams primetamos bendros, neatitinkančios konkrečių gamybos sąlygų ir ūkio vystymosi lygio, organizacinės formos ir ūkiniai normatyvai. Kartais net tokie kolūkių vidaus gyvenimo klausimai, kaip brigadų ir grandžių organizavimas, kolūkiečių darbo normavimas ir apmokėjimas, brigadininkų ir kitų kolūkio pareigūnų pareigų nustatymas, kuriuos sprendžiant turi būti ypač atidžiai atsižvelgiama į kiekvieno ūkio sąlygas, būdavo reglamentuojami iš viršaus. Vietoj kvalifikuotos pagalbos teisingai organizuoti kolūkiečių darbą, ištyrus kiekvieno ūkio sąlygas, kolūkiams buvo primetamos griežtai nustatytos darbų normos ir įkainiai, vienodi valdybinio aparato sudarymo normatyvai bei schemos ir t. t., nors kolūkių darbo sąlygos labai skirtingos. Daugelis darbuotojų pamiršta, kad žemės ūkio artelė - tai kolektyvinis savanoriškai susivienijusių valstiečių ūkis ir kad patys artelės nariai tvarko artelės produktus bei turtą ir vairuoja jos veiklą sutinkamai su Tarybų valdžios įstatymais, partijos ir vyriausybės nutarimais, valstybės, kolūkių ir kolūkiečių interesais. Pamiršdami tai, tokie darbuotojai, užuot laiku nurodę, patarę kolūkiams, kaip teisingai organizuoti ir tvarkyti ūkį, neišnagrinėja reikalų padėties kolūkiuose, nesigilina į kiekvieno atskiro ūkio ypatybes ir praktiškai mažai padeda kolūkiams. TSKP Centro Komitetas ir TSRS Ministrų Taryba nutarė: Atsižvelgiant į tai, kad nuo to laiko, kai buvo priimti Pavyzdiniai žemės ūkio artelės įstatai, įvyko rimti pakitimai kolūkiniame kaime - sudaryta nauja materialinė-techninė bazė, sukauptas turtingas kolektyvinio ūkio organizavimo ir kolektyvinio ūkininkavimo patyrimas, išaugo kolūkinės valstietijos politinis sąmoningumas, kolūkiai sustiprinti prityrusiais kadrais, tiek nusiuntus iš miestų trisdešimtūkstantininkus, tiek ir išugdžius iš kolūkinės valstietijos tarpo kadrus, sugebančius vadovauti stambiam daugiapusiškam ūkiui ir praktiškai teisingai spręsti kolektyvinio ūkininkavimo klausimus, šiomis sąlygomis kolūkiai patys gali dar savarankiškiau, negu iki šiol, spręsti kolūkinio gyvenimo klausimus, vadovaudamiesi bendraliaudiniais valstybės interesais, kolūkių visuomeniniais interesais ir kolūkiečių asmeniniais interesais. TSKP CK ir TSRS Ministrų Taryba laiko reikalingu rekomenduoti, patarti kolūkiams, vadovaujantis svarbiausiu uždaviniu - užtikrinti smarkų žemdirbystės ir gyvulininkystės pakilimą, patiems papildyti ir pakeisti atskirus žemės ūkio artelės priimtų Įstatų nuostatus, atsižvelgiant į vietines, konkrečias kolūkio sąlygas. Darant pataisas, pakeitimus ir papildymus Žemės ūkio artelės įstatuose, reikėtų turėti galvoje štai ką: Naujos žemės ūkio planavimo tvarkos pagrindu užtikrinti kuo racionaliausią kolūkiams priskirtos žemės, kaip pagrindinio kolūkio turto, naudojimą, pilnutinį kolūkio ir MTS gamybos priemonių, darbo jėgos naudojimą, neproduktyvių piniginių, natūralinių išlaidų ir darbo sąnaudų, administracijos valdymo išlaidų sumažinimą. Tuo pagrindu žymiai pakelti kolūkiečių darbo našumą ir padidinti žemės ūkio produkcijos gamybą - pagrindinį kolūkio visuomeninio ūkio pajamų ir kolūkiečių materialinės gerovės augimo šaltinį; Nustatyti kolūkinių kiemų sodybinių sklypų dydį atsižvelgiant į kolūkiečio šeimos darbingų narių gamybinį dalyvavimą visuomeniniame artelės ūkyje. Nustatant sodybinių sklypų dydį remtis tuo, kad kolūkiečių šeimos, kuriose yra darbingų kolūkiečių, nedirbančių kolūkyje arba nepakankamai dirbančių visuomeniniame artelės ūkyje, turėtų sodybinės žemės mažiau, negu kolūkyje sąžiningai dirbančių kolūkiečių šeimos. Kartu nereikia leisti, kad sodybinės žemės fondas būtų didinamas iš kolūkio visuomeninių žemių, o, atvirkščiai, reikia siekti, kad jis būtų sumažintas, kadangi žemės naudojimas visuomeniniame ūkyje, esant mašinų-traktorių stotyse daug technikos ir aukštam mechanizavimui, bus nepalyginamai naudingesnis, ir kolūkiečiai galų gale gaus žymiai daugiau pajamų; Nustatyti skaičių gyvulių, esančių kolūkinio kiemo asmeniniame naudojime, atsižvelgiant į vietos sąlygas, turint galvoje, kad eilėje rajonų, kurie Pavyzdinių žemės ūkio artelės įstatų yra priskirti žemdirbystės rajonams su išvystyta gyvulininkyste, ir buvusiuose pusiauklajoklinės ir klajoklinės gyvulininkystės rajonuose ryšium su dideliais ūkių tipų pakitimais, įvykusiais pastaruoju metu, vargu ar reikalinga palikti anksčiau nustatytą gyvulių skaičių, kurį gali turėti kolūkinis kiemas; Nustatyti privalomą darbadienių minimumą, vadovaujantis darbo sąnaudų poreikiais visuomeniniame kolūkio ūkyje, o taip pat paruošti išdirbio normas ir darbų įkainius darbadieniais, atsižvelgiant į mechanizavimo lygį ir sąžiningai dirbančių kolūkiečių pasiektą faktinį išdirbį ir būtinumą ekonomiškai naudoti darbadienius; Visapusiškai naudoti kolūkiečių materialinio