Rašo René Martel. Žinomas prancūzų publicistas, universiteto profesorius, p. René Martel, kuris tarp kito ko gerai pažįsta rytų Europos kraštus – Balkanus, Lenkiją ir kitus, kurio knyga „La Pologne et nous“ visur sukėlė daug susidomėjimo, mūsų kviečiamas sutiko bendradarbiauti „Lietuvos Aide“. Šiandie mes spausdiname pirmą jo mums atsiųstą straipsnį vedamojo vietoj, nes turime pagrindo manyti, kad jo vedama mintis tikrai yra labai svarbi ir dar daugiau reikšmės turės ateity, kada tarp prancūzų ir lietuvių. p. René Martel ir jo draugų dėka išnyks lig šiol sėtas vienų kitais nepasitikėjimas. Redakcija. Paryžius, 1928 m. gruodžio mėn. Vyriausias „Lietuvos Aido“ redaktorius, p. Valentinas Gustainis, mane paprašė reguliariai bendradarbiauti šiame laikrašty, kad iš Paryžiaus būtų informuojama lietuvių opinija. Jo pasiūlymą aš priėmiau nedvejodamas dėl abiejų mūsų kraštų gero. Reikia, brangūs draugai lietuviai, kad jūs pažintumėte prasidėjusią evoliuciją jūsų naudai prancūzų visuomenės opinijoj. Jūs turite žinoti, kad Paryžiuje jūs turite draugų ir gynėjų, – vyrų, kurie tiki jūsų tautos likimu, – vyrų, kurie yra įsitikinę jūsų gera teise, jūsų reikalo teisingumu, – kad jūs turite vyrų, kurie nedvejos pakelti savo balsą, jei prieš jus bus norima atnaujinti negarbingą neteisingumą, kurio aukomis jūs vieną kartą esate buvę. Jūs išgirsite iš paties Paryžiaus mūsų parsiduodančios spaudos kritiką: nuo dabar iš Paryžiaus bus ardomi klastingos propagandos suokalbiai, kurie puola jūsų kraštą. Jūs žinosite, kad oficioziniai laikraščiai, daugiau ar mažiau inspiruoti, daugiau ar mažiau parsisamdę kai kurioms svetimų kraštų valdžioms, grobuoniški ir be skrupulų, nenušviečia prancūzų viešosios opinijos vieningos dvasios nuo taikos. Kiekvieną kartą, kada nauja apgaulė bandys ją suklaidinti, mes protestuosime, mes demaskuosime intrigos machinacijas, – žodžiu mes skleisime šviesą, visą šviesą. Iki dabar Prancūzijoj Lietuva ir jos teisė buvo perdaug nežinoma. Daug ne. susipratimų tarp abiejų mūsų kraštų yra iš nežinojimo priežasties. Prancūzai ne gana jus pažįsta: per maža pas jus atvyksta, per maža kontakto turi su jūsų tauta. Iš kitos pusės jūsų priešininkai visokiais būdais stengiasi kliudyti atvykt iki jūsų. Jie žino, kaip pavojingas yra šis prityrimas įsitikinimams, kurie perdaug artificiališkai yra nustatyti. Teisingas ir nepartyvus stebėtojas, pervažiavęs jūsų kraštą, ilgiau negali ignoruoti lietuvių tautinio jausmo galybės: jis čia jaučia realumą, nuoširdumą ir net jei jo apriorinis įsitikinimas palieka, po savo patyrimo jame lieka abejojimas ir neramumas. Prancūzas negali nepripažinti tautų teisės. Tautybės principas, tautų teisė pačioms spręsti savo likimą tiek daug kartų buvo patvirtinta didžiosios mūsų revoliucijos. Ar jūs norite, kad aš jums priminčiau būdą, kuriuo Savoie 1792 metais buvo prijungta prie Prancūzijos? Prancūzų kariuomenę į Savoie pašaukė patys jos gyventojai. Ji čia įėjo 1792 m. rugsėjo mėnesį, bet gyventojai išsitarė dėl savo likimo tik tada, kada paskutinis kareivis buvo apleidęs jų teritoriją. Tada 655 provincijos valsčiai laisvai išrinko delegatus, kurie, susirinkę Chambéry, priėmė tokį adresą konventui: „Jūs palikote mums teisę patiems duoti sau įstatymus, mes veikėme. Savoijaus tauta pasiskelbė laisva ir suvereninė. Iš šio susirinkimo mes vienu balsu pareiškiame norą, kad būtume prijungti prie prancūzų respublikos“. „Mes laikomės principo, pareiškė Lazare Carnot diplomatinio komiteto ir visuomenės gelbėjimo komiteto vardu, kad kiekviena tauta, vistiek kokio didumo būtų kraštas, kuriame ji gyvena, absoliučiai yra savo namie ponas, kad ji teisės atžvilgiu yra lygi didžiausiai ir kad niekas kitas teisėtai negali kėsintis į jos nepriklausomybę“. Mes būtume truputį užmiršę šiuos kilnius žodžius ir šiuos išmintingus patarimus. Karo ir pokarinis psichozas pakeitė protuose daug esminių tiesų, daug tikrų tautinių ir respublikoniškų tradicijų. Brutalus, siauras ir trumparegis utilitarizmas pasišovė kilnių idealų pastangų vieton, – vieton didelių moralinių realybių vaisingos intuicijos. Sąžinės nusileido… Piktas yra didelis, bet jį galima išgydyti. Artimiausioj ateity mes išstudijuosime nesveikas jėgas, kurios prisideda prie prancūzų lietuvių draugystės trukdymo. Mes matysime niekingų įtakų pastangas, mes konstatuosme jų vaisius, bet taip pat pamatysime pradžią išganingos reakcijos – kaip prancūzų sąžinė pabus iš savo letargo. Mes padarysime būklės nuoširdų balansą. Lietuvių tauta pažins tiesą. Tam ji turi teisės ir to ji yra verta.


Lietuvos generalinis konsulas Briusely p. Furst - Magerman šiomis dienomis turėjo Briuselio Casino salėje paskaitą Vilniaus klausimu. Savo paskaitą prelegentas iliustravo garbingos Lietuvos praeities nuo pat XIII-to šimtmečio ir dabartinės Lietuvos žemėlapiais ekrane. Konsulas p. Furst - Magerman grynai istoriniu atžvilgiu parodė jo paskaitos klausiusiai rinktinei Belgijos sostinės šviesuomenei, kad Vilnius turi priklausyti Lietuvai, o ne Lenkijai. Ta proga, kaip rašė Briuselio spauda, prelegentas pabrėžė, kad Lietuva niekad nekariavusi imperialistiškais tikslais, o tik gynusi visada vien savo žemes. Jis nurodė taip pat didžiuosius lietuvių tautos įvykius. Ypač pabrėžė faktą, kad, nepaisant ištikusių begalinių nelaimių ir priespaudos, lietuvių tauta vis dėlto iki pat savo nepriklausomybės grąžinimo išsaugojo visas savo folkloro tradicijas. Tik todėl, anot prelegento, ir lig šių dienų išlikusi gyva, švari ir gryna lietuvių kalba dabar galėjo taip staigiai visais atžvilgiais išbujoti. Prelegentas apgailestavo tik, kad, ligšiol palikus teisingai neišspręstą Vilniaus problemą, Europos šiaurės rytuose susidaręs nuolat teberusįs agitacijos židinys, sudarąs nuolatinį pavojų visuotinai taikai. Nurodęs, kad ir 1918 m. vasario mėn. 16 d. Lietuvos nepriklausomybė buvo paskelbta su sostine Vilniumi, prelegentas papasakojo ir visus lenkų“ klastingus žygius Vilniui nuo Lietuvos atplėšti. Šia proga jis klausytojams pakartojo taip pat turinį laikrašty „Midi“ įdėto vieno belgo straipsnio, kuriame nurodyti istoriniai ir socialiniai motyvai, kuriais Vilnius turi priklausyti Lietuvai. Po p. Furst - Magermano paskaitos buvo diskusijos. Lenkų interesų gynėjas p. Perret ta proga tarp kitko pareiškęs, girdi, tiesa, Vilnius kadaise buvo Lietuvos didž. kunigaikštijos sostinė, bet jis niekad nebuvęs… lietuvių tautos sostinė. P. Paul Struye pareiškė, kad istorinis argumentas Vilniaus klausimu kalba Lietuvos naudai. P. Aronštein pareiškė, kad Lietuva paliko neteisingumo auka, kada, lenkams su savo Želigovskiu klastingai pagrobus Vilnių, didžiosios valstybės ir Tautų S-ga pripažino įvykusį smurto faktą, pripažino tik tokių aplinkybių tesudarytą būklę. Anot p. Aronšteino, jau 10 metų trukusi toji būklė sudarė Europos rytuose tikrą opą, kurią reikia tuojau pašalinti. Girdi, kada prabils patrankos, tai bus jau per vėlu. P. Paul Otlet pasiūlė šia proga Vilnių internacijonalizuoti, pavedant Tautų Sąjungos globai. Vienas kalbėtojas dar paskaitė ištraukas iš vieno prancūzo parašytos knygos, kurioj įrodinėjama, kad Želigovskis savo smurto žygį padaręs, lenkų valdžiai to norint. Anot Briuselio dienraščio „l'Etoire Belge“, šio aiškaus ir dokumentais paremto debato Vilniaus klausimu publika išklausiusi su didžiausiu atidumu. Dienraštis „La Gazette“ taip pat panašiai atsiliepia.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Iš Berlyno išvykome 16 IX vakare, o Plečkaitis pasiuntė Čudovskiui sutartą telegramą su traukinio Nr. ir išvykome iš Berlyno laiku parašu Lotte; tai reiškia, kad Čudovskis turi mane patikti Dirschau. Dirschau Plečkaitis išlipo legališkai iš pasų vagono, o aš iš vokiečių. Perone pamačiau Čudovski su vietiniu l. policijos komisaru. Išlipau laimingai ir tik toliau mėgino mane sulaikyti vienas lenkų policininkas, bet tuoj komisaras jų nutildė ir jokio skandalo neįvyko. Iš Dirschau važiavome į Varšuvą ir čia buvome 18 IX vakare.


Radio žiniomis, vakar rytą prasidėjo 53 Tautų Sąjungos tarybos sesija. Darbai prasidėjo tarybos komiteto (į kurį įeina Procope, Adatci ir Dandurand) susirinkimu. Užvakar vakare Lugane įvyko pirmas pasimatymas vokiečių užsienių reikalų ministerio Stresemano su prancūzų užsienių reikalų ministeriu Briandu. Pasikalbėjimas užtruko 1 val. ir 15 minučių. Laikraščiai apie to pasimatymo reikšmę rašo labai nevienodai. Šios dienos prancūzų spaudos dalis pareiškia, kad per šį beveik pusantros valandos užtrukusį pasikalbėjimą ministeriai negalėjo pasitenkint vien tik savitarpio mandagumo pareiškimais. Manoma, kad buvo paliesti netik šios Tautų Sąjungos tarybos sesijos svarbiausi klausimai, bet ir kiti šiuo metu tarp Prancūzijos ir Vokietijos svarstomi klausimai. „Petit Parisien“ pareiškia, kad šiame pasikalbėjime visi šio momentu politiniai klausimai negalėjo būti išsemti, tačiau Stresemanas pasinaudojęs proga ir nusiskundęs dėl paskutinių Vokietijos susilauktų sunkumų iš santarvės valstybių pusės. Briandas į tai atsakęs, kad nuo paskutinio Tautų Sąjungos tarybos posėdžio neįvyko nieko, kas galėtų sukelti vokiečių nusiminimą. Priešingai, paskutiniuoju laiku pradėtos derybos reparacijų mokesčiams sureguliuoti žengiančios priekin ir netrukus galima laukti ekspertų komisijos paskyrimo. Pakol šis klausimas nebusiąs išspręstas esą negalima pradėti tartis dėl Reino krašto susitaikymo komisijos sudaryme. Beigdamas „Petit Parisien“ pareiškia, kad iš Briando veido, besišypsančio, išeinant jam iš Stresemano, esą galima spręsti, jog Briandas radęs Stresemaną sukalbamesniu, negu iš vokiečių spaudos balsų to galima buvę tikėtis ir kad jo įspūdis iš pasikalbėjimo buvo neblogas. Kitas laikraštis „Journal“ pareiškia priešingą nuomonę apie Briando pasikalbėjimą su Stresemanu. Pasak laikraščio, per tą pasimatymą buvę paliesti tik visai paprasti eiliniai klausimai tarp ilgą laiką nesimačiusių ministerių. Toliau tas laikraštis pareiškia, kad per šią sesiją bus svarstomi tik „skurdūs“ darbų tvarkoj numatyti klausimai. Kiti gi svarbūs tarp santarvės valstybių ir Vokietijos esantieji klausimai nebus per šią sesiją paliesti. Užvakar po piet prasidėję vizitai ir pasitarimai tarp atskirų delegacijų vakar buvo tęsiami; 10 val. į „Palas Hotel“ atvyko Briandas, prancūzų generalinio konsulo Ženevoj lydimas, tęsti užvakar pradėtą pasitarimą su Chamberlainu. Italų delegatas Grandi atsilankė pas tam pat „Palas Hotel“ apsistojusį rumunų atstovą Titulescu. Visi pasikalbėjimai 11 val. buvo pertraukti ir Tautų Sąjungos tarybos nariai nuvyko į sesijos atidarymą. Delegatų sferose kalbama, kad ispanų delegatas Paryžiui Quinones de Leon vakar vakare per pasikalbėjimą su generaliniu Tautų Sąjungos sekretorium Drummondu pakvietęs ispanų vyriausybės vardu Tautų Sąjungos tarybą ateinančiam kovo mėnesio posėdžiui į Madridą. Ši žinia dar nepatvirtinta. Vakar 11 val. Lugane Merkūrijaus salėj prasidėjo Tautų Sąjungos tarybos sesija. Neviešam posėdy buvo nustatyta šios sesijos dienotvarkė. Darbų tvarkoj numatyta 33 klausimai. Iš jų Europos taikai svarbus yra lietuvių lenkų konfliktas. Lietuvos ministeris pirmininkas Voldemaras numatė savo atvažiavimą į Lugano gruodžio 11 d. Šeštadienį vakare Lugano miestas buvo iliuminuotas. Tą vakarą atvažiavo generalinis Tautų Sąjungos sekretorius sir Eric Drummond su kitais aukštesniais Tautų Sąjungos sekretoriato valdininkais. Tuo pat traukiniu atvažiavo ir Japonų atstovas Adatci. Užvakar Lugane įvyko visa eilė preliminarinių pasitarimų tarp atskirų delegacijų. Čia manoma, kad šios Tautų Sąjungos tarybos sesijos metu bus svarstomos ekonominio ir finansinio kai kurių valstybių konsolidavimosi problemos. Manoma, kad Vengrija užtrauksianti stambią užsienio paskolą.


Tarptautinėje konferencijoje už atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimą PEKINAS, rugpiūčio 6 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša Japonijos radijas, šiandien Tokio mieste prasidėjusioje Tarptautinėje konferencijoje už atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimą kalbėjo įvairių šalių atstovai. Tarybų Sąjungos delegacijos atstovas Koževnikovas pažymėjo, kad tarybinė liaudis ranka rankon su japonų tauta sieks, kad pasaulio šalys paskelbtų už įstatymo ribų atominę ir vandenilinę bombas. Kinijos Liaudies Respublikos atstovas pranešė, kad jo šalis suteiks finansinę pagalbą japonams, nukentėjusiems nuo atominės ir vandenilinės bombų. Šios dienos konferencijos posėdyje buvo priimtas toks pareiškimas: judėjimas už atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimą yra judėjimas žmonijos gyvenimui ir laimei ginti. Tarptautinė padėtis vystosi atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimo linkme. Mes kovosime už atominio ir vandenilinio ginklo gamybos bei bandymų uždraudimą, už nusiginklavimo įgyvendinimą.