suinteresuotumo kolūkio visuomeninės gamybos vystymu principą, skatinti geriau dirbančius artelės narius, įvesti mėnesinį kolūkiečių avansavimą - svarbų akstiną darbo našumui kolūkiuose kelti ir sudaryti šiam tikslui reikalingus pereinamus natūralinius ir piniginius fondus. TSKP CK ir TSRS Ministrų Taryba rekomenduoja kolūkiams palikti traktorininkams ir kitiems traktorinių brigadų darbininkams, kurie nuolat dirba mašinų-traktorių stotyje ir gyvena kolūkyje, sodybinius sklypus tokių dydžių, kurie nustatyti kolūkiniams kiemams. Tuo atveju, jei traktorininkų ir kitų MTS nuolatinių darbininkų šeimų darbingi nariai neišdirba kolūkyje nustatyto darbadienių minimumo, tai kolūkiečių visuotinio susirinkimo nutarimu sodybinio sklypo dydis jiems gali būti sumažintas. Žemės ūkio artelės įstatai su įneštomis į juos pataisomis, pakeitimais ir papildymais, priimti visuotiniame kolūkiečių susirinkime ir užregistruoti rajono vykdomajame komitete, yra pagrindinis žemės ūkio artelės veiklos įstatymas ir jų laikymasis yra privalomas visiems šio kolūkio nariams. TSKP CK ir TSRS Ministrų Taryba laiko neteisingu, kad kolūkiečių visuotinių susirinkimų nutarimai pašalinti artelės narius iš kolūkių, sumažinti sodybinius sklypus ir kai kuriais kitais klausimais rajonų vykdomųjų komitetų pakeičiami be žemės ūkio artelių narių žinios. Tai duoda pagrindo nepareigingiems kolūkiečiams nesiskaityti su viso kolektyvo nuomone ir interesais, menkina visuotinių susirinkimų vaidmenį ir mažina kolūkiečių atsakomybę už jų priimtus nutarimus. Todėl būtų tikslingiau, kad kolūkiečių skundai dėl pašalinimo iš kolūkio, sodybinio sklypo sumažinimo ir kitais klausimais, kuriuos gauna rajonų vykdomieji komitetai, pakartotinai būtų svarstomi visuotiniame kolūkiečių susirinkime, kurio nutarimas po to būtų galutinis. Ryšium su tuo, kad eilėje kolūkių kai kurie nepareigingi kolūkiečiai, ypač priemiestiniuose kolūkiuose, ir atskiri asmenys, gyvenantieji kolūkinių gyvenviečių teritorijoje, nedirba visuomeninio našaus darbo, tai yra sistemingai nedirba kolūkiuose, valstybinėse įmonėse ir įstaigose arba kooperatinėse bei visuomeninėse organizacijose, bet naudojasi lygiomis sąlygomis su sąžiningai dirbančiais kolūkiečiais, būtų teisinga, kad kolūkiai šios kategorijos asmenų atžvilgiu patys spręstų, ar jiems reikia suteikti galimybę naudotis sodybiniais sklypais, ganyklomis ir šienaujamomis pievomis. Atsižvelgiant į tai, kad eilėje stambių kolūkių, kurie turi keletą gyvenamųjų punktų, sunku reguliariai šaukti kolūkiečių visuotinius susirinkimus, tikslinga, kad kolūkiai patys, priklausomai nuo sąlygų, nustatytų tvarką, kur turi būti svarstomi ir sprendžiami vieni ar kiti kolūkinio gyvenimo klausimai: ar visuotiniuose susirinkimuose, ar kolūkiečių renkamų įgaliotinių, patikėtinių susirinkimuose, ar brigadų susirinkimuose. TSKP CK ir TSRS Ministrų Taryba atkreipė partijos rajonų, sričių, kraštų komitetų ir sąjunginių respublikų kompartijų CK, rajonų, sričių, kraštų vykdomųjų komitetų, autonominių ir sąjunginių respublikų Ministrų Tarybų dėmesį į tai, kad tolesnis kolūkiečių iniciatyvos vystymas organizuojant kolūkinę gamybą ir tvarkant artelės reikalus ne mažina, o kelia partinių, tarybinių ir žemės ūkio organų atsakomybę už reika1ų būklę kolūkiuose ir reikalauja pakelti politinio ir organizatorinio darbo lygį kaime, pakelti kolūkiečių kūrybinį aktyvumą, paleisti į darbą visas socialistinio žemės ūkio jėgas bei priemones ir pakelti mūsų kadrų atsakomybę už reikalų padėtį kiekviename kolūkyje. Dėl mėnesinio kolūkiečių avansavimo ir darbo papildomo apmokėjimo kolūkiuose TSKP Centro Komitetas ir TSRS Ministrų Taryba pažymėjo, kad pastaraisiais metais padidėjo kolūkių piniginės pajamos ir daugiau išduodama kolūkiečiams pinigų už darbadienius. Tačiau kolūkiuose esanti praktika, kai pagrindinė pajamų dalis, kurią reikia paskirstyti pagal darbadienius, išduodama kolūkiečiams tik pasibaigus ūkiniams metams, nepakankamai padeda didinti žemės ūkio produktų gamybą ir neatitinka uždavinių toliau kelti kolūkiečių materialinį suinteresuotumą visuomeninio ūkio vystymu. Daugelis kolūkių taiko pažangesnę pajamų paskirstymo sistemą, kai avansai kolūkiečiams išduodami kas mėnesį už visus darbadienius, išdirbtus visuomeniniame ūkyje. Kolūkiečiams avansuoti kolūkiai sudaro pereinamuosius pinigų ir maisto produktų fondus. Mėnesinis kolūkiečių avansavimas yra svarbus akstinas darbo našumui kelti kolūkiuose, kelia darbadienio vaidmenį ir kolūkiečių suinteresuotumą visuomeninio ūkio vystymu. Taip pat pribrendo reikalas peržiūrėti esamą kolūkiečių darbo papildomo apmokėjimo tvarką. Dabar, kai kolūkiai patys, atsižvelgdami į bendrus valstybės ir bendrus kolūkių interesus, planuoja savo ūkio vystymą, esamoji papildomo apmokėjimo tvarka, kai jis buvo išduodamas už plano viršijimą vienodu mastu visiems srities, krašto ir respublikos kolūkiams, neatsižvelgiant į kiekvieno kolūkio gamybos lygį ir ypatybes, varžo kolūkių iniciatyvą ir nepadeda skatinti sąžiningai dirbančių kolūkiečių, viršijančių planines užduotis vienoje ar kitoje šakoje. TSKP CK ir TSRS Ministrų Taryba yra tos nuomonės, kad šiuo metu, kai sudarytos reikalingos sąlygos visoms kolūkinės gamybos šakoms smarkiai pakelti, kolūkiai organizaciniu atžvilgiu sustiprėjo ir sukaupė pakankamą patyrimą kolektyviškai ūkininkauti, nebereikalinga anksčiau rekomenduota papildomo apmokėjimo išdavimo tvarka ir jo dydžiai. Padidėjus žemės ūkio produkcijos gamybai ir pakilus kolūkių pajamingumui neišmatuojamai išauga pagrindinis kolūkiečių darbo apmokėjimas, todėl papildomas apmokėjimas turi būti skatinamoji atlyginimo forma už gerą darbą. Papildomas darbo apmokėjimas esant naujai planavimo tvarkai, kai kolūkis, pats, atsižvelgdamas į visų esamų galimybių pilnutinį panaudojimą, planuoja kolūkinę gamybą ir, remdamasis priimtuoju planu, nustato užduotis brigadoms (grandims), kolūkiečiams, dirbantiems gyvulininkystėje ir kitose ūkio šakose, - turi būti išduodamas tiems kolūkiečiams, specialistams ir MTS traktorinių brigadų darbininkams, kurie, keldami savo žinių lygį, rodydami kūrybinę iniciatyvą ir įdiegdami į kolūkinę gamybą visa tai, kas pažangu ir priešakinga, viršija kolūkio priimtas planines užduotis ir savo geru darbu duoda papildomą žemės ūkio produkciją. TSKP CK ir TSRS Ministrų Taryba yra tos nuomonės, jog yra teisingiau, kad kolūkiečių, brigadų (grandžių), MTS traktorinių brigadų darbuotojų, kolūkių specialistų ir vadovaujančiųjų darbuotojų papildomą darbo apmokėjimą už žemės ūkio kultūrų derlingumo ir gyvulininkystės produktyvumo planų viršijimą nustatytų ir tvirtintų visuotinis kolūkiečių susirinkimas. Nustatant papildomo apmokėjimo išdavimo dydį, reikia, kad būtų atsižvelgiama į gamybos lygį, kurį brigada (grandis) pasiekė laukininkystėje, gyvulininkystėje ir kitose žemės ūkio šakose, laikantis maždaug tuo pačiu mastu visose kolūkinės gamybos šakose dirbančių kolūkiečių skatinimo principo. TSKP CK ir TSRS Ministrų Taryba nutarė: Siekiant toliau kelti kolūkiečių materialinį suinteresuotumą visuomeninio ūkio vystymu, rekomenduoti kolūkiams visuotinių susirinkimų nutarimu išdavinėti kolūkiečiams per metus kas mėnesį avansu už darbadienius ne mažiau kaip 25 procentus piniginių pajamų, faktiškai gautų iš visų visuomeninio ūkio šakų, ir 50 procentų piniginių lėšų, gautų avansais pagal žemės ūkio produkcijos kontraktaciją, užpirkimus ir privalomuosius pristatymus. Valstybiniam bankui pavesta kolūkių reikalavimu įskaityti 25 procentus visų gautų pajamų ir 50 procentų lėšų, gautų avansais pagal produkcijos kontraktaciją, užpirkimus ir privalomuosius pristatymus, į atskirą einamąją sąskaitą, iš kurios kolūkio valdyba gali naudoti pinigus tiktai avansams kolūkiečiams išduoti ir paskirstyti pagal darbadienius. TSKP CK ir TSRS Ministrų Taryba įpareigojo Paruošų ministeriją, TSRS Mėsos ir pieno produktų pramonės ministeriją, TSRS Maisto prekių pramonės ministeriją ir Vartotojų kooperacijos Centro sąjungą, pradedant nuo 1956 metų, išduoti kolūkiams, jų reikalavimu, piniginius avansus - 50 procentų vertės tų grūdų, saulėgrąžų ir kitų aliejinių kultūrų, bulvių, daržovių ir mėsos, kuriuos reikia pristatyti valstybei privalomųjų pristatymų tvarka. TSRS Valstybinis bankas privalo suteikti paruošų organizacijoms atitinkamą kreditą nurodytiems tikslams. TSRS Žemės ūkio ministerijai ir TSRS Valstybiniam bankui pavesta paruošti, dalyvaujant suinteresuotoms ministerijoms bei žinyboms, ir per mėnesį patvirtinti instrukciją apie avansų išdavimo tvarką kolūkiams pagal aukščiau nurodytų produktų paruošas. TSKP CK ir TSRS Ministrų Tarybos nutarime numatyta, kad ilgalaikes paskolas kapitaliniams įdėjimams kolūkiai padengia visų pirma iš bendrų piniginių pajamų, įskaitant atliktus mokėjimus nedalomųjų fondų sąskaita. Kolūkiams rekomenduota, kolūkiečių visuotinių susirinkimų nutarimu, apmokėti pinigais darbadienius, sunaudotus gyvulininkystės ir kitų patalpų bei įrenginių statybai, o taip pat daugiamečių sodinių sodinimui bei auginimui, piniginių nedalomųjų fondų sąskaita pagal patvirtintą pajamų-išlaidų sąmatą. TSKP CK ir TSRS Ministrų Taryba rekomenduoja kolūkiams patiems nustatyti tvarką bei dydį papildomo atlyginimo išdavimo natūra ir pinigais brigadoms (grandims), kolūkiečiams, dirbantiems gyvulininkystėje, MTS traktorinių brigadų darbuotojams, kolūkių specialistams ir vadovaujantiems darbuotojams už viršijimą žemės ūkio kultūrų derlingumo ir gyvulininkystės produktyvumo planų, kuriuos sudarė ir patvirtino kolūkiai, atsižvelgdami į pilnutinį visų turimų rezervų išnaudojimą.