Lenkų laikraščiai rašo, kad seimas būsiąs sušauktas spalių mėn. pabaigoj. Be biudžeto svarbiausiu jo darbu busiąs konstitucijos keitimo projekto svarstymas. Keitimo projektą patieksianti seimui svarstyti ne vyriausybė, bet valdžios blokas seime. Tas blokas jau turi 11 projektų. Jų tarpe Krokuvos universiteto prof. Javorskio projektą, parašytą fašistų ir korporatyvinėje dvasioje, laikomą šių dienų paskutiniausiuoju konstitucinės teisės mokslo žodžiu. Tarp kitų projektų pažymėtini viceministerio Caro ir teisininko Bukoveckio, kurie nori sutaikyti tvirtos valdžios principą su demokratybės principais. Manoma, kad šiedu projektai būsią sujungti į vieną ir patiekti seimui svarstyti. Galimas daiktas, kad seimui bus patiektas svarstyti ne visas projektas iš karto, bet dalimis: iš pradžios „valstybės viršininko“ kompetencijos, paskiau vykdomosios valdžios, seimo ir t. t. Yra davinių, kad naujuose projektuose numatoma ir kai kurių teritorialinio suskirstymo padalinimų. Valdžios bloko kai kuriuose laikraščiuose pasirodė straipsnių, įrodančių reikalingumą sudaryti 6 atskirų provincijų iš dabartinės lenkų teritorijos. Jų tarpe ir gudiškai lietuviška provincija su Vilnium kaip tos provincijos centru.


Italų balsas apie lietuvių-lenkų ginčą Ženevoje.

Užsienio spauda labai daug rašo apie mūsų bylą su lenkais Ženevoje. Prancūzų spauda, pav., ,.Echo de Paris“ stačiai neleistinu būdu lojojasi, kad Lietuva nepasiduoda Lenkijos smurtui. Kiek ramiau rašo anglų spauda, bet ir ta gerai nesusiorientuoja situacijoj. Savotiška, daug nepriklausomesnę, poziciją užima italų spauda, kuri yra daug objektingesnė, bet vis dėlto nelaisva ir ji nuo kai kurių netikslių mūsų ministerio pirmininko žygių įvertinimo, pav., tvirtinimo, kad jis tyčiomis darąs T. S. Tarybai obstrukciją. Gyviausių tautos reikalų gynimas sulig visos mūsų tautos įsitikinimu ir valia, nėra tai obbstrukcija tyčiomis! Paduodame čia italų spaudos balsus. „Il Giornale d'Italia“ 8 birželio publicistas C. Steiluti Scala taip rašo: ,,Šį kartą moralinio spaudimo metodas Lietuvos konflikto su Lenkija nedavė jokių rezultatų. Moralinio spaudimo metodas Tautų Sajungos tarybos rankose yra stambus ginklas sunkiausioje padėtyje. Šio metodo esmė glūdi tame, kad būtų izoliuotos užsispyrusios pusės ir kad abi pusės statomos į stojusių prieš teismą padėjiman, kad Taryba joms galėtų išlieti savo priekaištus. Šis metodas kai kada ir pavykdavo, kaip tatai, pav., buvo su Dancigu. Dancigo senatas po septynerių ginčo metų pabaigė tuo, kad atsisakė nuo savo amžinų skundų prieš Lenkiją, ir Dancigo klausimai daugiau nefiguruoja Tarybos darbų dienotvarkėj. Atvirkščiai, tas pat metodas, taikinamas Vengrijai, pasibaigė fiasko nežiūrint griežto pasielgimo pereitais metais su Vengrijos atstovais, o dabar po pirmojo gero rezultato pereitais metais gruodžio mėnesį, fiasku pasibaigė moralinis spaudimas prieš Voldemarą, panaudotas tam, kad būtų sudrausta Lietuva. Gruodžio mėnesį rodėsi, kad Lietuvos ministeris pirmininkas nusprendė susitaikyti su Varšuva. Iškilmingame Tarybos posėdy turėjo vietos Pilsudskio ir Voldemaro susitikimo scena ir rankų pasispaudimas taikos vardan. Bet dabar praėjus šešiems mėnesiams paaiškėjo, kad tai būta ne tvirtos tos rūšies „taikos“ ir „triumfo“. Mažasai ir karingas Voldemaras neleido sau nė kiek susijaudinti iš naujo panaudojus moralinio spaudimo metodą. Jis išlaikė visus priekaištus ir kiršinimus, atsakydamas su nemažėjančia stiprybe ir su aiškiu noru daryti obstrukcija. Čemberlainas padarė jam vieną tokių britaniškų priekaištų, nuo kurių plaukai ant galvos šiaušiasi. Prancūzijos vardu Bonkuras, Vokietijos Subertas, Japonijos Adači, Tarybos pirmininkas ir kiti pridėjo dar daugiau reiškiančių savo patarinėjimų. Kas už visus mažiau kalbėjo, tai buvo Zaleskis, kuris tenkinosi tuo, kad neigė kai kuriuos Voldemaro pareiškimus ir dideliu atsargumu atsisakė įeiti į visos bylos diskusijas iš esmės, matyt tenkindamasis tuo, kad jo oponentas turi reikalą su visa Taryba. Gale desperatingos diskusijos, užėmusios visą dieną, buvo gauta šiokis rezultatas. Voldemaras turėjo drąsos savo teikimus pastatyti prieš Čemberlaino teikimus ir versti, kad jie būtų balsuojami. Naturalu, kad Taryba balsavo už Čemberlaino rezoliuciją. Voldemaras liko vienas. Britanijos ministeris pabrėžė Voldemaro izoliaciją, bet formališkai nugalėtoju išėjo Voldemaras. Jis nuvedė Tarybą ten, kur norėjo. Tačiau jo laimėjimas yra pavojingas laimėjimas. Didžiuma valstybių aiškiai išreiškė savo nuomonę. Ir jeigu dabar iš Lenkijos pusės įvyktų koks nors siurprizas, tai Lietuva turėtų žinoti, kad ji buvo pastatyta neteisiųjų pusėje. Voldemaras drąsiai stojo su savo paskutine korta juridiškai. Jam lieka politiškas žaidimas. Teritorialinis Lietuvos padėjimas tarp Rusijos, Vokietijos ir Lenkijos duoda jam tokių resursų. Bet ar naudinga jam rizikuoti Europos karu ir pastatyti savo šalį represijoms. Lietuvių Lenkų konfliktas yra daug svarbesnis negu, tai gali rodytis. Jis dar kartą parodė, kad tvirta valia ir griežtas nusistatymas leidžia priešintis stambiausiem priešininkams. Bet jis taip pat iškėlė sunkų klausimą apie mažąsias valstybes. Daugelis klausia: ar gali mažoji valstybė turėt tiesos ir laisvės gresti visai situacijai ir mesti pirštinę visiems stambiems pasaulio politikos faktoriams? Mes nenorime spręsti šio klausimo iš esmės. Mes pasitenkinsime tik konstatavę naują garsų demokratinių principų fiasko. Ir būtent dabar visų įžymiausieji Vilsono koncepcijos garbintojai šaukia prieš poziciją, kurią yra užėmusios mažosios valstybės. Kitas italų dienraštis ,,Il Popolio da Italia“ 7. VI. straipsny „Pigmejai ir titanai“ rašo: ,,Voldemaras išlaikė vieningą Tarybos spaudimą - ir priešinosi jam tokia energija ir tokiu atsparumu, nepasidavinėjo įtikinėjamas, kad galų kale pats vienas sugriovė reikalingą balsavimui vienybę ir pasiekė to, kad nė jokio termino nebuvo nustatyta. Tautų Sąjunga pasirodė bejėgė priversti pasiduoti sau mažiausią ir jauniausią Europos valstybę“.


Didžiajai rusų tautai Šiandien lietuvių tauta, džiaugsmingai švęsdama penktąsias tarybinės santvarkos Lietuvoje metines, siunčia per savo atstovus — Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausiosios Tarybos deputatus — brolišką sveikinimą ir giliausio dėkingumo pareiškimą didžiajai rusų tautai — amžinajai savo kaimynei ir draugei. Jau nuo seniausiųjų laikų glaudžiausi istoriniai ryšiai jungia lietuvių tautą su didžiąja rusų tauta. Kovodami petys į petį lietuviai ir rusai sutriuškino vokiškuosius grobikus Žalgirio laukuose. Lietuviai ėjo į talką rusams, kovojusiems prieš totorių jungą. Patvarūs saitai sieja lietuvių tautinę kultūrą su rusų tauta. Lietuvių šviesuomenė mokėsi didžiuosiuose Rusijos mokslo židiniuose — Petrapilio ir Maskvos universitetuose, auklėjosi didžiosios rusų kultūros įtakoje. Lietuvių tautinis atgimimas buvo stipriai veikiamas pažangiojo rusų tautos sąjūdžio, didžiųjų rusų kultūros tradicijų. Puškinas, Lermontovas, Nekrasovas buvo poezijos meno pavyzdžiai žymiesiems lietuvių tautos poetams — Maironiui, Vienažinskiui, Vaičaičiui. Iš Gerceno, Černiševskio, Saltykovo - Ščedrino lietuvių tautos patriotas Kudirka mokėsi kovoti prieš carizmą. Žymusis lietuvių dailininkas Čiurlionis savo talento pripažinimo pirmiausia susilaukė Rusijoje. Gorkis, Blokas ir Majakovskis turėjo didžiulio poveikio naujajai lietuvių literatūrai. Geriausieji rusų tautos žmonės padėjo lietuvių tautai kovoti dėl savo teisių ir laisvės. Kai lietuviams carizmo buvo uždrausta spauda, Petrapilio Mokslų Akademija išleido didžiojo lietuvių tautos poeto Donelaičio poemą „Metus“ lietuviškais rašmenimis, o Kazanės universitetas išleido didžiulius lietuvių liaudies dainų rinkinius. Kilęs Rusijoje 1905 metais revoliucinis sąjūdis padėjo lietuviams susigrąžinti spaudą ir įsivesti lietuvių kalbą į mokyklas. Rusų tauta, nuversdama carizmą ir įvykdydama Didžiąją Spalio Revoliuciją, išvadavo nuo carizmo jungo ir lietuvių tautą. Per amžius lietuviai bus už tai dėkingi didžiajai rusų tautai. Lietuvių tautą su rusų tauta jungia ilgaamžiai, patvarūs kaimyniniai santykiai, kurių nutraukti negalėjo jokie laikiniai trukdymai. Lietuva, įstodama 1940 metais į Tarybų Sąjungos tautų šeimą, vėl atnaujino tuos santykius. Didysis Tėvynės Karas, kai geriausieji lietuvių tautos sūnūs kovėsi drauge su kitų tarybinių tautų kariais prieš vokiškuosius grobikus, dar labiau sutvirtino broliškają draugystę tarp lietuvių ir rusų tautų. Rusų tauta, parodžiusi sunkiausiomis Tėvynės Karo dienomis nepalaužiamą kovos ryžtingumą, ištvermę ir didvyriškumą, sutelkusi aplink save visas tarybines tautas ir atvedusi jas į pergalę, nusipelnė didžiausios pagarbos ir meilės lietuvių tautos širdyje. Lietuvių tauta per amžius bus dėkinga didžiajai rusų tautai, padėjusiai jai kovoti prieš vokiškuosius okupantus ir apgynusiai ją nuo baisiojo sunaikinimo pavojaus. Šiandien, kai išlaisvintoji lietuvių tauta ryžtingai stojo į atstatomąjį darbą, ji susilaukia nuolatinės rusų tautos paramos. Lietuvių tauta mokosi ir mokysis iš rusų tautos, kaip reikia kurti naują tarybinę santvarką, kaip reikia įgyvendinti didžiuosius socializmo principus. Stojusi po Lenino vėliava, vedama draugo Stalino, broliškai paremiama tarybinių tautų ir pirmiausia didžiosios rusų tautos, Tarybų Lietuva greitai užgydys vokiškųjų okupantų jai padarytąsias žaizdas. Rusų tauta pasirodė esanti organizatorius ir jungėjas visų mūsų didžiosios Tėvynės tautų į vieną garbingą, nesugriaunamą Tarybinių Socialistinių Respublikų Sąjungą. Tegyvuoja didžioji rusų tauta! Tegyvuoja stalininė tarybinių tautų draugystė! Tegyvuoja visų Tarybų Sąjungos tautų didysis vadas, geriausias lietuvių tautos draugas, mūsų pasididžiavimas ir garbė, mylimasis draugas Stalinas!


Vakar vakare Prancūzijos prezidentas de Golis pasakė kalbą per radiją ir televiziją. Jis paskelbė, kad sėkmingai pasibaigė Eviano derybos ir kad Prancūzijos vyriausybės ir Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės atstovai pasirašė susitarimą. Pasak de Golio, Eviane priimtų nutarimų tikslas leisti „Alžyro gyventojams patiems pasirinkti savo likimą“. Prezidentas pareiškė, kad perspektyva, kuri atsiveria nepriklausomam Alžyrui, „glaudžiai bendradarbiaujančiam su Prancūzija“, patenkina Prancūziją.


BRAITONAS, rugsėjo 6 d. (TASS'o spec. koresp. – ELTA). Šiandien Britanijos tredjunlonų kongrese buvo svarstomas klausimas dėl darbo žmonių tarptautinio solidarumo ir profsąjungų vienybės. BTK Generalinės tarybos narys Tjusonas pasakė kalbą, kurioje jis gynė tą Generalinės tarybos pranešimo skyrių, kuris atmeta idėją užmegzti kontaktą tarp Pasaulinės profsąjungų federacijos ir Tarptautinės laisvųjų profsąjungų konfederacijos. Mėgindamas pateisinti šią skaldymo politiką, Tjusonas pakartojo nuvalkiotus propagandinius „šaltojo karo“ laikotarpio tvirtinimus apie tai, kad Tarybų Sąjungos ir liaudies demokratijos šalių profsąjungos, kaip ir visa Pasaulinė profsąjungų federacija, tariamai nesančios demokratinės organizacijos. Jungtinės katilių ir laivų korpusų statytojų profsąjungos atstovas Piteris Džordanas savo profsąjungos vardu pateikė rezoliuciją, reikalaujančią revizuoti klausimą dėl santykių tarp šių dviejų profsąjungų susivienijimų ir pradėti derybas tarp jų. Mašinų gamybos ir laivų statybos pramonės braižytojų profsąjungos atstovas Foresteris pabrėžė, kad visų šalių darbininkai turi daug bendrų interesų. Jis, tarp kitko, priminė, kad TSRS ir Didžiosios Britanijos vyriausybės pasiekė susitarimą vystyti kontaktus ir kultūrinius mainus. Su pasitenkinimu pažymėjęs, jog šie mainai plečiasi,  Foresteris pareiškė apgailestavimą dėl kontaktų nebuvimo tarp profsąjunginio judėjimo vadovaujančių organų ir išreiškė viltį, kad tarptautinis darbo žmonių solidarumas bus sustiprintas. Statybininkų-montuotojų prof. sąjungos delegatas I. Marsdenas nurodė, kad vienybės problema turi būti išspręsta visų šalių darbo žmonių interesais, ir pabrėžė, kad veiksmų vienybė sustiprins profsąjungų įtaką visame pasaulyje. Iš kongreso tribūnos jungtinės mašinų gamintojų profsąjungos atstovas R. G. Kreinas papasakojo delegatams apie keitimąsi delegacijomis tarp jo profsąjungos ir Tarybų Sąjungos mašinų gamintojų. Jis kritikavo Tjusoną už šmeižikiškus prasimanymus apie Tarybų Sąjungos profsąjungas. Su dideliu susidomėjimu delegatai išklausė tabako pramonės darbininkų profsąjungos atstovo I. F. Pauelo kalbą, kurioje jis stojo už pasaulinio profsąjunginio judėjimo vienybės stiprinimą. Jungtinės katilių ir laivų korpusų statytojų profsąjungos atstovo Piterio Džordano pateiktos rezoliucijos likimą nulėmė stambiųjų profsąjungų bloko balsai: už ją buvo paduota 1.922.000 balsų, prieš – 6.052.000 balsų. Tačiau diskusijos eiga parodė, kad Anglijos profsąjungose esama žymių jėgų, kurios siekia atkurti tarptautinę profsąjungų vienybę ir sustiprinti solidarumą pasauliniame darbininkų judėjime.


Aukščiausiasis teismas įsakė uždaryti fundamentalistų musulmonų partiją - Islamo gelbėjimo frontą. Alžyro vyriausybė aiškina, kad Frontas ardomąja veikla kėlė valstybei pavojų. Sausio mėnesį ši partija galėjo laimėti parlamento rinkimus, bet vyriausybė atšaukė antrąjį rinkimų turą ir paskelbė nepaprastąją padėtį.


Iškilmingasis priėmimas. Vakar į Stokholmą atplaukė Estijos valstybės galva Tenisonas. Švedijos karalius, sosto įpėdinis, užsienių reikalų ministeris ir kiti išplaukė į jūrą svečių pasitikti karališkuoju motoriniu laivu. Ant estu karo laivo „Lenuk“ buvo pasakytos pirmosios sveikinimo kalbos. Uoste laukė ministeris pirmininkas Ekman ir kiti vyriausybės nariai, aukštieji švedų kariuomenės atstovai ir karališkoji garbės sargyba. Tenisonas kartu su Švedijos karalium ekipažu nuvyko į katališkąją pilį, kur estų valstybės galva apsigyveno. Vakar ir šiandien karalius suruošė vaišes. Taip pat švedų užsienių reikalų ministeris pakvietė vaišių estų užsienių reikalų ministerį. Stokholme visi namai papuošti švedų ir estų vėliavomis. Visa švedų spauda deda sveikinimus Estijai. Rugsėjo 14 d. į Stokholmą atvyks ispanų karalius Alfonsas, kurs bus sutiktas labai iškilmingai. (Elta).


Lietuvoje viešintys Rusijos parlamentarai kategoriškai pareiškė, jog ekonominiai ir kiti santykiai su Baltijos valstybėmis bus plėtojami tik atsižvelgiant į rusakalbių gyventojų padėtį. Taip Seimo Užsienio reikalų komiteto nariams pareiškė Rusijos Dūmos delegacijos, vadovaujamos Liberalų demokratų partijos nario Michailo Vakulenkos, nariai. Lietuvos parlamentarai siūlė plėtoti ekonominius ir ūkinius ryšius, atsižvelgiant į draugiškus dvišalius santykius. “Geriau tiesime geležinkelį į Suomiją, bet savo tėvynainių žeminti neleisime”, - atsakė Rusijos deputatai, prisiminę kaltinimus Latvijai dėl tariamo rusakalbių nepiliečių diskriminavimo. Dūmos deputatai mėgino įžvelgti politinius sumetimus Vilniuje pradėtoje rusų mokyklų reorganizacijoje. Seimo nariai Audronius Ažubalis ir Povilas Gylys paaiškino, jog mokyklų pertvarkymą nulėmė ekonominės, o ne kokios kitos priežastys. Rusijos delegacijos vadovas M. Vakulenka susitikime su Užsienio reikalų komiteto nariais pasiūlė išspręsti Kaliningrado srities klausimą, apibrėžiantjo statusą “kažkokia reikšminga sutartimi visiems laikams”. Dūmos deputatai teigė suprantą Lietuvos siekį įstoti į Europos Sąjungą, bet nepriimtinu vadino siekį tapti NATO nare. Jų manymu, Rusija ateityje liks izoliuota saugumo prasme. Seimo Užsienio reikalų komiteto pirmininkas Mečys Laurinkus susitikime sakė, jog užsienio politikos prioritetų srityje pozicijos ir opozicijos nuomonės sutampa: Lietuva turi integruotis tiek į ES, tiek į NATO. Vėliau įvykusiame Dūmos delegacijos susitikime su Seimo Žmogaus ir piliečių teisių bei tautybių reikalų komiteto nariais Rusijos atstovai priekaištavo, kad mūsų šalyje oficialiai priimami Čečėnijos atstovai, o Seime yra “čečėnų kambarys”. Šio komiteto pirmininkas Emanuelis Zingeris atkreipė Rusijos delegacijos narių dėmesį, jog Europos Taryboje dėl žmogaus teisių Lietuvoje neiškyla problemų, bei siūlė susipažinti su baziniu teises pagrindu, garantuojančiu žmogaus teises mūsų šalyje. Pasak E. Zingerio, jam net Vakarų Europoje gali prilygti nedaugelis valstybių. Rusijos atstovai vėl domėjosi už antivalstybinę veiklą teisiamais buvusiais kompartijos vadovais Mykolu Burokevičiumi, Juozu Jermalavičiumi bei už šmeižtą nuteistu jedinstvininku Valerijumi Ivanovu. Dūmos deputatai siūlė paleisti šiuos asmenis, įrodinėjo, jog jie nekelia pavojaus Lietuvos saugumui. Atsakydami į tai Seimo nariai priminė neseniai Lietuvoje viešėjusio Europos Tarybos Parlamentinės Asamblėjos pranešėjo padarytą išvadą, jog V. Ivanovas, M. Burokevičius ir J. Jermalavičius nėra persekiojami už priklausymą tautinei mažumai ar įsitikinimus. Seimo narys Vytautas Cinauskas priminė, jog Rusija turėtų kompensuoti lietuvių tremtinių grįžimo į Lietuvą išlaidas, o E. Zingeris pasiteiravo apie iš Lietuvos išvežtų kultūros vertybių grąžinimą. Pastarasis taip pat užsiminė ir apie per Rusiją į Lietuvą atkeliaujančius nelegalius Azijos valstybių migrantus.


Gruodžio 5-ji — Stalino Konstitucijos diena. Tarybinė liaudis ir visi jos draugai užsienyje mini demokratiškiausios pasaulyje konstitucijos — socialistinės visuomenės konstitucijos — paskelbino dieną. 1936 metų gruodžio 5 dieną VIII Nepaprastasis Visasąjunginis Tarybų Suvažiavimas po didžiojo Stalino pranešimo priėmė naują TSRS Konstituciją Šis įvykis auksinėmis raidėmis įrašytas į žmonijos istoriją. Stalino Konstitucija įstatymiškai užtvirtino naują visuomeninę santvarką. Tarybų šalis sukūrė socializmą, likvidavo išnaudotojų klases, realiai užtikrino žmonių lygiateisiškumą, aktyvų ir visapusišką darbo žmonių dalyvavimą valstybės valdyme, pilnutinį visų TSRS tautų, surištų glaudžios ir nesugriaunamos draugystės saitais, nacionalinio valstybingumo, kultūros ir ūkio vystymąsi. TSRS įvykdyta tai, apie ką svajojo ir svajoja milijonai dorų žmonių kapitalistinėse šalyse. Stalino Konstitucija išreiškia tikrąjį liaudišką demokratizmą Tarybų Sąjungoje, demokratizmą, kokio nėra jokioje kitoje valstybėje, kur visuomenė yra susiskirsčiusi į klases — turtuolių ir beturčių, išnaudotojų ir išnaudojamųjų. Tarybinė valdžia stipri savo artimumu liaudžiai. Tarybinė demokratija skiriasi nuo parlamentinės demokratijos tuo, kad ji yra tikrai liaudiška. Tuo paaiškinama mūsų liaudies vienybė, josios pasitikėjimas tarybine vyriausybe ir bolševikų partija, kurios neturi kitokių interesų, kaip darbo žmonių interesus. „Gausių mūsų profsajunginių, gamybinių, kultūrinių, sportinių ir kitų darbininkų organizacijų aktyvume, sukūrime kolektyvinių ūkių, jungiančių daugelį milijonų tarybinių piliečių visoje plačioje Tarybų Sąjungos teritorijoje, nuolatiniame augime socialistinio lenktyniavimo fabrikuose ir gamyklose, kolektyviniuose ir tarybiniuose ūkiuose, šachtose ir geležinkeliuose — visur matomas tikrai liaudiško demokratizmo suklestėjimas, kurio mes nežinojome senaisiais laikais ir kurio negali būti jokioje kitoje valstybėje, paskirstytoje į engėjų ir engiamųjų klases, kam jau seniai padarė galą mūsų šalyje tarybinė valdžia“. (Molotovas). Tarybinis, socialistinis demokratizmas rado savo aukščiausią išraišką TSRS Konstitucijoje. Stalinas — socializmo Konstitucijos kūrėjas. Jis moksliškai išvystė ir pagrindė Lenino mokslą apie socializmo sukūrimą vienoje šalyje. Jis tiesioginiai vadovavo socialistinės visuomenės sukūrimui ir atvedė TSRS tautas į pasaulinę istorinę reikšmę turinčias pergales. Visos mūsų šalies tautos, giliausios meilės ir begalinio atsidavimo kupinos, kreipia savo žvilgsnius į tą, kurio genijus nušvietė kelius į naujos visuomenės pastatymą, į josios Konstitucijos kūrėją ir įkvėpėją. Didžiajai Lenino–Stalino partijai pašaukus, visa liaudis, kaip vienas žmogus, stojo ginti savo tėvynę, savo tikruosius interesus, istorinius laimėjimus, įrašytus Stalino Konstitucijoje. Leninas sakė: „Niekuomet nebus nugalėta toji liaudis, kurioje dauguma darbininkų ir valstiečių pažino, pajuto ir pamatė, kad jie gina savo, Tarybinę valdžią — darbo žmonių valdžią, kad jie gina tą reikalą, kurio pergalė juos ir jų vaikus įgalins naudotis visomis kultūros gėrybėmis, visais žmogaus darbo kūriniais“. Begalinis buvo mūsų liaudies pasiaukojimas, vyriškumas ir tvirtumas rūsčiomis Tėvynės karo dienomis, nes liaudis gynė ir apgynė tai, kas buvo laimėta ilgos kovos išdavoje. Mes gynėme pažangiausią pasaulyje visuomeninę santvarką — socialistinį demokratizmą. Mes gynėme savo, visos liaudies, turtus: žemę, fabrikus, gamyklas, kasyklas, šachtas, elektraines, geležinkelius, kolektyvinius ir tarybinius ūkius, mašinų traktorių stotis. Mes gynėme pas mus įgyvendintą teisę į darbą, į poilsį, į mokslą, į materialinį aprūpinimą senatvėje. Mes gynėme visų tautų lygiateisiškumą ir visų tautų draugystę nuo fašistinių budelių. Mes gynėme sąžinės laisvę, žodžio laisvę, spaudos laisvę, susirinkimų ir mitingų laisvę, susivienijimo į visuomenines organizacijas laisvę, mes gynėme mūsų užkariautąją visuotinę, lygią ir tiesioginę rinkimų teisę slaptai balsuojant. Ir mes nugalėjome! Nugalėjo mūsų Raudonoji Armija — pati galingoji šių laikų armija, kurios vėliavose įrašyti didingi tautų laisvės ir brolybės šūkiai. Nugalėjo mūsų socialistinė ekonomika, įrodžiusi savo privalumus prieš priešiškų valstybių ekonomiką. Nugalėjo tarybinė ideologija, Lenino-Stalino ideologija. Tarybiniai žmonės su didžiausiu pasiryžimu gina į Stalino Konstituciją įrašytąsias žmogaus teises. Jie atmena ir TSRS piliečių pareigas — laikytis TSRS Konstitucijos, vykdyti įstatymus, laikytis darbo drausmės, dorai atlikinėti visuomenines prievoles, gerbti socialistinio bendrojo gyvenimo taisykles, saugoti ir stiprinti visuomeninę, socialistinę nuosavybę, kaip tarybinės santvarkos šventą ir neliečiamą pagrindą, kaip Tėvynės galingumo ir turtingumo šaltinį, kaip darbo žmonių pasiturinčio ir kultūringo gyvenimo šaltinį. „Tėvynės gynimas yra šventa kiekvieno TSRS piliečio pareiga“, — šie Stalino Konstitucijos žodžiai giliai įsmigo į tarybinių žmonių širdis. Mūsų šalies tautų draugystė — viena iš galingų tarybinės valstybės jėgos šaltinių — dar labiau sustiprėjo karo dienomis. Nepalaužiama stalininės tarybinių tautų draugystės jėga, tautų, kuriančių naują pasaulį, pavertė pelenais fašistinius avantiūristus, skleidusius nuodingąją rasinės neapykantos ir gyvuliško šovinizmo sėklą, svaičiojusius apie daugiatautės Tarybų Sąjungos pavergimą ir sužlugdymą. Tarybinės valstybės galingumas yra Lenino-Stalino partijos atkaklios kovos rezultatas. Bolševikų partija atvedė liaudį į pergalę prieš kapitalizmą, prie puikių socializmo atsiekimų. Spalio revoliucija, išgelbėjusi mūsų šalį nuo nusmukimo į antraeilių valstybių tarpą, išvadavo bajoriškosios, dvarininkiškosios buržuazinės santvarkos supančiotąsias tautų jėgas, tautų, tik dabar gavusių galimumus vystytis tarybinės valdžios pagrindu. Trumpu laiku tarybinė valdžia likvidavo šalies atsilikimą, pastatė galingą socialistinę industriją, sukūrė kolektyvinių ūkių sistemą, pasiekė negirdėtą kultūrinį pakilimą. Tarybinė liaudis žino, kad dėl visų savo pasisekimų ji turi būti dėkinga bolševikų partijai — mūsų pergalių organizatoriui ir įkvėpėjui. Daug kartų mūsų Tėvynės priešai mėgino pražudyti tarybinę valstybę. Lenino – Stalino partijos tvirtumo ir stiprumo dėka Tarybų Sąjunga nugalėjo visus bandymus. Socialistinė santvarka įrodė savo didžiulę, neįveikiamą jėgą. Tėvynės karas prieš fašistinius grobikus, pasibaigęs visišku priešo sutriuškinimu, su nematyta jėga patvirtino draugo Stalino žodžius, kad socializmas ir demokratija — nenugalimi. Mūsų pergalėje prieš fašizmą mes matome ir didžiąją tarybinės demokratijos pergalę. Pagalvojęs apie sunkų ir garbingą kelią, kurį mes praėjorne per ketverius karo metus, aiškiai suprasdamas, koks pavojus grėsė mūsų valstybei, mūsų vaikams, mūsų broliams ir seserims, įvertindamas visą pasiektosios pergalės didingumą, kiekvienas tarybinis žmogus sako: — Tai mūsų laimė, kad sunkiais karo metais Raudonąją Armiją ir tarybinę liaudį vedė į priekį išmintingas ir prityręs Tarybų Sajungos vadas — didysis Stalinas! Tarybinė valstybė išėjo iš karo dar labiau sustiprėjusi, be galo išaugo josios autoritetas ir įtaka tarptautinėje arenoje, TSRS išgelbėjo šių laikų civilizaciją nuo fašistinių grobikų, ir laisvę mylinčios tautos mato joje stiprią taikos ir saugumo tvirtovę. Kaip niekuomet anksčiau, susibūrę apie bolševikų partiją, tarybinę vyriausybę, apie draugą Staliną, mes pradedame dabar taikios statybos laikotarpį. Mūsų uždaviniai aiškūs: mes norime pasiekti ir mes pasieksime naujo socialistinės visuomenės jėgų suklestėjimo, mes norime pateisinti ir mes pateisinsime mūsų draugų visame pasaulyje viltis. Toliau stiprindami ekonominę TSRS galią ir Raudonąją Armiją, stovinčią mūsų kūrybinio darbo sargyboje, keldami gyventojų kultūrą ir materialinę gerovę, mes užtvirtinsime laimėtąją pergalę ir pasieksime lemiamų pasisekimų statant komunizmą. Šiais metais Stalino Konstitucijos dieną mūsų liaudis švenčia rengdamasi rinkimams į TSRS Aukščiausiąją Tarybą. Nauji visuotiniai rinkimai pademonstruos karštus mūsų liaudies patriotinius jausmus, aukštą sąmoningumą, moralinės politinės vienybės augimą, tarybinės liaudies demokratijos galią ir vertę. Stalino Konstitucijos dieną mes švęsime pasiekę didžiąją pergalę, įkvėpti naujų vilčių, tikėdami šlovinga mūsu šalies ateitimi.