Lietuvos Nepriklausomybės minėjimas Argentinoj.

(Mūsų specialaus korespondetno). Dešimties metų Lietuvos nepriklausomybės sukaktuves plačiai minėjo ispaniškoji Argentinos spauda. Didžiausias pietų Amerikoj dienraštis ,,La Prensa“, turįs apie pusę miliono skaitytojų, pirmas Argentinoj paskelbė savo specialinio korespondento iš Berlyno telegramas apie Lietuvos ruošimąsi 10 metų Nepriklausomybės sukaktuves švęsti, apie pačias sukaktuvių iškilmes, apie gražias Lietuvos respublikai perspektyvas. Kitas laikraštis „La Nacion“ savo iliustracijų skyriuj įdėjo Lietuvos prezidento A. Smetonos puikų atvaizdą. Valdančios partijos organas „La Rajon“ gražiai aprašė amnestijos ūpą ir prezidento Smetonos manifestą, kuriam pabrėžiama, kad Vilnius yra Lietuvos sostinė iš senų senovės ir anksčiau ar vėliau jis turįs būti atgal Lietuvai grąžintas, kaip kad gražintas naturalus Lietuvos priėjimas į jūrą – Klaipėda. „Balsui“ paskelbus, kad Buenos Aires lietuviai mini 10 metų Lietuvos nepriklausomybės sukaktuves spektakliu ir prakalbomis ir kad kviečiami atsilankyti „Lietuvos“ draugijos nariai ir visi Lietuvos Nepriklausomybės draugai, – keli šimtai žmonių susigrūdo į Maipu salę. Atidarydamas susirinkimą „Lietuvos“ draugijos pirmininkas p. Petras Jasukynas pasakė jaudinančią kalbą. Lietuvos vyriausybės vardu kalbėjo konsulas p. Skinkis. Vietos lietuvių visuomenės vardu kalbėjo buvęs Lietuvos armijos karininkas Paliukas. „Lietuvos“ draugijos meno sekcijos veikėjai suvaidino dviejų veiksmų komediją ,,Vargšas Tadas“. Lietuvos himną puikiai sugrojo lietuviškas dūdų orkestras. Po to jaunimas linksminosi, žaidė ir šoko iki 6 val. ryto, mat, rytojaus dieną prasideda grandiozinis, tradicinis karnavalas, tat daugeliui ir į darbą nereikia eiti. Paskiau įvyko bendra vakarienė, kurioj dalyvavo apie 80 žm. Dešimties metų nepriklausomybei paminėti Buenos Aires lietuviai padėjo pirmą kertinį akmenį a. a. Daktaro Jono Basanavičiaus vardo namui. Tame name turės tilpti visų pietų Amerikos lietuvių kultūros įstaigų centras. Jame ras paguodą nelaimingi mūsų broliai ligos nelaimėse ir t. t. Šiam mūsų tautos patriarcho pagerbimui pirma realį žingsnį padarė konsulas Skinkis: su specialiu laišku jis kreipėsi į Pietų Amerikos Lietuvių Draugiją ,,Lietuvą“, pradėdamas Namo Fondą su 50 pesų, kaipo savo asmeninę auka. Drauge jis paaukojo puikų ir dideli D-ro Basanavičiaus paveikslą, kuris jau puošia „Balso“ redakcijos butą, kur yra ir P. A. L. D. „Lietuvos“ centras. (Calle Cerrito 1037, B. Aires). Šis kilnus darbas tikrai bus realizuotas, bet visa mūsų tauta privalo jį paremti. Negalima pasitikėti tik vienomis pietų Amerikos lietuvių pajėgomis, kurios dar silpnos ir tos pačios baisiai demoralizuotos.