Ligšiol dar nieko nepavyko išgelbėti. Riadio žiniomis, del blogo oro ir audrų lakūnai turi kovoti su didelėmis kliūtimis savo pastangose išgelbėti generolą Nobile ir jo igulą. Kings Bay daugiau nebegaunama jokių žinių iš generolo Nobile radio aparato. Septynių tautų lakūnai daro pastangų išgelbėti Nobile ir jo draugus, bet ligšiol jiems tai padaryti nepavyko. Skrendąs į šiaurę švedų lėktuvas „Upland“ buvo priverstas nusileisti Laplande. Vėliau jis vėl pakilo į orą. Skrendanti į šiaurę didelį prancūzų hidroplaną valdo kapitonas Guilband. Ten pat skrenda kapitonas Riiser Larsen ir leitenantas Holms. Ta pačia kryptimi plaukia ir laivai „Hobby“ ir „Braganza“.


Maskvos universiteto bendradarbiavimas su Anglijos universitetais

MASKVOS M. V. Lomonosovo vardo valstybinis universitetas turi daug bičiulių visose pasaulio šalyse. Seni draugystės saitai sieja šią vieną seniausių Rusijos aukštųjų mokyklų su Didžiosios Britanijos universitetais. Kalbėdamasis su TASS'o korespondentu MVU prorektorius K. I. Ivanovas papasakojo: Maskvos universiteto ir Anglijos universitetų kūrybiniai ryšiai buvo užmegzti antrojoje XVIII amžiaus pusėje. 1761 metais į Glazgo miestą buvo nusiųsti studentai S. Desnickis ir I. Tretjakovas. Ten jie sėkmingai baigė universitetą, apgynė daktarų disertacijas ir po to tapo pirmaisiais rusų civilinės teisės profesoriais. Rusijos mokslininkai labai vertino savo kolegų anglų mokslinius nuopelnus. Savo ruožtu rusų tyrinėtojų darbai buvo pripažinti Anglijoje. 1830 metais dar ir dabar veikiančios prie Maskvos universiteto gamtos tyrėjų draugijos nariais buvo daugiau kaip 50 Anglijos mokslininkų. Įžymusis gamtos tyrėjas Čarlzas Darvinas ir jo veiklos draugai Uolesas, Gukeris, Lajelis, Heksells, garsusis fizikas ir chemikas Daltonas, fizikas Faradėjus, geologas Murčisonas ir kiti buvo šios draugijos garbės nariai. Žinomasis rusų chemikas Maskvos universiteto profesorius V. V. Markovnikovas buvo Londono chemikų draugijos garbės narys, įžymusis fizikas N. A. Umovas buvo išrinktas Glazgo universiteto garbės nariu. K. A. Timiriazevas buvo Kembridžo universiteto ir Glazgo universiteto garbės daktaras, o taip pat Londono karališkosios draugijos narys. Timiriazevas visuomet buvo karštas Anglijos ir Rusijos tautų draugystės šalininkas. Taip pat galima pateikti eilę pavyzdžių apie MVU ryšius su anglų mokslininkais pastaruoju metu. 1953 metais Maskvos universitetą aplankė anglų mokslininkų delegacija, kuriai vadovavo žinomas tarptautinio judėjimo už taiką veikėjas fizikas Dž. Bernalas. Spaudos konferencijoje TSRS Mokslų akademijoje vienas tos delegacijos narys daktaras A. Gordonas pasakė: „Naujųjų Maskvos universiteto rūmų aplankymas įtikino mus, kokią didelę reikšmę tarybinė liaudis teikia tolesniam švietimo vystymui… Grįžę į tėvynę, mes padarysime visa, kas įmanoma, kad prisidėtume prie artimesnio Tarybų Sąjungos ir Anglijos mokslininkų bendradarbiavimo“. Po kurio laiko dalyvauti tarptautinėje meteorų fizikos konferencijoje - į Mančesterį buvo nuvykusi MVU profesoriaus V. G. Fesenkovo vadovaujama Tarybų Sąjungos delegacija. Dalyvauti MVU 200 metų jubiliejuje į Tarybų Sąjungos sostinę buvo atvykę dviejų Anglijos universitetų atstovai. 1955 metais Maskvos universiteto rektorius akademikas I. G. Petrovskis svečiu dalyvavo iškilmingoje ceremonijoje, kurios metu karalienė-motina Elžbieta buvo paskirta Londono universiteto kancleriu. Toji kelionė įgalino užmegzti glaudžius ryšius su eile anglų mokslininkų ir Londono, Kembridžo, Oksfordo ir Edinburgo universitetų vadovybe. Šiuo metu MVU antropologijos muziejus susirašinėja ir pasikeičia eksponatais su Britanijos muziejumi Londone. MVU biblioteka palaiko nuolatinį ryšį su eile Anglijos universitetų. Studentai labai susidomėję išklausė anglų mokslininkų Dž. Bernalo, P. Medovaro ir kitų paskaitas. Daugiatūkstantinis Maskvos universiteto kolektyvas siekia toliau stiprinti draugiškus ryšius su Didžiosios Britanijos universitetais.


Rašo René Martel. Ateinantieji metai bus sunkūs įvykiais ir nelauktais galimumais... Besibaigiantieji 1928 metai turėjo, kaip jau pavadinta, Lugano skandalą. T. S-gos paprasta sesija baigiasi savo įprastu pilkumu: pro forma buvo išdirbtos rezoliucijos, vengta rimtų sunkenybių; kaip įprasta, neišsprendžiami klausimai atidėti kitai sesijai, pasitenkinta leinais rezultatais, – visada kaip paprastai; Ženevoje ir aplinkui pasitenkinta mažmožiais. Vadinasi, visa baigėsi su paviršutiniu optimizmu, su trupučiu nuovargio ir skepticizmo, kaip pritinka susipratusiems politikams, kurie yra labai užimti ir kurių iliuzijos yra nedidelės, kada staigus perkūno trenksmas pabudina susirinkimą. Malonus, lengvapėdiškas ir neišmintingas p. Zaleskis, staiga pagautas germanofobijos priepuolio, šoko ant aukštosios Silezijos vokiškų mažumų ir už tai susilaukė smarkaus p. Stresemanno atsikirtimo. Mandagus lenkų užsienių reikalų ministeris dar nebuvo atsipeikėjęs iš savo nusistebėjimo, dar išsigandęs skelbė savo susijaudinimą tiems, kurie norėjo jo klausyti. Iš pradžios bandyta jį įtikinti, bandyta jam išaiškinti, kad jis per daug dėmesio kreipiąs savo neatsargumui. Norėta p. Stresemanno skaudų apostrofą suvesti į posėdžio incidento proporcijas, aiškinta sesijos pabaiga, kada pailsę nervai prašo pasigailėjimo ir yra prieinamesni momento emocijoms. Vėliau pagalvota ir suprasta, kad šį kartą p. Zaleskis turėjo pagrindo nuliūsti. T. S-ga susitikus su problema, kurios ji labiausia bijo, su universališkiausiu klausimu, kuris yra dygiausias ir pats vaisingiausias pasauly klausimas, būtent, tautinių mažumų klausimas. Kanados atstovas p. Dandurand, tiesa, visai teisingai nurodė savo intenciją jį iškelti T. S-gos taryboj. Bet p. Dandurand, nežiūrint jo labai žinomo kurtuaziško susilaikymo, yra Ženevos žmogus: tikėtasi jį atkalbėti, kad jis atsisakytų nuo savo sumanymų. Bet niekas nedrįstų pasigirti galįs atkalbėti p. Stresemanną, kurį palaiko, arba, tikriau sakant, stumia vieninga visos Vokietijos opinija. Iš kitos pusės Lenkija čia yra per daug padariusi: ji per daug persekiojo savo tautines mažumas (kurios, neužmirškime, sudaro pusę jos gyventojų) ir ji turi pagrindo bijoti visokio tikrai nešališko tarptautinio tyrimo. Lietuvių lenkų ginčas T. S-gos rūpesčiuose jau neturės pirmos vietos. Ir kai bus išsemtas artimiausių debatų pagrindinis klausimas, kils tiek daug incidentų, kad niekas daugiau nedrįs kalbėti apie demarkacijos liniją, komisijas ir Lenkijos intrigas prieš Lietuvą. Kitas klausimas stos prieš Europos opiniją artimiausiais mėnesiais: galutinas likvidavimas dar nebaigtų klausimų tarp Prancūzijos ir Vokietijos. Tiesa, jie yra sunkūs ir komplikuoti, bet juos reikia išspręsti. Jie negali ilgiau tarnauti tam, kad tarp dviejų tautų nesutikimai būtų amžini – tarp tautų, kurios viena kitą gerbia ir kurios yra pasiryžusios gyventi gerame susipratime. Mes galime pasakyti be perdėto optimizmo, kad abiejose Reino pusėse norima susikalbėti. Ir bus susikalbėta, nes bus kalbamasi dviese, bet ne trise. Prancūzai ir vokiečiai vieni kitus supras, jei jie bus tik patys vieni ir jei niekas nebandys jų kortas sumaišyti. Mes niekam neleisime kištis į mūsų reikalus ir stoti tarp Vokietijos ir mūsų! Niekam, o mažiausia Lenkijai! Šį momentą lenkai daro desperatiškų pastangų, norėdami surišti Reino evakuavimo klausimą su jų vakarų sienų likimu. Jei jiems tikėti, tai Prancūzija amžinai turėtų palikti prie Reino, kad garantuotų lenkams ramų valdymą, to, ką jie yra pagrobę iš vienų ir iš kitų. Labai ačiū. Tegu vagys patys būva atsargūs! Prancūzų opinija nesirūpina Lenkijos vakarų arba rytų sienomis. Tai jai vitiek. Kaip galima būtų įtikinti prancūzų ūkininką arba darbininką pradėti prieš Vokietiją kruviną 1914 metų avantiūrą už koridorių, už aukštąją Sileziją, už Galiciją? Jie šių istorijų visai nesupranta, jie jomis nesidomi, jie iš jų juokiasi, smarkiai juokiasi... P. Briand'as to neslėpė p. Zaleskiui pereito rudens pradžioj, kada lenkų ministeris atbėgo į Paryžių, kad jo kraštas galėtų dalyvauti prancūzų vokiečių pasikalbėjimuose apie Reino kraštą. Paryžiuj jis neišbuvo daugiau, kaip 24 valandas. Bet jam grįžus, koks buvo lenkų spaudos neapykantos paleidimas prieš Prancūziją. Mes plačiai sužinojome mūsų sąjungininkų tikruosius jausmus, kai dėl mūsų. Ne! Lenkija nedalyvaus prancūzų vokiečių derybose! Priemonės yra pilnos, ir mes griežčiausiai reikalaujame švento ir išmintingo egoizmo teisių.


Kaip praneša iš Nasau agentūros Asošieited pres korespondentas, vakar Dž. Kenedis nusiuntė Prancūzijos prezidentui de Goliui laišką, kuriame pareiškia ketinąs tiekti Prancūzijai „Polario“ raketas tomis pat sąlygomis, kuriomis jos, kaip susitarta su Makmilanu, bus tiekiamos Anglijai“. Jungtinių Amerikos Valstijų prezidentas Kenedis išvyko iš Bahamos salų, kur jis keletą dienų tarėsi su Anglijos ministru pirmininku Makmilanu, ir atvyko į Palm Bičą (Floridos valstija


Šimtai JAV jūrų pėstininkų ir Prancūzijos kariškių išvyko iš Somalio sostinės Mogadišo į šalies gilumą. Siekiama plėsti humanitarinę paramą. O priešiškų grupuočių vadovai išveža iš sostinės sunkiąją ginkluotę. Manoma, kad tai padės išvengti grupuočių susidūrimų su tarptautinėmis karinėmis pajėgomis. JTO generalinio sekretoriaus B.Galio nuomone, šių pajėgų išvedimas iš šalies sietinas su politine pažanga šalyje, kurią dabar drasko anarchija. Generalinis sekretorius sakė, kad per greitas JAV karinių dalinių išvedimas gali turėti pražūtingų padarinių. Juos išvedus, operacijai turėtų vadovauti JTO kariniai daliniai.


Agentūros AP korespondentas, remdamasis SNO atstovo Leopoldvilyje pareiškimu, pranešė, kad Katangos „prezidentas“ Čiombė paliko savo rūmus Elizabetvilyje ir dingo nežinoma kryptim


B. GEREMEKAS: „NORĖTUME IŠSKLAIDYTI LIETUVOS LENKŲ BŪGŠTAVIMUS“

Lietuvoje viešėjo Lenkijos seimo ir senato užsienio reikalų komisijų delegacija, atvykusi mūsų Respublikos Parlamento kvietimu. Praėjusį sekmadienį svečiai susitiko su Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos Užsienio reikalų komisija, o vakar - su Parlamento pirmininku V. Landsbergiu, Tautybių departamento direktore H. Kobeckaite, lenkų deputatų frakcija, Lietuvos lenkų sąjungos Vilniaus valdyba, Vilnijos krašto atstovais. Kaip „Lietuvos“ viešbutyje surengtoje spaudos konferencijoje papasakojo delegacijos vadovas, seimo užsienio reikalų komisijos pirmininkas Bronislavas Geremekas, svarbiausias vizito tikslas - plėtoti naujus valstybių tarpusavio santykius. Plėtotei, jo nuomone, talkintų spartesnis vietos lenkų problemų sprendimas. „Norėtume išsklaidyti Lietuvos lenkų būgštavimus. Tai galėtų padaryti lenkų savivaldos rinkimai ir jų teisių gerbimas. Tautinių mažumų - ir Lietuvos lenkų, ir Lenkijos lietuvių - interesais neturėtų būti naudojamasi siekiant politinių tikslų“, - pasakė B. Geremekas. Vietos lenkams, svečio nuomone, turėtų būti suteiktos tokios pat teisės kaip ir kitiems Lietuvos gyventojams vartoti savo kalbą, plėtoti kultūrą. B. Geremekas patikino esąs optimistas ir viliąsis, kad ateityje Lenkijos ir Lietuvos ryšiai gerės. Praėjusį savaitgalį agentūra ITAR-TASS pranešė, kad Lietuvos lenkų sąjunga kreipėsi į Tarptautinį tribunolą Hagoje dėl lenkų mažumos teisių pažeidimų mūsų Respublikoje.