Gudų laukia tokis pat likimas, kaip ir ukrainiečius Lvove. Arkivyskupas Jalbrzykovskis pasmerkė gudus krikščionis demokratus. „Mysl Niepodlegla“ paskutiniame savo numery smarkiai puola dabartinę „kairiają“ lenkų valdžią už jos neva per palankią politiką tautinėms mažumoms. Laikraštis nurodo, kad jau 1921 m. lenkai gavę skaudžią pamoką, kai esant vidaus reikalų ministeriu dabartiniam Vilniaus vaivadai Raškevičiui, buvusios plačiai atidarytos į Lenkiją durys tautinių mažumų „gaujoms“ iš Rusijos. Mažumos už tą svetingumą netrukusios atsidėkoti lenkams Fedako pasikėsinimu nužudyti Pilsudskį ir kiek vėliau sudarydamos pagarsėjusį mažumų bloką, kuris buvo bepradedąs jau spręsti Lenkijos likimą (čia turima galvoj Narutavičiaus išrinkimą prezidentu), jei endekai nebūtų padarę galo tai politikai. Dabar Lenkijoj kartojąsis tas pats. Nuo 1926 m. ligi šių dienų vidaus reikalų ministeris „apdovanojęs“ Lenkijos pilietybe 600.000 žydų ir 1 milioną kitokių, kurių dauguma sudarę ukrainiečiai, gudai, rusai ir t. t. Ukrainiška dabartinės lenkų valdžios politika, pradėta Valuinės vaivados Josefskio kalbamomis apie nepriklausomos Ukrainos sukūrimą, baigėsi Lvovo įvykiais, kurie esą daugiau nukentėję lenkai negu ukrainiečiai. Panašiai būtų baigusis ir gudų politika. Čia „Mysl Niepodlegla“ atidengia įdomių dalykų apie paskutiniojo laiko lenkų gudišką politiką. Pasirodo gudiškos Poliesės vaivadai Bečkovičiui buvę duota tokios pat instrukcijos, kaip ir Jozefskiui, varyti gudišką politiką, proteguojant gudų gaivalą ir organizacijas. Kur tokia politika endekų nuomone būtų nuvedusi, atsakymą randame Vilniaus „Dziennikui“. „Dziennikas“ praneša, kad pereitos savaitės gale lygiagrečiai įvykę Vilniuje dviejų gudų organikacijų suvažiavimai: gudų švietimo būrelių (hurtkų) sąjungos ir gudų krikščionių demokratų. Pirmoji organizacija nesanti niekas kitas, kaip uždarytosios gudų „Hromados“ ekspozitura; ji turėjusi apie 1000 „hurtkų“, kurių veikėjais esą tie patys „Hromados“ veikėjai ir kuri turinti tokį pat tikslą kaip „Hromada“, būtent: bolševizuoti gudus. Negeresnė „Dzienniko“ nuomonė buvę ir kunigo Stankevičiaus vadovaujamieji „gudų krikščionys demokratai“: jie siekią tokių pat tikslų, tik savo reikalui išnaudoja gudų katalikų religingumą. Šie endekų spaudos puolimai neliko be vaisių. Pirmiausia prieš gudų krikščionis demokratus reagavo Vilniaus arkivyskupas Jalbrzykovskis. Gruodžio 10 d. š. m. jis išleido ganytojaus laišką į savo archidieceziją, kuriame paduoda visų žiniai, kad vadinamoji „gudų krikščionių demokratija“ yra perimta tikybinio indiferentizmo ir bolševizmo klaidom, ir savo programa, o taip pat ir savo laikraščiu „Bielaruskaja Krynica“, griauna katalikų tikybos pagrindus ir dėl to niekam katalikų negalima kalbamosios organizacijos remti ir jos spausdinio platinti; ši laišką paskelbti 16. XII. iš visų sakyklų. Šis laiškas gudų krikščionims demokratams suduos nemažesnį smūgį, kaip pereitais metais „Hromados“ uždarymas ir jos vadovų suėmimas.


Jaunieji gamybininkai, jūsų laukia pionierių draugovėse!

VI klasės pionieriai, sužinoję, kad jų būrio vadovu bus „Gegužės Pirmosios” saldainių fabriko darbininkė, nekantriai laukė jos ateinant. Jie seniai svajojo apie įdomų gyvenimą būryje ir tikėjosi, kad naujasis vadovas galės daug ko papasakoti, parodyti, pamokyti. Ir štai komjaunuolė Birutė Vaitkevičiūtė atėjo į mokyklą. Fabrike Birutė dirbo saldainių vyniotoja. Ji buvo gera sportininkė, mėgo saviveiklą. Taip, tokio vadovo ir laukė Klaipėdos K. Donelaičio vardo į vidurinės mokyklos VI klasės pionieriai. Komjaunuolė Vaitkevičiūtė karštai ėmėsi naujo, jai nepažįstamo darbo. Ji stengėsi suartėti, susidraugauti su vaikais, pažinti kiekvieno polinkius, surasti būriui įdomių užsiėmimų. Pionieriai įdėmiai klausydavo Birutės pasakojimų apie darbą fabrike, o kartą ji vaikus nusivedė cechą, parodė, kaip vyksta darbas. Visa tai pionieriams buvo labai įdomu. Už norą ir pastangas dirbti su pionieriais komjaunuolė Birutė Vaitkevičiūtė buvo apdovanota komjaunimo Klaipėdos miesto komiteto Garbės raštu. Tai, atrodo, turėjo paskatinti būrio vadovę dirbti dar su didesniu entuziazmu. Tačiau atsitiko priešingai. Bėgo dienos. Pionieriai norėjo naujų įspūdžių ir darbų o vadovė tarsi išsikvėpė: jai ėmė įgristi vaikų žingeidumas, reiklumas. Taip pat ji jautė, kad ir jos išradingumas baigiasi, kad ji nebesugalvoja nieko uždegančio, įdomaus. Tie seminariniai užsiėmimai, kurie buvo rengiami mokykloje burių vadovams, davė per mažai naudos. Vaitkevičiutė kartais nebeidavo į būrį, ir vaikai, veltui laukę, skirstydavosi į namus. Pionieriai ėmė nebetikėti vadovės pažadais. O kai