NETOLI „Jaroslavlio“ viešbučio daugelio dėmesį atkreipė tokia scena: prie grupės stiprių ir augalotų juodaodžių vaikinų pribėgo nedidelis baltaplaukis maskvietis. Mažyliui buvo ne daugiau kaip treji metai, bet jis jau buvo gerai išmokęs festivalio kalbą. — Draugystė, — tarė jis, tiesdamas jiems ranką. — Draugystė, — šypsodamiesi atsakė šie. Vienas vaikinas paėmė berniuką už rankos. Tai — vienas vakarykštės festivalio dienos epizodų, atrodytų, niekuo nesiskiriąs nuo ankstesnių. Lygiai taip pat prie viešbučių, laukdami delegacijų, stovėjo įvairiaspalviai autobusai, virėjai lygiai taip pat ruošė pusryčius ir pietus, diktoriai įvairiomis kalbomis skelbė darbotvarkę. Ir vis dėlto buvo juntama, kad tai buvo paskutinė festivalio diena. Prie vieno autobuso, kuriuo ruošėsi važiuoti į miesto centrą vengrų jaunuoliai ir merginos, stovėjo dvi Maskvos moksleivės su gėlių puokštėmis — jos atėjo atsisveikinti iš anksto… Autobusai nuvažiavo paskutinės festivalio dienos maršrutu. Visasąjunginės žemės ūkio ir pramonės parodos. Ir vakar čionai atvažiuodavo mašinos. Bet jų jau mažiau. Ištuštėjo tos vietos, kuriose dažniausia susitikdavo draugai, tačiau viename gražiame kampelyje, prie tvenkinio, skambėjo dainos, muzika. Tai Jugoslavijos delegacija priėmė savo šefus — sostinės Krasnopresnios rajono jaunimą. Čionai atvažiavo vaikinai ir merginos iš „Triochgorkos“, Presnios mašinų gamyklos, siuvimo fabriko, draugai iš tarybinės delegacijos. Jų tarpe audėja Ana Guziejeva, verpėja Aleksandra Čiugunova, kurios jau savo klube buvo susitikusios su draugais jugoslavais. Linksmas bruzdesys netrukdė rimtam pokalbiui. Prie vieno staliuko — nacionalinio chorvatų teatro Zagrebe režisieriaus asistentas Davoras Šošičas ir Kijevo Dovženkos vardo kino studijos režisierius Vladimiras Denisenka. Realizmo problemos dramaturgijoje, paskutiniai Ochlopkovo darbai — apie tai ir daug ką kito kalbėjo jie. —Aš mačiau „Hamletą“ ir „Blakę“ Majakovskio teatre. Jų pastatymas mane sudomino, — pasakė D. Šošičas. Tačiau daug ko taip ir nespėjau pasižiūrėti. Aš labai norėčiau gauti Maskvoje inscenizuotą Gorkio „Motiną“. Mūsų teatras ją nori pastatyti Spalio keturiasdešimtmečio proga. Svečio iš Zagrebo užrašų knygutėje atsiranda Bachrušino teatrinio muziejaus, Centrinės teatrinės bibliotekos adresas, — gal būt, jis dar spės čionai užeiti. Per tas dvi savaites miesto gyventojai įprato matyti gatvėse neįprastai daug žmonių. Tačiau vakarykštė diena pralenkė visas ankstesnes. Maniežo aikštėje, skvere prie Didžiojo teatro, prie Istorinio muziejaus, Maskvos upės krantinėse — visur atsisveikino su Maskva ir maskviečiais jų draugai iš užsienio. Diena pasitaikė iš tikrųjų giedri ir saulėta — tinkamiausias laikas nuotraukoms. Tūkstančiai fotoreporterių-mėgėjų nuo pat ryto užpilde Raudonąją aikštę. Reikia nufotografuoti vietas, tapusias festivalio dienomis tokiomis artimomis daugeliui jų. Janas Ščiasnas iš Marianų Laznių ir Jaroslavas Filingeris iš Karlovų Varų ėjo aikšte, apsikabinę su nauju draugu iš Čilės — Džuvenu Pinto. Į šią draugišką kompaniją buvo nukreipta dešimtys objektyvų. Tamara Michailova iš Leningrado ir Liusia Poliakova iš Ramensko nusifotografavo su kolumbiečiu Chulio Renteriju. Kaip tapo tradicija nuo pirmųjų festivalio dienų, visur gyvai keičiamasi ženkleliais, suvenyrais. Į bloknotus įrašomi vis nauji adresai. Ne tik nuotraukos primena Maskvą. Architektas iš Kameruno D. Noumbisi valstybinėje universalinėje parduotuvėje nusipirko Čaikovskio penktąją simfoniją, Mocarto serenadą ir Solovjovo-Sedojaus „Pamaskvio vakarus” plokštelėse. Ceilono studentai Makuloluva ir Gamini Nagacha — taip pat Čaikovskio gerbėjai. Jie nusipirko visas plokšteles su jo muzikos įrašais, kokias tik gavo parduotuvėje. Prie porceliano sekcijos prekystalio su didelėmis dėžutėmis rankose priėjo italės Blanka Roza ir Franka Bandini. Joms labai patinka portcigaras, padarytas Leningrado 250-ujų metinių garbei, ir puodukas su Kremliaus atvaizdu. Tačiau pasirodo, kad draugėms neužtenka pasiimtų pinigų. — Rytoj iš ryto ar bus atidaryta parduotuvė? — klausia pardavėjos Blanka. Tačiau italėms neteko laukti rytdienos. Greta stovėjusios medicinos sesuo iš Kalinino Tatjana Ovčinikova ir Maskvos mokyklos mokytoja Valentina Novikova, tai išgirdusios, nupirko portcigarą ir puoduką ir padovanojo juos merginoms. Italės susijaudinusios, jos apkabina ir bučiuoja naujas pažįstamas. Ir dar viena įdomi paskutinės festivalio dienos žymė. „Maskvos” viešbučio vestibiulis. Spaudos centras. Vakarykštė diena buvo ypač įtempta 150-ojo ryšių skyriaus darbuotojams. Įvairių laikraščių, agentūrų, televizijos kompanijų korespondentai davė paskutines telegramas apie jaunystės šventę. — Londonas — šeštoji kabina. Kas laukia Atėnų, prieikite prie kabinos Nr. 10, — pasigirsta radijo dinamikuose budinčių telefonisčių Olgos Michailovos ir Alos Artiušenkos balsai. Iš didelių siuntinių, siunčiamų į Bulgariją, Vengriją, Rumuniją ir kitas šalis, galima įsivaizduoti, koki darbą šiomis dienomis atliko kino operatoriai: jiems prireikė tūkstančių metrų kino juostos, kad nufilmuotų pasaulio jaunystės šventę. Iki 2000 laiškų, banderolių, fototelegramų kasdien išsiųsdavo pašto skyrius į Alžyrą, Naująją Zelandiją, Lotynų Ameriką ir kitas šalis. Kiek iki tol nežinomų adresų teko parašyti Marijai Pankovai, Liudmilai Michailovai ir jų draugėms! Menas visada žavi žmones. Štai kodėl vakar daugelis svečių paskutinį kartą nutarė apsilankyti teatruose, muziejuose, aikštėse, kuriose įvyko tarybinių delegacijų koncertai. Prie Tretjakovo galerijos stovėjo autobusai su užrašais: „Libanas”, „Kinija”, „Vengrija”, „Egiptas”, „VFR”, „Kuba”, „Brazilija”. … Vakare, kai ėmė artėti festivalio uždarymo valanda, per miestą vėl pravažiavo visų šalių delegacijos. Jos nuvažiavo į Centrinį V. I. Lenino vardo stadioną. Ir vėl jas karštai ir nuoširdžiai sveikino mūsų šauniosios sostinės gyventojai. (TASS). 15 dienų viršum centrinio V. I. Lenino vardo stadiono plevėsavo balta VI Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio vėliava. 15 dienų Maskva svetingai priėmė jaunuolius ir merginas iš daugelio šalių. Tai buvo neužmirštamos dienos, muzikos, dainų, linksmybių, ryškių švenčių, susitikimų, karštų ginčų ir nuoširdžiausio draugiškumo dienos. Šventėse ir mitinguose, susitikimuose ir diskusijose jaunimas pareikšdavo apie savo siekimą taikos ir draugystės. Tai buvo didinga, ne su kuo nesulyginama manifestacija, kurioje jaunosios kartos atstovai reikalavo uždrausti atominį ginklą, pareiškė, kad jiems reikia taikos ir tiktai taikos. Rugpiūčio 11 d., sekmadienis — paskutinė festivalio diena. Autobusų kolonos su delegatais vėl pradėjo važiuoti į centrinį stadioną. Kaip senus draugus maskviečiai sveikino jaunuolius ir merginas iš užsienio. Jaunystės šventę, taikingojo jaunimo šventę Maskva palydi taip pat iškilmingai, kaip buvo ją sutikusi. … Centrinis V. I. Lenino vardo stadionas. Didelės sporto arenos tribūnos pilnutėlės. Tie, kurie negalėjo čia ateiti, susirinko prie televizorių ir radijo aparatų. Tarsi visa Maskva dalyvautų šiose paskutinėse Pasaulinio festivalio iškilmėse. Ilgai trunkančiais plojimais susirinkusieji sutinka draugus A. B. Aristovą, J. A. Furcevą, J. E. Kalnberzinį, A. N. Kosyginą, M. A. Suslovą. Į žaliąją stadiono aikštę, skambant maršui, išeina festivalio tarptautinio komiteto nariai. Pasirodo vėliavininkai, nešantieji vėliavas tų šalių, kurių pasiuntiniai dalyvauja festivalyje. Vėliavininkai išsirikiuoja viduryje aikštės. Festivalio tarptautinio komiteto narys, festivalio tarybinio komiteto pirmininkas S. K. Romanovskis trumpa kalba atidaro iškilmes. Jis pareiškė įsitikinimą, kad šios šventės šiluma dar labiau įkvėps jaunuolius ir merginas darbui, kuriuo siekiama stiprinti taiką ir jaunimo bei visų šalių tautų draugystę, iškovoti geresnį gyvenimą. Po to į pasaulio jaunuolius ir merginas kreipėsi festivalio tarptautinio komiteto narys, Pasaulinės demokratinio jaunimo federacijos prezidentas Bruno Berninis. Jis paskelbė VI Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio už taiką ir draugystę tarptautinio komiteto pareiškimą. Brangūs draugai visame pasaulyje! — sakoma pareiškime. Artėja į pabaigą mūsų puikusis VI Pasaulinis jaunimo ir studentų festivalis už taiką ir draugystę. Praėjo 15 nuostabių dienų, kurios išliks kiekvieno iš mūsų atmintyje visam gyvenimui. Tai buvo giliai prasmingos dienos. Mes, 34 tūkstančiai jaunuolių ir merginų — 131 šalies milijonų jaunimo pasiuntiniai, susitikome festivalyje, kad draugiškai apsvarstytume daugelį gyvybinių problemų, kurios jaudina jaunuolius, kur jie begyventų, kokių tik politinių ir religinių pažiūrų jie besilaikytų, kokios tautybės jie bebūtų. Mūsų festivalio devizas — taika ir draugystė, toliau sakoma pareiškime. Štai kodėl tai ne tik tų, kurie čia susirinko, šventė. Tai šventė viso pasaulio jaunimo, kuriam tiktai taika ir tautų draugystė užtikrins laimingą rytojų. Pareiškime susumuojami VI Pasaulinio festivalio rezultatai, pabrėžiama, kad jo sėkmė buvo daugelio pasaulio šalių jaunimo organizacijų bendro rūpinimosi laimėjimas. Jame reiškiama nuoširdi padėka tarybiniam jaunimui, maskviečiams už svetingumą, už šiltą, nepamirštamą festivalio dalyvių ir svečių priėmimą. Pareiškimo pabaigoje sakoma: taiką ir laimingą ateitį galima sukurti, jei tautos ir jaunimas visada gyvena draugiškai, kaip tai buvo mūsų festivalyje. Festivalio tarptautinio komiteto pavedimu S. K. Romanovskis VI Pasaulinį jaunimo studentų festivalį už taiką ir draugystę skelbia uždarytą. Dalyvaujančiųjų žvilgsniai nukrypsta į pietinės tribūnos viršūnę. Ten ant stiebo — Maskvos jaunystės šventės vėliava. Štai ji lėtai leidžiasi. Griaudžia fejerverko salvė. Iškilmingai skamba Demokratinio jaunimo himno melodija. Dainuoja Europos ir Azijos, Amerikos, Afrikos ir Australijos jaunimo pasiuntiniai. Gęsta žiburiai. Iš dviejų priešingų vartų išsiveržia ryški šviesa ir pasklinda stadione, tarsi ištirpintas auksas. Tai išbėgo į aikštę merginos su deglais. Prasideda gimnasčių pratimai. Tamsoje sušvito pasakiška fosforine šviesa visa rytų tribūna. Iš tūkstančių įvairiaspalvių vėliavėlių išryškėja trys didelės raidės, sudarančios žodį „taika”. Šis žodis atsiranda rusų, anglų, prancūzų, kinų, ispanų ir vokiečių kalbomis. Po to tribūnoje pasirodo didelio balandžio siluetas, o už jo žodžiai, įrašyti festivalio emblemoje: „Už taiką ir draugystei”. Ir štai priešais žiūrovus nusitiesė didžiulis gyvas spalvotas kilimas: rytų tribūnoje sėdintieji fizkultūrininkai iškėlė visų spalvų vėliavėles. Aukštai į dangų iškilo tūkstančiabalsis aidas. Jaunuoliai ir merginos — pasaulio tautų pasiuntiniai susiima už rankų ir atsisveikindami dar ir dar kartą kartoja, kaip priesaiką, du brangius ir visiems suprantamus žodžius: „taika”, „draugystė”.