tarp vaikų ir auklėtojo atsiranda nepasitikėjimas, negalima norėti sėkmingo darbo. Po kurio laiko Vaitkevičiūtė visiškai neateidavo į būrį. Niekas nepasistengė sugrąžinti jos į mokyklą, netgi nepasikalbėjo. Dirbti šios klasės pionierių būrio vadovu buvo įpareigotas moksleivis-komjaunuolis. Komjaunimo Klaipėdos miesto komitetas buvo paskyręs ir daugiau komjaunuolių-gamybininkų vadovauti pionierių būriams. Tačiau gamybininkai, kurie darbe pasižymėjo iniciatyva ir darbštumu, su vaikais dirbti nenorėjo ir nesistengė. Keli darbininkai iš „Gulbės”, „Trinyčių” fabrikų, nors buvo sutikę būti pionierių vadovais, savo žodžio netesėjo. Keletą kartų atėję į mokyklą, jie metė šį darbą. Šiemet Klaipėdoje jau nebegalvojama įmonių darbininkams-komjaunuoliams pavesti atsakingą būrių vadovų postą. Čia susitaikyta su ta mintimi, kad, esą, gamybininkai nenori ir nesugeba dirbti visuomeninio darbo mokykloje. Kai kurių mokyklų vadovai irgi su nepasitikėjimu žiūri į tai, kad pionieriams vadovautų darbininkai ir inžinieriai. Štai prie ko prieita, kai į svarbų vaikų auklėjimo barą žiūrima pro pirštus. Argi iš tikrųjų gamybininkai nepajėgūs dirbti būrių vadovais? Dešimtys pavyzdžių iš broliškųjų respublikų pionierių organizacijos darbo patirties rodo, kad tinkamai parinkti ir mokomi darbininkai, agronomai, inžinieriai, kolūkiečiai yra puikūs pionierių būrių vadovai. Taip Armėnijoje jau kelintus metus iš eilės pionierių būrio vadovu vienoje kaimo mokykloje dirba Socialistinio Darbo Didvyris kolūkietis Račikas Zakojanas. Šaunaus darbo pavyzdžiu jis auklėja vaikus tarybiniais patriotais, moko juos įvairių žemės ūkio darbų. Zakojanas randa laiko ir pažaisti su pionieriais, sugalvoja su jais įdomių užsiėmimų mokykloje, miške, darže. Pionieriai, sekdami savo vadovu, iš mažens su užsidegimu imasi darbo, daro bandymus su augalais. Stipriau negu ilgi įtikinėjimai vaikus veikia konkretus pavyzdžiai. Ir tas kolūkietis, darbininkas, kuris sugebės parodyti pionieriui kūrybinio darbo džiaugsmą, išmokyti jį mylėti darbą, bus geras auklėtojas. Tokių žmonių ir reikia mokyklai, pionierių būriams. Be abejo, parinkus pionierių vadovais gamybininkus, negalima jų užmiršti, palikti patiems sau. Vyr. pionierių vadovas, mokytojai turi nuolat jam padėti, patarti, kaip pasielgti vienu ar kitu atveju. Su pionierių vadovais-gamybininkais reikia sistemingai pravesti seminarus, mokyti juos, kaip organizuoti užsiėmimus su vaikais, žaidimus. Visa tai turi būti daroma gerai apgalvojus seminarinių užsiėmimų temas. Sunkus, bet garbingas darbas su vaikais. Ir kuo daugiau gamybininkų ateis dirbti su vaikais, tuo bus geriau. Dabar kaip tik metas tuo pasirūpinti: pionierių organizacijoje prasidėjo ataskaitos-rinkimai. Įmonių ir kolūkių komjaunimo organizacijos, be abejo, žino, kas iš jų tarpo galėtų sėkmingiausiai atlikti atsakingą visuomeninį darbą. Pasikalbėti su šiais žmonėmis, sukelti juose norą dirbti pionierių būrių vadovais — tiesioginė komjaunimo organizacijų pareiga. Vilniaus 13-tos mokyklos vadovybė rūpinasi, kad šiomis dienomis į pionierių organizaciją ateitų dirbti burių vadovais Plataus vartojimo elektros reikmenų gamyklos darbininkai komjaunuoliai. Tai buvę šios mokyklos auklėtiniai, kurie patys ne taip seniai sėdėjo mokyklos suole, gerai pažįsta jos gyvenimą. Gražią iniciatyvą rodo 13 vidurinė mokykla. Nėra abejonės, kad gamyklos komjaunuoliai-gamybininkai ją karštai parems, ir netrukus pas mokyklos pionierius ateis kaip jų vadovai. Bet šito, aišku, per mažai. Reikia pasiekti, kad kuo daugiau gamybininkų šiemet panorėtų dirbti pionierių būrių vadovais, kad jų butų ir miesto, ir kaimo mokyklose. Šis svarbus darbas gamybininkams seksis, jei bus dirbama su entuziazmu, su pasiryžimu komunistiškai auklėti jaunąją kartą. Šiuo metu komjaunimo organizacijų ir mokyklų uždavinys yra parinkti geriausius darbininkus ir kolūkiečius pionierių būrių vadovais. Tai daug padės pagerinti, sudominti pionierių organizacijų veiklą mokyklose.


KRETINGA. Rajono kolūkiečiai, karštai pritardami TSKP XX suvažiavimo Direktyvose dėl šeštojo penkmečio plano nubrėžtai programai, įsijungė į kovą už smarkų laukų derlingumo pakėlimą. Kolūkiuose į laukus jau išvežta dvigubai daugiau durpių negu per visus 1955 metus. Kaupiant vietines trąšas pirmauja Karolio Poželos vardo žemės ūkio artelė, kurioje į laukus jau išvežta daugiau kaip 2.500 tonų durpių. Didelę pagalbą artelės nariams teikia Kretingos MTS mechanizatoriai Adolfas ir Jeronimas Lazdauskai, kurių kiekvienas kasdien išveža po 60-80 tonų durpių. Kolūkyje iki pavasario bus paruošta 7.000 tonų durpių-mėšlo kompostų ir organinių-mineralinių trąšų mišinių.