Lietuvoje staiga iškilo prezidento klausimas: piliečiams per referendumą reiks pasisakyti „už“ ar „prieš“. Tad, prieš atiduodant balsą, verta geriau pažinti prezidento galią, pareigas ir rinkimų formą. Prezidentas, kaip žinome, yra ir vykdomosios valdžios vyriausiasis vadovas daugumoje šalių, kurios turi šią instituciją, o jo galią ir jo rinkimo procedūrą nustato konstitucija. Taigi dar prieš prezidento rinkimus Lietuvai reikėtų priimti naują konstituciją: be jos prezidento rinkimai būtų beprasmiški ir, matyt, neteisėti. Daugumoje šalių prezidentas stebi, kad įstatymai būtų vykdomi sąžiningai laikantis konstitucijos, kontroliuoja ministrų kabineto darbą, priima kitų valstybių ministrus, pasiuntinius, sudaro sutartis (kurias turi patvirtinti parlamentas). Prezidentas taip pat informuoja tautą apie valstybės reikalus, yra vyriausiasis šalies ginkluotųjų pajėgų vadas ir gali, jei reikia, vetuoti parlamento nutarimus (kurie tokiu atveju turi būti dar kartą apsvarstyti). Prezidentą renka šalies piliečiai konstitucijoje nustatytam laikotarpiui, dažniausiai 4-5 metams. Pavyzdžiui, Prancūzijoje jį renka visi turintys balsavimo teisę piliečiai. Kai kuriose šalyse jie tik išrenka specialius atstovus kiekvienoje rinkiminėje apylinkėje, tada šie renka prezidentą. Taigi tik konstitucija nustato, kokiu būdu jis renkamas. Pats parlamentas neturi teisės rinkti prezidento. Yra valstybių, kuriose prezidento galia labai ribota: ten kraštą valdo ministras pirmininkas. Taip yra Vokietijoje, kur vykdomajai valdžiai vadovauja kancleris. Dauguma demokratinių šalių turi prezidentą, ir Lietuvai jo reikėtų. Tik kažin ar dabar, kai reikia skubiai spręsti daugybę nepriklausomybės atkūrimo problemų, vykdyti reformas. Gyventojų plebiscitas, ar jie nori turėti prezidentą, ar ne, nėra jo rinkimai. Pirmiausia turi būti priimta konstitucija, nustatanti prezidento kadencijos laiką ir jo įgaliojimus. Prezidento prievolė - tarnauti tautai ir valstybei, bet ne vienai partijai ar kitokiai piliečių grupei. Prezidentas turi išmanyti valstybės administravimą, užsienio politiką, sugebėti tinkamai reprezentuoti šalį. Mums reikia ieškoti turinčio diplomatinio pragmatizmo gabumų, aukštos kultūros, tolerancijos ir neabejotinai ištikimo savai tautai bei valstybei kandidato. Būtų klaidinga tikėtis, kad prezidento rinkimai yra vienintelė išeitis iš klampynės, į kurią patekome dėl įvairių priežasčių, kurių dalis - už Lietuvos sienų, bet dalis - ir mes patys. Per dvejus metus po nepriklausomybės atkūrimo dar nespėjome sutvarkyti krašto administracijos. Išrinktas prezidentas taip pat negalės to padaryti, jei nebus pagrindinio įstatymo, kuris aiškiai apibrėžtų visų institucijų atsakomybės bei teisių ribas. Jei konstitucija ganėtinai tobula, kompetentingas prezidentas galėtų daug nuveikti reformuodamas kraštą, užkirsti kelią užsienio politikos klaidoms. Skubame išsirinkti prezidentą, o nepagalvojame apie Parlamentą, kuris susiskaldęs į tiek frakcijų, kad neteko veiksmingumo. Gera dalis atstovų net neateina į posėdžius. Be to, Aukščiausioji Taryba buvo renkama paskubomis, neturint laiko geriau pažinti renkamų atstovų, kurių bene per daug mažai Lietuvai. Ar nepakaktų 70-80 parlamento narių? Būtų mažiau išlaidų ir tarpusavyje susikalbėti lengviau. Dabartinė AT buvo išrinkta pagal galiojusius tarybinius įstatymus. Todėl galima būtų rinkti ne tik prezidentą, bet kartu ir naują parlamentą. Kai turėtume visai naują valdžią, gal sumažėtų tarpusavio nesutarimai ir lėšų sutaupytume. Būsimajame referendume piliečiai galėtų pasisakyti, ar jie nori naujų parlamento rinkimų. Krašto padėtis reikalauja skubių reformų. Įvedę tvarką, įsivyravus rimčiai laimėtume gana daug, taip pat - ir užsienio kapitalo investicijų. Geriau sektųsi ir užsienio politikoje, nes su tvirta demokratine valdžia skaitytųsi kitos šalys. Grąžintume gerą Lietuvos vardą, kuris pastaruoju metu sumenko tiek dėl stabilumo nebuvimo, tiek dėl nesėkmingos užsienio politikos. Prezidento institucijos ir valdžios kompetentingumo grąžinimas - rimtos problemos. Kad jas greitai ir sklandžiai išspręstume, turėtume pakilti virš asmeninių ambicijų, visų pirma pasirūpinti šalies gerove. Iniciatyvą, kuri kilo berods dėl kieno nors užgaidų tapti valstybės galva, dabar reikėtų panaudoti ūkio negalavimams gydyti. Lietuvos valstybės laivui išplaukiant į plačią jūrą reikėtų ne vien naujo kapitono, bet ir naujos įgulos.


Gandai apie galimus pasikeitimus lenkų ministerių kabinete eina seniai. Tačiau po maršalo Pilsudskio atsisakymo iš ministerio pirmininko vietos ir įvykusių tada atmainų ministerių tarpe - ligšiol jokių naujų kombinacijų Bartelio kabinete neįvyko. Tas ir suprantama. Pilsudskio pasitraukimas iš kabineto viršūnės ir Bartelio kabineto papildymas keliais Pilsudskio šalininkais buvo tiktai taktiškas, laikino pobūdžio žingsnis, einant prie bendros vyriausybės rekonstrukcijos. Aišku yra, kad dabartinis Bartelio kabinetas, nežiūrint dominuojančio jame Pilsudskio vaidmens, nėra tinkamas numatomoms vidaus reformoms pravesti. Jis yra persilpnas ir negriežtas. Be to, dėl paskutiniųjų laikų nepasisekimų užsienių politikoj, Bartelio kabinetas yra netekęs gerokos dalies pasitikėjimo, ką galima aiškinti ir chronišku Pilsudskio negalavimu. Taigi, tiek vidaus, tiek užsienių politikos rezonai verčia keisti vyriausybę. Klausimas tik, kaip. Šiandien valdžia Lenkijoj yra pilsudskininkų rankose. Net pats valstybės prezidentas Moscickis kartą yra save pasivadinęs tiktai aukščiausio laipsnio pilsudskininku. Pilsudskininkams yra reikalingos jų projektuojamos reformos pravesti, kad jų padėtis sustiprėtų. Bet tą gali padaryti tiktai „stiprios rankos“ vyriausybė. O tokia vyriausybė gali atsirasti tik tada, kai kabineto priešaky atsistos žmonės, kurie ir dabar nulemia politikos kryptį. Čia pirmiausia eina pulkininko Slaveko kandidatura į ministerius pirmininkus. Pulkininkas Slavekas (kurio tikra pavardė yra kunigaikštis Certkovskis) yra Pilsudskio dešinioji ranka. Tik jam padedant pavyko patraukti Pilsudskio pusėn lenkų dvarininkus; jis daugiausia padėjo darbo, organizuodamas vyriausybės partiją seimo rinkimams. Be to, jis, rodos, bene bus pats įtakingiausias žmogus pilsudskininkų tarpe, be pačio Pilsudskio. Taigi, jei Barteliui teks atsistatydinti, tai atsižvelgiant į bendrą padėtį, jo vietą greičiausiai paims Slavekas. Tai bus taip sakant paskutinis pilsudskininkų koziris, nes daugiau veikslesnio žmogaus jie neturi. Bet Slavekas yra daugiau vidaus dalykams. O tuo tarpu ir užsienių politikoj dideliais laimėjimais Bartelio kabinetas Zaleskio asmeny pasigirti negali. Zaleskiui, kurį Varšuvoj vis dėlto laiko vienu iš geriausių politiku, paskutiniuoju laiku nepavyko. Ypač lenkus sukiršino Lenkijos nepakvietimas dalyvauti derybose dėl Pareinio evakuacijos. Lenkija, su savo pretenzijomis vaidinti didžiąją valstybę, pasijuto įžeista. Paryžiuj Zaleskis ne kartą yra tuo nusiskundęs prancūzų laikraštininkams. Zaleskio padėtis pašlijo. Reikalingi kandidatai į užsienių reikalų ministerio vietą. Jų yra net keli, tačiau labiausiai svarstomos dvi kandidatūros: dabartinio pasiuntinio Maskvoj Pateko ir kunigaikščio Radvilo. Tarp Pateko ir Zaleskio seniai yra didelių nuomonių skirtumų. Tad Pateko paskyrimas užsienių reikalų ministeriu reikštų šiokį tokį ligšiolinės lenkų užsienių politikos pakitėjimą, kuris pasireikštų santykių gerėjimo tendencija su Sovietų Rusija. Antras kandidatas - kunigaikštis Radvila Pilsudskio vyriausybėj būtų greičiau reprezentacinė figūra. Prie progos reikia atminti, kad Radvilas buvo ligšiol minimas kelis kartus kaipo kandidatas į pasiuntinius užsieniuose, ypač Berlynan. Jei Radvilai tektų lenkų užsienių politikos vadovybė, tai galima būtų laukti lenkų vokiečių santykių pagerėjimo, kas yra ne tik Pilsudskio programoj, bet atsižvelgiant į dabartinę konjunktūrą, yra Lenkijai tiesiog būtenybė. Lenkai atsidūrė tokioj padėty, kad jiems būtinai reikia ieškoti platesnio sugyvenimo su Vokietija. Todėl, kalbant apie atmainas politikos vadovybėj, šiuo metu Varšuvoj galvojama ne tiek apie asmenų pakeitimą, kiek apie ligšiolinės taktikos ir orientacijos pakeitimą. Lenkija yra kryžkelėse.


Tragedija, ištikusi Somalį, kur kasdien dėl pusbadžiavimo miršta nuo dviejų iki penkių tūkstančių žmonių, gali pasikartoti kitose Afrikos šalyse, nualintose sausros ir nesiliaujančių vidinių konfliktų. Bado mirtis gresia 60 milijonų afrikiečių, pareiškė Amerikos humanitarinės organizacijos „Duona pasauliui” prezidentas Davidas Bekmanas. Skubi pagalba reikalinga 23 milijonams žmonių žemyno rytuose, 30 milijonų - pietuose ir 7 milijonams - Afrikos vakaruose.


Berlyne buvome „Vorwärts“ redakcijoj, kur Plečkaitis turėjo pasikalbėjimą su p. Krispin ir Abramavičium. Ką su tais dviem ponais Plečkaitis kalbėjos – tikrai nežinau, bet jis man nusakė, jog vokiečių s. dem. būsią palankesni jo veikimui Vilniuje, nes nušvietęs taip reikalą, kad su fašizmu Lietuvoje nebeesą kito būdo kovoti. Krispin sutiks su Plečkaičio bendrais bruožais ir net davęs Mrk. 500.


Vaikystė tolima, bet vis dar tebepasiliko atmintyje. Skaudi mano vaikystė. Šešerių metų būdama netekau tėvų. Atvedė mane mažą į prieglaudą ir liepė būti tarp kitų tokių pat našlaičių vaikų. Sunkus buvo našlaičių gyvenimas buržuazinės valdžios prieglaudoje, o vėliau laukė dar sunkesnis gyvenimo kelias, kova dėl duonos kąsnio. Retai kada teišgirsdavau gerą ir šiltą žodį. Niekas nepaguosdavo. Ir dažnai, dažnai verkiau patylomis. 1944 metais Panevėžyje sulaukiau istorinės išvadavimo iš vokiškosios okupacijos dienos. Darbo žmonių valdžia nusiuntė mane į FGA mokyklą. Čia būdama įsitikinau, kad socialistinės Tėvynės prieglobstyje kiekvienam žmogui, nežiūrint jo kilmės, lyties ir turto, kelias atviras į gražų gyvenimą. Tuo keliu ir pradėjau eiti. Baigiau mokyklą. Išmokau mezgėjos amato. Šį rudenį drauge su kitomis mokslo draugėmis atvykau į Vilnių. Buvo vakaras. Mašina įvažiavo į fabriko kiemą. Nustebusiomis  akimis žiūrėjau į didžiulius tamsius fabriko pastatus, į plačius langus, į aukštą kaminą. Rankos virpėjo iš džiaugsmo. Atsistojusi fabriko kieme tarp tų didingų pastatų, tikrai pasijutau laiminga. Aš fabriko darbininkė! Kažkoks nepaprastas jausmas stumte stūmė į fabriko vidų, ten, kur prie dūzgiančių mašinų stovi mano naujieji draugai. Su plakančia širdimi klausiausi visų nurodymų apie darbą. Dar tvirčiau suplakė mano širdis, kai meisterė drg. Požaitė atvedė mane prie mašinos. Pradžia buvo nedrąsi, sunki. Pirmosiomis dienomis išeidavo du trys megztukai. O vėliau, juo toliau, juo daugiau. Šiandien padarau iki 15 megztukų. Pamėgau šį darbą. Jau dabar kas dieną duodu po dvi normas. Dirbu ir mokausi. Noriu tapti meistere. Šiandien aš žinau, ką reiškia tarybinė santvarka ir josios didžioji Stalino Konstitucija. Ji man suteikė specialybę ir darbą. Ji man atvėrė šviesų kelią į šviesų rytojų.


„Excelsior“ praneša, kad po Briando ir Miullerio pasikalbėjimo, kuris numatomas šiandien popiet, Ženevoj būsiąs sušauktas pasitarimas delegatų tų valstybių, kurios yra suinteresuotos Reino evakuacijos klausimu. Pirmon galvon pasitarime dalyvaus tos valstybės, kurios atstovaujamos Ambasadorių Konferencijoj.


Vystoma Vietnamo Demokratinės Respublikos užsienio prekyba

PEKINAS, kovo 19 d. (TASS). Kaip praneša agentūros Sinchua korespondentas iš Hanojaus, Vietnamo eksporto bei importo kompanijos oficialus atstovas pareiškė, kad Vietnamo Demokratinė Respublika plečia savo prekybą su eile šalių. Šiemet numatyta 6-7 kartus padidinti prekybą su Tarybų Sąjunga. Prekyba su Čekoslovakija padidės 5 kartus palyginti su ankstesniais metais. Prekyba su Kinijos Liaudies Respublika taip pat išplečiama. Neseniai įvykusioje Leipcigo mugėje Vietnamo Demokratinės Respublikos prekybinė delegacija pasirašė pasikeitimo prekėmis susitarimus ne tik su socialistinėmis šalimis, bet taip pat su Egiptu, Vakarų Vokietija, Anglija, Prancūzija, Šveicarija. Demokratinis Vietnamas eksportuos į Egiptą anglį, cementą ir miško medžiagas mainais į medvilnę. Iš Anglijos jis importuos anglį mainais į dirbtinį šilką. Prancūzijos ir Šveicarijos firmos pirko Vietnamo naminių amatų ir nendrių dirbinius mainais į degtukus, laikrodžius ir mašinas. Vietnamo Demokratinė Respublika pradėjo prekybines derybas su Indija bei Birma ir užmezgė kontaktą su Indonezijos komercinių sluoksnių atstovais.