Kovo 27 d. susirenka lenkų seimas. Pilsudskininkai įeis į jį, kaipo stipriausia (128) frakcija. Antra po pilsudskininkų einanti frakcija – socialistai neturi ne pusės to skaičiaus (63). Kitos, kadaise didelės frakcijos turi – vos po ketvirtadalį. Priimtu parlamentuose papruočiu didžiausia frakcija turės duoti seimo pirmininką – maršalą. Pilsudskis jau esąs numatęs šiai vietai savo pavaduotoją ir seną bendradarbį – ligšiolinį vicepremierą Bartelį. Daugiausia kalbų ir spėliojimų sukelia tolimesnis Pilsudskio elgesys. Pasakytoj šiomis dienomis viešoj kalboj Pilsudskis pasisakė visuomet buvęs konstitucinės valdžios formos šalininkas, valdžios, kur bendradarbiauja prezidentas vyriausybė ir seimas. Turėdama savo gana didelę frakciją, vyriausybė galėsianti dirbti su seimu, tik seimas turėsiąs pakeisti darbo metodą. Buvusis seimas nieko pats nedirbęs ir kliudęs dirbti vyriausybei. Tą reikėsią pakeisti. Taip sako Pilsudskis. Bet tuojau kyla klausimas: su kuo blokuosis pilsudskininkai seime? Patys pakankamos daugumos neturi. 128 iš 444 dar toli gražu lig asoliutės daugumos (223) Absoliučiai daugumai Pilsudskiui trūksta dar apie 100 balsų. Iš kur juos imsi? Vis daugiau kalbama apie Pilsudskio artėjimą prie socialistų. Tačiau ir jų dar nepakaktų. Todėl manoma pritraukti dar kairiuosius valstiečius, kaip „Stronnictwo chlopskie“ arba „wyzwolenie“. Taigi, dabar jau aišku, kad Pilsudskis eisiąs su kairiaisiais. Kalbama net apie socialisto Moračevskio, dabartinio darbo ministerio, kandidatūrą į Pilsudskio pavaduotojus. Ministeriai konservatoriai: Niezabitovskis ir Meištavičius būk turėsią iš kabineto visai išeiti. Bet ar Pilsudskiui pavyks su kairiaisiais taip lengvai susitarti? Juk socialistai buvusiam seime visiškai ne buvo Pilsudskio šalininkais. Iš pradžių, po perversmo, jie dar kurį laiką rėmė Pilsudskį. Bet greit perėjo opozicijon. Juk ir Pilsudskis dalyvavo monarchistų susivažiavime Nesviže 1925 m. spalių mėnesį, kur buvo nutarta restauruoti monarchiją ir net buvo numatytas kandidatas į Lenkijos karalius – Janušas Radvila. Programa buvo tokia numatyta. Pirmiausia prezidento ir valdžios sustiprinimas, paskui regencijos įvedimas (Vengrijos pavyzdžiu). Regentu turėjo likti pats Pilsudskis. Pagaliau, monarchijos proklamavimas ir monarcho rinkimas. Buvo sudaryta net ir monarchistų partija. Tačiau ji išnyko dėl narių stokos. Iš esančių partijų tiktai krikščionys nacionalistai, ir tai neaiškiai, pripažįsta monarchiją. Taigi, šiandien Pilsudskis nuo savo monarchistinių svajonių bus greičiausiai jau atsisakęs. Bet visi atmena jo palyginamai neseniai pergyventą monarchistinį romantizmą. Atmena jį ir socialistai ir, suprantama, nepasitiki Pilsudskiu visiškai pamatuotai, bijodami, kad negrįžtų jo monarchinis romantizmas. Antras dalykas, kuris skiria Pilsudskį nuo kairiųjų – tai pilsudskininkų margumas. Čia yra ir stambiausių tituluotų dvarininkų ir smulkiausių ūkininkų, stambiausių pramoninkų ir darbininkų, žymiausių finansistų ir proletarų, uolių katalikų ir žydų. Suprantama, kad žemės ūkio pramonės ir finansų magnatų buvimas pilsudskininkų bloke vargu leis tam blokui susiartinti su kairiaisiais, ypač su socialistais. Tačiau, žinoma, daugiausia pareis nuo programos. Jeigu Pilsudskis pastatys kairiesiems priimtiną programą, tai bent laikinas koperavimas yra galimas. Įdomūs yra Pilsudskio santykiai su bažnyčia. Dar neseniai Pilsudskis labai koketavo su aukštąja dvasiškija. Ypač lenkų primas kardinolas Hlond, realus politikas, vokiečių centro pažiūrose augęs žmogus, buvo dideliu Pilsudskio garbintoju ir užtarėju. Taip pat Varšuvos kardinolas Kakovskis ir kai kurie kiti aukštieji dvasininkai buvo belaiką Pilsudskį savo žmogum. Ir Vatikano sferos gana maloniai žiūrėjo į Pilsudskį. Dėka tų santykių Pilsudskiui pavyko gauti iš Vatikano uždraudimą statyti kunigų kandidatūras, kas Pilsudskiui buvo ypač svarbu, nes kunigai daugiausia priklauso aršiausių jo priešų: krikščionių nacionalistų, krikščionių demokratų ir endekų. Tačiau Pilsudskio santykiai su aukštąja dvasiškija žymiai atšalo, paskelbus pilsudskininkų kandidatų sąrašą. Mat, tam sąraše šalia labai gerų katalikų atsirado ir labai blogi katalikai, laisvamaniai. O kas dar blogiau, net ir žydai. Tuo tarpu lenkų vyskupai prieš pat rinkimus išleido atsišaukimą, kuriam ragino balsuoti tiktai už tuos sąrašus, kuriuose yra geri katalikai. Suprantama, kad laisvamanius, o dar labiau žydus, sunku laikyti gerais katalikais. Todėl Pilsudskis tuo vyskupų atsišaukimu liko labai nepatenkintas ir priėmė jį, kaipo aiškiai pieš savo politiką nukreiptą akciją. Tuo tarpu dešinieji stengėsi vyskupų laišką išaiškinti savo naudai. Krikščionys nacionalistai, krikščionys demokratai, endekai visur įrodinėjo, kad tik jų sąrašai yra grynai katalikiški ir kad vyskupų atsišaukimas tik jiems vieniems yra taikomas. Nors vyskupų laiškas Pilsudskiui nė kiek nepakenkė, nes „chjena“ (chrzescjańska jednoćś narodowa) net ir su savo sąjungininku „piastu“ visiškai pralaimėjo, o Pilsudskis su savo laisvamaniais ir žydais – laimėjo, tačiau jo santykiai su bažnyčia jau atšalo ir kažin ar bepasitaisys. Taigi, Pilsudskio padėtis ir po rinkimų, nepaisant viso laimėjimo, palieka labai neaiški, jeigu jis norės valdyti su parlamentu.