Profsąjungų pagalba jaunimui, išvykstančiam dirbti į šalies rytinius ir šiaurės rajonus

VPSCT Prezidiumas priėmė nutarimą, kuriame numatytos priemonės pagalbai teikti jauniesiems patriotams, išvykstantiems dirbti į šalies rytinius ir šiaurės rajonus ir į Donbasą. Profsąjungų komitetams ir taryboms pasiūlyta aktyviai dalyvauti atrenkant darbininkus ir tarnautojus, pareiškusius norą važiuoti nuolatiniam darbui į Sibiro, Tolimųjų Rytų, Šiaurės ir Donbaso naująsias statybas bei įmones, organizuoti masinį konsultavimą apie darbo ir buities sąlygas naujosiose vietose. Profsąjunginėms organizacijoms taip pat pavesta patikrinti įmonių ir statybų pasiruošimą priimti ir aprūpinti buitiniu atžvilgiu jaunimą. VPSCT Prezidiumas pasiūlė profsąjungų komitetams atkreipti ypatingą dėmesį į tai, kad naujakuriams būtų sudarytos labai našaus darbo sąlygos, padėti organizuoti reikalingų statyboms ir įmonėms profesijų mokymą, diena iš dienos kontroliuoti butų statybos planų vykdymą, valgyklų, parduotuvių, komunalinių įmonių, medicinos ir kultūros įstaigų, drabužių ir avalynės remonto dirbtuvių darbą. Rekomenduojama organizuoti, kad įmonių kolektyvai kultūriniu atžvilgiu šefuotų atskiras naująsias statybas. Padėti organizuoti jaunimo priėmimą į naujųjų statybų rajonus siunčiama VPSCT ir profsąjungų CK darbuotojų grupė.


LONDONAS, kovo 20 d. (TASS). Reuterio agentūros pranešimu. JAV valstybės sekretoriui Dalesui būnant Seule Li Syn Mano vyriausybė iškėlė klausimą, kad Jungtinės Valstybės paskelbtų paliaubų Korėjoje susitarimą „netekusiu įstatymo galios“. Be to, lisynmanininkai siekė, kad Jungtinės Valstybės paremtų jų reikalavimą nedelsiant ištremti iš Pietų Korėjos neutraliosios paliaubų stebėjimo Korėjoje komisijos narius - Čekoslovakijos ir Lenkijos atstovus.


Austrijos teisingumo ministeris nenepripažino tribunolo sprendimo, kuriuo norima išduoti Vengrijos komunistas Bela Kunas. Jo nuomone, nesą įrodyta, kad nusikaltimai, kuriais jis kaltinamas, esą ne politinio pobūdžio.


Kaip praneša laikraštis „Jumanite”, kovo 10 d. Ispanijos Tarasos miesto gyventojai boikotavo miesto transportą ir regyklas. Ši manifestacija buvo antivyriausybinio pobūdžio. Išvakarése mieste buvo išplatinti lapeliai, kuriuose gyventojai buvo raginami, protestuojant prieš kainų kilimą ir gyventojų materialinės padėties blogėjimą, boikotuoti transportą, teatrus ir kinus. Reikalaukite, buvo rašoma lapelyje, sumažinti mokesčius, įvesti 8 valandų darbo dieną, nustatyti garantuotą darbo užmokesčio minimumą.


Argentinos visuomenė protestuoja prieš tai, kad remiantis prezidento Gido dekretu Kordobos provincijoje suimti Komunistų partijos nariai. Argentinos kovos už žmogaus teises lyga paskelbė pareiškimą, kuriame ragina gyventojus pareikalauti, kad būtų paleisti suimtieji ir nutrauktos represijos. Pareiškime pabrėžiama, kad prezidento dekretas yra „antikonstitucinis ir kelia piliečių pasipiktinimą”. Birželio 8 d. centrinėse Buenos Alreso gatvėse įvyko protesto demonstracija prieš ekonominę dabartinės Argentinos vyriausybės politiką, dėl kurios nuolat blogėja plačiųjų liaudies masių padėtis. Demonstracijos dalyviai išlipdė plakatus ir išplatino Argentinos Komunistų partijos pasirašytus atsišaukimus, kuriuose sakoma: „Turi būti padarytas galas karinei diktatūrai, kuri dedasi esanti konstitucinė vyriausybė”. Du demonstracijos dalyviai suimti.


Kaip praneša agentūros Frans Pres korespondentas iš Teherano, šiandien ten atvyko VFR kancleris Adenaueris.


REFERENDUMAS BAIGĖSI, REFERENDUMAS PRASIDEDA

Trečiadienį Profesinių sąjungų bendrijos rūmuose posėdžiavo Konsultacinio seimo sekretoriatas

Šįkart į sekretoriatą buvo pakviestas Respublikos rinkimų komisijos pirmininko pavaduotojas V.Litvinas. Tad ir kalbėtasi buvo referendumo - įvykusio ir būsimojo - tema. Sekretoriato nariai, kurių ne vienas dirbo referendumo rinkimų komisijose, ne tiek dalijosi patirtimi, kiek vardijo pastebėtus pažeidimus, klaidas, kritikavo organizacinius nesklandumus bei Referendumo įstatymo netobulumą. Visi šie pastebėti negatyvūs faktai - tai pamoka ir būsimajam referendumui. J.Petravičius daugumą pažeidimų pavadino „komunistiniu sabotažu”. Tai ir lapelių, raginančių braukti žodį „taip” platinimas, ir chaosas sudarant rinkėjų sąrašus, kuriuose būta daugybė netikslumų, ir vykstantis Lietuvoje pasų keitimas, kai žmonės neturėjo dokumento, patvirtinančio asmenybę. Dalijosi patirtimi ir kiti seimo sekretoriato nariai. Štai Pakruojyje, kur sulaukta blogiausių rezultatų, referendumą organizavo senoji partinė ir profsąjungų nomenklatūra, tad sėkmės ir nebuvo galima tikėtis. Daugeliui rinkėjų užkirto kelią ir neteisinga informacija dėl balsavimo namuose, esą būtinai reikėjo rašyti pareiškimus. O pasirodo, pakako ir telefono skambučio. J.Gelažius teiravosi, kiek Lietuvos piliečių turi teisę balsuoti, ar atitinka tikrovę sudaryti sąrašai. Buvo pasiūlyta užfiksuoti visus pažeidimus, tobulinti sąrašus, palyginti abiejų referendumų rezultatus ir pagal patikslintus sąrašus, ir pagal užfiksuotus pažeidimus. V.Litvinas, išklausęs Konsultacinio seimo sekretoriato nuomonę, tarė ir savo žodį. Jis paaiškino, kad Respublikinė rinkimų komisija fiksavo kiekvieną pažeidimą ir dėl to kreipėsi į Generalinę prokuratūrą. Rinkimų komisijose gegužės 23 dieną dirbo 25 tūkst. žmonių, beje, visuomenininkų. O štai vien tik į Vilniaus rinkimų apylinkes tądien neatėjo dirbti net per 300 Sąjūdžio rekomenduotų atstovų. Panevėžy - dar geriau! Į komisijas dirbti buvo rekomenduoti du… mirusieji ir penki ligoniai, prikaustyti prie lovos. Daugelis skundėsi, kad nepakako kvietimų, o po referendumo rinkimų komisija į Grigiškių popieriaus kombinatą sugrąžino net 200 tūkst. kvietimų. Ar bus išvengta tokių klaidų birželio 14 dieną? Sekretoriatas šiuo klausimu priėmė rezoliuciją, kurioje konstatavo, kad referendumas buvo rengiamas pagal Lietuvos TSR įstatymus. Pvz., retoje demokratinėje šalyje balsai skaičiuojami pagal visų rinkėjų skaičių. Rezoliucijoje pabrėžta, kad savivaldybės, sudarančios rinkėjų sąrašus ir atsakančios už jų tikslumą, privalo nustatyti konkrečius pažeidimus, o Generalinė prokuratūra tai įvertinti teisiškai. Sekretoriatas aptarė pasirengimo XIII Konsultacinio seimo sesijai, kuri įvyks šeštadienį, 11 valandą, klausimus. Sesijos darbotvarkėje dvi temos - politinė padėtis Lietuvoje ir žemės ūkio reforma. Iškelta dar viena problema - kiekvienas Konsultacinio seimo narys turės užpildyti anketą. Joje - daugybė klausimų: ar priklausėte LKP ar TSKP; kokias ten turėjote pareigas; ar buvote KGB bendradarbis; kur norėtumėte būti renkamas; kokias pareigas norėtumėt eiti valstybinėje tarnyboje ir pan. Išgirdęs apie pareigas valdžios struktūrose sekretoriato narys A.Terleckas garsiai tarė: „Galit užrašyti dabar - noriu būti premjeras”… Kol kas anketa nebuvo patvirtinta, ji dar bus patobulinta. Taigi narystę reglamentuos ir laisvas bei atviras Konsultacinis seima


Užsienio spaudos atgarsiai į draugo N. CHRUŠČIOVO pranešimą

Ryškus, puikiai argumentuotas Tarybinės vyriausybės vadovo N. Chruščiovo pranešimas „Dabartinė tarptautinė padėtis ir Tarybų Sąjungos užsienio politika“ TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje jau žinomas plačiajai Lenkijos visuomenei. Pranešimas transliuojamas ir komentuojamas per Lenkijos radiją ir televiziją. Radijo ir televizijos laidose pabrėžiama ta N. Chruščiovo pranešimo vieta, kurioje jis kalba apie neseniai įvykusią krizę Karibų jūros rajone. Vieningai pažymima, kad TSRS politikos dėka pavyko neleisti Jungtinėms Valstijoms įsiveržti į Kubą ir sukelti pasaulinį termobranduolinį karą. Tarybų Sąjungos ir taikos jėgos, pabrėžiama PAP biuletenyje, pateiktame Lenkijos laikraščiams, įrodė, kad jos sugeba primesti taiką agresijos jėgom


“Mano tėvynė Lenkija ir toliau privalo būti Lietuvos užtarėja”, - ”Lietuvos aidui” Varšuvoje sakė žymus Amerikos politologas Zbigniewas Brzezinski. Šįkart į Varšuvą Z. Brzezinski atvyko pristatyti savo naujausios, bet jau nemažai triukšmo sukėlusios knygos “Didžioji šachmatų lenta”. Skandalas Rusijoje Tikru pasauliniu bestseleriu tapo žinomo lenkų kilmės Amerikos politiko Zbigniewo Brzezinski (1977-1981 m. buvusio prezidento J. Carterio patarėju saugumo klausimais) naujausia knyga “Didžioji šachmatų lenta” (“The Grand Chessboard”). Praėjusių metų pabaigoje ji buvo išleista JAV. Kas itin įdomu, vos po kelių dienų knygos vertimai pasirodė Prancūzijoje ir Vokietijoje. Tik truputį vėliau ji buvo išleista net Japonijoje bei Kinijoje. “Didžioji šachmatų lenta” yra ne tik plačiai skaitoma. Kai kur knyga beveik sukėlė skandalą. Rusijoje tam tikri sluoksniai bei dienraščiai puolė į isteriją, ėmė šaukti, jog Brzezinski būtina paskelbti persona non grata ir netgi suimti, jei jis pasirodytų Maskvoje. Dar įdomiau, kad ir Vakarų Europoje, ypač Prancūzijoje, kairieji apkaltino autorių įžūlumu, egocentrizmu, arogantiškumu bei amerikietiško imperializmo šlovinimu. Vokietijoje Zbigniewo Brzezinski, dabar destančio JAV užsienio politiką, prestižiniame Vašingtono strateginių ir tarptautinių tyrimų institute, bestselerį nagrinėjo aukščiausi buvę ar esantys valstybės pareigūnai (V. Ruhe, H. Schmidtas bei kiti), o Kinijoje juo susidomėjo ir valstybės galva. JAV - vienintelė supervalstybė Tad kodėl gi šio lenkų aristokratų šeimoje Varšuvoje prieš 70 metų gimusio ir 1938 m. į Kanadą su tėvais išvykusio politiko bei politologo knyga sukėlė tokį ažiotažą? Autorius joje be jokių užuolankų teigia, kad JAV yra vienintelė šiuo metu tikrai galinga valstybė ir kad pasaulis dėl to tik laimi. Jis taip pat įsitikinęs, kad Amerika yra vienintelė alternatyva chaosui bei anarchijai, gresiantiems mūsų planetai dėl galimo demografinio, ekonominio, nekontroliuojamo urbanizavimo ar religinio sprogimo. Rusija, Brzezinski nuomone, nors geografiniu požiūriu yra milžiniška, savo ekonomika gali lygintis tik su trečiojo pasaulio šalimis. Žymusis pasaulio politinės scenos tyrinėtojas stengiasi įtikinti rusus, jog susitaikymas su tautinės, be imperialistinių užmačių valstybės modeliu, pliuralizmo bei demokratijos įgyvendinimas, santarvė ir bendradarbiavimas su Vakarais toli gražu nereiškia rusų kapituliavimo. Buvusių sovietinių respublikų (ypač pabrėžiama Ukraina) bei buvusių satelitinių socialistinių šalių suverenumo gerbimas irgi yra būtina Rusijos išsivadavimo iš savo pačios vergovės sąlyga, sakoma “Didžiojoje šachmatų lentoje”. Instrukcija, kaip valdyti pasaulį Anot Paryžiuje J. Giedroycoleidžiamo žurnalo “Kultura”, vieni kritikai Brzezinski knygą atvirai vadina instrukcija, kokiu būdu Amerikai užvaldyti pasaulį, kiti laiko autorių “amerikiečių imperialistu, neturinčiu jokių kompleksų” Be kita ko, Lenkijos spaudoje šis Amerikos lenkas neseniai tiesiai šviesiai pareiškė, kad “jeigu po 20 metų pagaliau ir susidarytų pusiausvyra tarp svarbiausių pasaulio žaidėjų, stipriausi koziriai vis tiek bus JAV rankose”. J. Giedroyco “Kultura” rašo, kad Kanados bei Amerikos universitetuose ekonomiką ir politologiją studijavęs, o Harvarde doktorantūrą apgynęs Z. Brzezinski darė didžiulę įtaką JAV užsienio politikai ne tik kaip Carterio patarėjas, bet ir savo knygomis, straipsniais, paskaitomis. Itin reikšminga jo veikla buvo gūdžiais šaltojo karo metais, jis nemažai prisidėjo ir prie komunizmo sistemos žlugimo. Z. Brzezinski be galo daug yra nuveikęs tiek asmeniškai gindamas Lenkijos interesus, tiek kurdamas savo tėvynės lobių grupes Vakaruose. Jį bei Janą Nowaką-Jezioronski, ilgametį “Laisvosios Europos“ redakcijos vadovą (beje, visada širdžiai ginantį ir Lietuvos interesus), lenkai laiko žymiausiais savo tautiečiais Amerikoje. Sena svajonė “Didžioji šachmatų lenta Varšuvoje buvo pristatyta prieš kelias dienas iš JAV atskridusio paties autoriaus. Gausiai susirinkusiai puplikai jis prisipažino esąs nepaprastai laimingas, kad Amerikos Kongresas ką tik pritarė Lenkijos priėmimui į NATO. ”Pagaliau išsipildė mano sena svajonė: Lenkija pripažinta JAV sąjungininke“, susijaudinęs kalbėjo Z. Brzezinski.


Ligšiol dar nieko nepavyko išgelbėti. Riadio žiniomis, del blogo oro ir audrų lakūnai turi kovoti su didelėmis kliūtimis savo pastangose išgelbėti generolą Nobile ir jo igulą. Kings Bay daugiau nebegaunama jokių žinių iš generolo Nobile radio aparato. Septynių tautų lakūnai daro pastangų išgelbėti Nobile ir jo draugus, bet ligšiol jiems tai padaryti nepavyko. Skrendąs į šiaurę švedų lėktuvas ,,Upland“ buvo priverstas nusileisti Laplande. Vėliau jis vėl pakilo į orą. Skrendanti į šiaurę didelį prancūzų hidroplaną valdo kapitonas Guilband. Ten pat skrenda kapitonas Riiser Larsen ir leitenantas Holms. Ta pačia kryptimi plaukia ir laivai ,,Hobby“ ir ,,Braganza“.


Kaip praneša Sanos radijas, Jemeno Arabų Respublikos prezidentas as Salialis, lydimas atvykusio į Jemeną JAR viceprezidento ir vyriausiojo ginkluotųjų pajėgų vado maršalo Abdelio Hakimo Amero, atliko inspekcinę kelionę į šiaurinius Jemeno pasienius. Abu vadovai aplankė al Džaufo rajone Barato ir Huto miestus, kurie yra už 70 mylių nuo Sanos. Jie taip pat aplankė Sados miestą, kuris yra už 30 mylių nuo Saudo Arabijos sienos. Šiuose miestuose, kalbėdamas jį sveikinusiems jemeniečiams, as Salialis pareiškė, kad Jemeno Arabų Respublika „nesėdės sudėjusi rankų Saudo Arabijos ir Jordano provokacijų akivaizdoje“. Kaip praneša laikraščio „Al achram“ korespondentas iš Sanos, angliškieji kolonizatoriai šiuo metu ruošia būsimųjų karinių operacijų prieš Jemeno Arabų Respubliką planus. Tomis operacijomis, kuriose turi dalyvauti Saudo Arabijos ir Jordanijos samdiniai, taip pat karaliaus Saudo „baltoji gvardija“, siekiama parodyti visam pasauliui, kad kova Jemeno pasienio rajonuose, esą, nesiliovusi ir padėtis respublikoje dar nestabil


Lietuva ir Lenkija sutaria visais svarbiausiais tarpusavio bendradarbiavimo klausimais. Tai dar kartą konstatuota vakar įvykusiame Lietuvos Prezidento susitikime su Vilniuje viešinčia Lenkijos Senato maršale Alicja Grzeskowiak. Maršalė pažymėjo, kad Lenkija ir ateityje rems Lietuvos pastangas integruotis į Europos Sąjungą ir NATO, nes Lietuva yra strateginė Lenkijos partnerė. Sutarta, kad abi valstybės, įgyvendindamos savo strateginius tikslus, galėtų labiau bendradarbiauti pritaikant savo teisinę sistemą prie ES standartų. Vakar A.Grzeskowiak dar susitiko su Seimo Pirmininku Vytautu Landsbergiu bei aplankė Vilniaus Jono Pauliaus II mokyklą lenkų dėstomąja kalba. Lenkijos Seimo Nacionalinės gynybos komisijos pirmininkas Bronislawas Komorowskis vakar taip pat gerai įvertino Lenkijos ir Lietuvos bendradarbiavimą. Susitikime su Varšuvoje viešinčia Lietuvos Seimo Nacionalinio saugumo komiteto delegacija, vadovaujama Algirdo Katkaus, jis užtikrino, kad Lietuva yra labai svarbi Lenkijos partnerė šiuo metu ir ateityje. B.Komorowskis ir A.Katkus sutarė, kad Lietuva ir Lenkija turetu labiau bendradarbiauti rengiant karininkus. Seimo Nacionalinio saugumo komiteto pirmininkas pažymėjo, kad vienas iš svarbiausių dvišalių gynybos santykių elementų yra bendras taikdarių batalionas. LITPOLBAT iki kitų metų pradžios turėtų būti galutinai suformuotas ir pasirengęs dalyvauti taprtautinėse operacijose. A.Katkus taip pat kalbėjo apie galimybes įvesti bendrą oro erdvės kontrolės sistemą. B.Komorowskis informavo, kad Varšuvos Okenčės oro uoste jau pradėti montuoti oro erdvės kontrolės įrengimai, kurie bus sujungti su NATO sistema. A.Katkaus nuomone, glaudžiau galėtų bendradarbiauti ir Lietuvos bei Lenkijos saugumo struktūros, ypač žvalgybos, kontržvalgybos srityse, kovojant su organizuotu nusikalstamumu, kontrabanda, prekyba žmonėmis ir narkotikais.


Bona dar kartą pareikalavo, kad Rusija Vokietijos teismui atiduotų buvusį VDR vadovą E. Honekerį, kuris, kiek pabuvęs ligoninėje, vėl grįžo į Čilės ambasadą Maskvoje. O Santjagas pareiškė, kad Čilės vyriausybė netrukus nuspręs, ką daryti su buvusiu Rytų Vokietijos lyderiu. Primename, kad E. Honekeris norėtų išvykti į Čilę, kur gyvena jo duktė.


Garbė tautų vadui ir mokytojui, mūsų galingosios valstybės kūrėjui, genialiam socializmo šalies strategui – Tarybų Sąjungos Generalisimui J. V. Stalinui!


Estų parlamento biudžeto komisijoj kilo rimtų nuomonių skirtumų vyriausybės agrarinės politikos klausimu tarp ūkininkų sąjungos ir kitų koalicijos partijų. Ūkininkų sąjungos frakcija renkasi posėdžiui susidariusiai padėčiai svarstyti.


Tautų Sąjunga dėl Dmitraukos įvykių padarė demaršą pas Lenkijos vyriausybę

Tardymas nebus vedamas (Mūsų korespondentas) Dėl pasibaisėtinų įvykių Dmitraukoje Lietuvos vyriausybei atkreipus Tautų Sąjungos generalinio sekretoriaus dėmesį ir paprašius, einant 1927 m. gruodžio 10 d. rezoliucija, pasiųsti komisiją įvykių ištirti ir daryti žygių okupuotos Lietuvos gyventojų gyvybei ir turtui apsaugoti, atitinkami Tautų Sąjungos organai tuo reikalu padarė demaršą pas Lenkijos vyriausybę. Dabar Lietuvos Lenkijos bylos pranešėjas Quinones de Leon, atsakydamas į Lietuvos vyriausybės telegramą, pareiškė vilties, kad ateityje tarp Lenkijos ir Lietuvos nebus tokių įvykių, kurie galėtų pabloginti jų santykius, bet mano, jog šiuo momentu ypatingų žygių tardymui vesti nebūtų galima daryti. Dmitraukos įvykius tyrinėjo senatorius Tyrinėjimo rezultatai lenkų kareiviams nepalankūs Varšuva. VI. 13. Elta. Kaip pranešama, Dmitraukos įvykį tyrinėjo vietoje senatorius Mackevičius. Jo padarytas vyriausybei pranešimas, nepalankus pasienio apsaugos korpusui. Be kitko, nurodoma, kad susirėmimo nebūtų įvykę, jei ne kareivių neleistinas brutalumas ir žiaurumas, kuris žymia dalimi ir išprovokavo susidūrimą.


Sekmadieniniai Havanos laikraščiai „Notistas de oi” ir „Mundo” ryškiose vietose rašo apie Tarybų Sąjungos ir Kubos jaunimo mitingą Kremliaus suvažiavimų rūmuose. Stambiose laikraščių antraštėse sakoma: „Jausmingai atsisveikinta su Kubos studentais Kremliuje”, „TSRS užtikrina Kubai pagalbą”. „Kubos studentai nusiuntė Chruščiovui ir TSKP puikų laišką”, — skelbia laikraščių antraštės. Vedamajame straipsnyje, skirtame Kremliaus mitingui, laikraštis „Notisias de oi” vadina draugystės mitingą jausmingu, nuoširdžiu, tikrai brolišku”. Straipsnyje nuoširdžiai dėkojama kubiečių tautos vardu už neįkainojamą nuoširdžią Tarybų Sąjungos pagalbą Kubai ir už tai, kad vėl ryškiai pareikštas TSRS tautų solidarumas Kubos liaudžiai ir Kubos revoliucijai. Labai šiltai laikraštis rašo apie Kubos studentus, kurie mokėsi TSR Sąjungoje. Mūsų jaunuoliai, rašo laikraštis apie jaunuosius kubiečius, grįžta apsiginklavę techninėmis žiniomis ir dar didesniu revoliuciniu entuziazmu. Jie grįžta į kooperatyvus ir liaudies dvarus, iš kur jie išvyko mokytis. Kuba juos sutiks taip, kaip jie nusipelnė. Iš visos širdies mūsų liaudis dėkoja Tarybų Sąjungai. Sekmadieniniai Havanos laikraščiai „Notistas de oi” ir „Mundo” ryškiose vietose rašo apie Tarybų Sąjungos ir Kubos jaunimo mitingą Kremliaus suvažiavimų rūmuose. Stambiose laikraščių antraštėse sakoma: „Jausmingai atsisveikinta su Kubos studentais Kremliuje”, „TSRS užtikrina Kubai pagalbą”. „Kubos studentai nusiuntė Chruščiovui ir TSKP puikų laišką”, — skelbia laikraščių antraštės. Vedamajame straipsnyje, skirtame Kremliaus mitingui, laikraštis „Notisias de oi” vadina draugystės mitingą jausmingu, nuoširdžiu, tikrai brolišku”. Straipsnyje nuoširdžiai dėkojama kubiečių tautos vardu už neįkainojamą nuoširdžią Tarybų Sąjungos pagalbą Kubai ir už tai, kad vėl ryškiai pareikštas TSRS tautų solidarumas Kubos liaudžiai ir Kubos revoliucijai. Labai šiltai laikraštis rašo apie Kubos studentus, kurie mokėsi TSR Sąjungoje. Mūsų jaunuoliai, rašo laikraštis apie jaunuosius kubiečius, grįžta apsiginklavę techninėmis žiniomis ir dar didesniu revoliuciniu entuziazmu. Jie grįžta į kooperatyvus ir liaudies dvarus, iš kur jie išvyko mokytis. Kuba juos sutiks taip, kaip jie nusipelnė. Iš visos širdies mūsų liaudis dėkoja Tarybų Sąjungai.


Šiandien Lietuvoj daug kalbama ir spaudoj rašoma apie augantį ir vis labiau gresiantį pavojų iš vokiečių pusės Lietuvai. Daug pasakojama apie sumanymus grąžinti vokiečiams Dancigo koridorių, o lenkus kompensuoti Lietuva. Atsiranda žmonių, kurie tiksliai nurodo, kada, kur ir su kuo apie tai kalbėjo ir kokiu būdu manoma šitai įvykdyti. Daug kalbama taip pat apie gresiantį pavojų iš vokiečių pusės Klaipėdai. Tvirtinama, kad tas pavojus vis aštrėjąs, ir nurodoma būdus, kaip jo būtų galima išvengti. Todėl ir mes norėtumėm šitomis, šiandien labai aktualiomis temomis šiek tiek išsitarti. Visiems žinoma, kad Versalės traktatą Vokietija pasirašė tik verčiama. Ir todėl ji nuo pat pasirašymo dienos pradėjo kovą už to traktato pakeitimą. Versalės traktatas yra ilgiausias iš visų žinomų tarptautinių traktatų Jis liečia daug įvairių gyvenimo sričių: bendrą politinį suverenitetą, teritoriją, finansus, ūkį, karo reikalus, kultūros dalykus, susisiekimą ir t. t. Vokiečių oficialės sferos tuo tarpu nereikalauja generalinės Versalės traktato revizijos, bet siekia savo tikslo palaipsniui, atakuodamos atskirus traktato nuostatus. Reikia pripažinti, kad vokiečiams jau pavyko pakeisti nemaža Versalės traktato nuostatų. Užteks čia paminėti reparacijas, okupaciją, buv. kaizerio ir tariamų karo nusikaltėlių nuteisimą ir nemaža kitų dalykų. Taigi, visą laiką jau eina pamažu Versalės traktato revizija Vokietijos naudai. Tas ir nenuostabu, nes Versalės traktatas buvo iniršusių pergalėtojų padiktuotas pavojingam kapituliavusiam priešui. Tokiais atsitikimais traktatai turi nemaža aštrumų, kurie vėliau po truputį švelnėja. Pas mus Europoj brangiausias kiekvienai valstybei dalykas — tai teritorija. Už teritoriją nesigailima jokių aukų. Daugumos karų priežastys buvo teritorijos klausimai. Ir didžiojo karo leitmotyvas taip pat buvo teritoriniai ginčai. Versalės traktatu Vokietija nustojo, nekalbant apie kolonijas, 70.588 kvadrat. kilometrų teritorijos su 6.476.000 gyventojų. Kadangi Vokietija prieš karą turėjo 540.857 kv. kil. ploto ir 64,9 milionus gyventojų, išeina, kad Versalės traktatu Vokietija nustojo 13% teritorijos ir 10% gyventojų. Atimtos vokiečiams, neskaitant kolonijų, žemės teko: Lenkijai, Prancūzijai, Danijai, Belgijai, Čekoslovakijai ir Lietuvai. Žinoma, vokiečiai sakė ir sakys, kad šitos žemės jiems atimta neteisingai ir kad jie stengsis tas žemes atgauti. Ir jeigu tik bus galima atgauti, tai ir atgaus. Bet teritoriniai nuostatai, kaip kiekvieno traktato, taip ir Versalės, sunkiausia pakeisti. Vokiečiai, sako jie, sieksią pakeisti tik taikiomis priemonėmis. Bet nereikia būti dideliu politiku, kad galėtum pasakyti, jog tas niekad nepavyks. Jei mes paklausim istoriją, tai ji mums pasakys, kad valstybių sienos beveik visada buvo keičiamos tik pajėgos priemonėmis. Vienos kongresas, užbaigdamas Napoleono karus, sutvarkė Europą ir nustatė valstybių sienas. Vienos kongreso nustatytos sienos nekartą buvo keičiamos XIX šimtmety, bet tik pajėgos priemonėmis. Tas pats ir su didįjį karą likviduojančiais traktatais.


NATO pareigūnas teigiamai įvertino lietuvių pasirengimą ekstremalioms situacijoms

NATO Civilinio pasirengimo ekstremalioms situacijoms planavimo direktorato koordinatorius Evertas Someris teigiamai įvertino Lietuvos pasirengimą ekstremalioms situacijoms. Laikinasis Civilinės saugos departamento direktorius Antanas Paulikas vakar sakė, kad NATO pareigūnas pabrėžė Lietuvos pažangą ir teigė, jog “mes einame teisinga linkme”. E. Someriui departamento vadovas pristatė Lietuvos civilinės saugos sistemą, jos reorganizavimą, pasirengimą ekstremalioms situacijoms, taip pat aptarė spalio mėnesį rengiamą tarptautinį seminarą apie Ignalinos atominės elektrinės saugumą. Komentuodamas Lietuvos pasirengimą ekstremalių situacijų valdymui, departamento direktorius sakė, jog “esame pasiruošę tiek, kiek galime”. Jo nuomone, sukurta struktūra nėra bloga, tačiau pažymėjo, kad trūksta įstatyminės bazės, lėšų, technikos. “Norėtųsi turėti vakarietiškos technikos”, - sakė A. Paulikas. Jo teigimu, kituose susitikimuose Lietuvos pareigūnai su E. Someriu ketina aptarti galimybę atidaryti Lietuvoje NATO Euroatlantinio reagavimo į nelaimes koordinacinio centro regioninį filialą bei Lietuvos dalyvavimą šio centro veikloje. Vakar E. Someris dar susitiko su krašto apsaugos ministru Česlovu Stankevičiumi, URM Saugumo politikos skyriaus vedėju Kęstučiu Jankausku bei Vyriausybės patarėju Deividu Matulioniu. E. Someris vizitą Lietuvoje baigs penktadienį.


TASS-o. spec. koresp. A. Silaninas praneša: šiandien čia susitiko trys princai apsvarstyti klausimo dėl laikinosios koalicinės Laoso vyriausybės sudarymo. Kaip pareiškė korespondentams princas Suvana Fuma, po dvi valandas trukusio pokalbio buvo pasiektas tam tikras laimėjimas. Rytoj derybos vyks toliau.