Bundesveras ruošiasi pralenkit vermachta

Neseniai į Vašingtoną buvo nuvykęs VFR gynybos ministras Štrausas, o netrukus į Paryžių vyksta Adenanris. Šios kelionės rodo, kad Bona įnirtingai stengiasi kuo greičiau ginkluoti Vakarų Vokietiją, rašo apžvalgininkas Žanas-Morisas Ermanas laikraštyje „Liberasjon”. Štrausas nuvyko į Jungtines Valstijas ne tik įsigyti ginklų, bet ir medžiagos, kurios reikia aprūpinti trims bundesvero kariniams daliniams branduolinėmis „Persingo” raketomis, žymi Ermanas. Visa, kas buvo prieš tai, leidžia galvoti, kad branduoliniai užtaisai šioms raketoms vieną gražią dieną bus gaminami be ženklo: „Pagaminta Jungtinėse Amerikos Valstijose”. Remdamasis nauja Atlanto strategija ir Amerikos generolų remiamas, Štrausas taip pat reikalauja padidinti bundesverą iki 700 tūkstančių žmonių. Taigi, — pabrėžia Ermanas, bundesveras bus gausesnis, negu Hitlerio vermachtas 1939 metais prieš mobilizaciją. Didžiulis puskarininkiu procentas bundesvere jau dabar įgalina jį, jei reikėtų, turėti apie keletą milijonų kareivių”.


Vengrų pabėgėliai Turkijoje nori grįžti į tėvynę

Stambulo laikraščiai pripažįsta, kad daugelis vengrų pabėgėlių, atvykusių į Turkiją, nori grįžti į Vengrijos Liaudies Respubliką. Žiauriai nusivylė tie žmonės, kurie, imperialistų propagandos paveikti, paliko savo tėvynę. Vietoj žadėtų „aukso kalnų” pabėgėlių laukė nedarbas ir gyvenimas policininkų prižiūrimose stovyklose.


Lenkų oficiozinė spauda po Lugano vėl atnaujino savo aštrius puolimus mūsų vyriausybės. Dabar puolama vyriausybė dėl tariamosios provokiškosios politikos. Visi laikraščiai, kaip susitarę, keletą dienų pagret komentuoja Rygos „Pehdeja Brihdi“ paleistą straipsnį apie mūsų prekybos sutartį su Vokietija ir šaukia, kad tai esąs Lietuvos įsikorporavimas į Vokietiją, nepriklausomybės galas ir t.t. „Epoka“ atpasakoja straipsnį iš „Depeche de Toulouse“, kuriame kartojama senoji lenkų giesmė, kad nepriklausoma, Lietuva esąs vien vokiečių padaras. Esą vokiečiai atplėšę keletą buvusiųjų Rusijos gubernijų, pareikalavę joms kaip sostinės Vilniaus ir iš 1 ½ miliono tautos sumanę padaryti didelę valstybę! Ir Voldemaro elgesys Lugano tegalįs būti išaiškintas vien slaptu Berlyno rėmimu ir atviru bendradarbiavimu su Maskva, kurios agentai esą dabartiniai lietuvių politikos vadai! Rekomenduoja prieš Lietuvą jūros manifestaciją, jei lenkų lietuvių ginčas tęstūsi be galo iš Lietuvos kaltės. Tas pat organas ir kiti artimi valdžiai organai rašo apie Zaleskio pasisekimus Lugano. Endekų spauda susilaiko nuo p. Zaleskio laimėjimo aukštininmų. O įžymus endekų darbuotojas Gląbinski, kalbėdamas pereitą sekmadienį Vilniuje linkęs matyti juose net pralaimėjimus. Jis pasakęs: „Geriausiu politinės painiavos ir beprogramiškumo pavyzdžiui yra lietuviško klausimo sprendimas. Pilsudskio žygiai Ženevoje atidavė iniciatyvą į Voldemaro rankas, nes šiandien yra „neva taika“ ir Lenkija jau negali ginkluotos pajėgos panaudoti lietuvių valdžios provokacijom atremti, kuri yra aklu įrankiu vokiečių rankose. Tuo tarpu, kai Lenkija „turėtų varyti aiškią ir griežtą politiką“.


Dėl priemonių TSRS ir Danijos kultūriniams ryšiams toliau vystyti

Kaip jau buvo pranešta Tarybų Sąjungos - Danijos kovo 6 d. komunikate, per derybas su Danijos ministru pirmininku ir užsienio reikalų ministru H. K. Hansenu Maskvoje buvo sutarta, kad platus kultūrinis bendradarbiavimas mokslo, meno ir švietimo srityje bus TSRS ir Danijos savitarpio supratimo priemonė. Sutinkamai su tuo TSRS kultūros ministras N. A. Michailovas ir Danijos švietimo ministras J. Bomholtas suderino bendrą priemonių planą TSRS ir Danijos kultūriniams ryšiams toliau vystyti. Šis planas numato savitarpio pasikeitimų Tarybų Sąjungos ir Danijos aukštųjų mokyklų profesoriais bei dėstytojais, studentų-stipendininkų siuntimą mokytis į abiejų šalių aukštąsias mokyklas, bendradarbiavimą meno srityje. Taip pat numatoma keistis leidiniais ir publikacijomis tarp Tarybų Sąjungos ir Danijos kultūros bei mokslo įstaigų. Tarybų Sąjunga pareiškė sutikimą suteikti Danijos mokslininkams galimybę susipažinti su Tarybų Sąjungoje esančia archyvine medžiaga, liečiančia Skandinavijos istoriją ir, Danijai prašant, suteiks pastarajai Haidno operos „Netikėtas susitikimas“ rankraščio ir Mocarto sonatų vargonams mikrofilmus bei fotokopijas. (TASS-ELTA).