Seimo nariai, ir ne vien jie, dar nepraranda iniciatyvos posėdžius pradėti ir baigti pareiškimais. Vakar darbo pradžioje perskaityti net keturi. Pirmąjį skaitė laikinai einantis premjero pareigas A.Abišala. Jis išsakė Vyriausybės nuomonę dėl įstatymo atidėti aukcionus ir viešo akcijų pasirašymo. Anot jo, Vyriausybė tam nepritaria ir dėl galimų padarinių neprisiims atsakomybės. (Įdomu, kodėl tokie oficialūs pareiškimai, kaip senais laikais, taip ir dabar, teikiami visos Vyriausybės vardu. Išvakarėse vykusiame Vyriausybės posėdyje dėl to nebuvo balsuota.) LDDP frakcijos narys L.Linkevičius pateikė paklausimą opozicijos lyderiui V.Landsbergiui ir laikinai einančiam Seimo pirmininko pareigas Č.Juršėnui, ar tiesa, kad buvusioji AT pirmininko patarėja užsienio reikalų klausimais, išeidama iš darbo, ištrynė kompiuteriuose užfiksuotą techninę informaciją. Demokratų partijos atstovų Seime vardu kalbėjęs P.Miškinis taip pat nepritarė nutarimui atidėti privatizaciją. Tėvynės santaros 4 frakcijų pasirašytą pareiškimą skaitė V.Žiemelis. Jis išvardijo procedūrų Seime bei Konstitucijos pažeidimus ir pareikalavo juos ištaisyti. Seimo nariai toliau svarstė Prezidento rinkimų įstatymo projektą. Ir vakar daugiausia ginčų sukėlė, kaip ir ankstesniuose svarstymuose, rinkimų komisijų formavimas. Regis, dėl to galima diskutuoti iki begalybės, nes kompromiso, esant dviem priešingoms nuomonėms, tikrai nebus. Teisingai pastebėjo Seimo narys K.Bobelis. Jis jau ir anksčiau darbo grupėje siūlė pateikti alternatyvas tiems straipsniams, dėl kurių nesutariama, ir spręsti balsavimu. V.Žiemelis pasakė, kad neverta siulyti alternatyvos, nes dauguma jas vis tiek atmes. Tą parodė ir balsavimas, pritaręs projektui po antrojo svarstymo. Svarstytas nutarimas dėl kai kurių Seimo komitetų pirmininkų paskyrimo. Opozicija ir šįkart liko ištikima saviems principams: paaiškinę, kad daugumos frakcija nesilaikė susitarimo, t.y. ne visus komitetų pirmininkų pavaduotojų postus atidavė dešiniajai pusei, pareiškė balsavime nedalyvausianti. Skiriant personalijas, vis dėlto balsavime dalyvavo ir keli opozicijos atstovai. Jų dalyvavimas - balsavimas prieš visus pirmininkus, bet vienas ar du balsai nieko nelėmė. Agrarinio komiteto pirmininkas - M.Pronckus, Biudžeto ir finansų - K.Jaskelevičius, Ekonomikos - K.Antanavičius, Nacionalinio saugumo - G.Kirkilas, Savivaldybių - A.Sadkauskas, Švietimo, mokslo ir kultūros - B.Genzelis, Užsienio reikalų - K.Bobelis, Valstybės ir teisės - P.Vitkevičius, Žmogaus ir piliečių teisių bei tautybių reikalų - M.Stakvilevičius, Sveikatos, socialinių reikalų ir darbo - G.Paviržis. Vis dar neatslūgo sukeltas šurmulys dėl atminties įamžinimo prie Seimo rūmų. Kasdien susirenka piketuotojų būrelis, pasimeldžia prie Švč.Mergelės Marijos statulėlės. Seimo narė V.Aleknaitė pasiūlė komisiją, kuri turės išsiaiškinti visas šios istorijos peripetijas ir informuoti Seimą apie tai, kaip vykdomas AT Prezidiumo nutarimas dėl memorialo-kompozicijos prie rūmų išsaugojimo. Atėjo 13 valanda, skirta Vyriausybės veiklos programos aptarimui. Tik užsispyrus Seimo nariui K.Antanavičiui, kuris turėjo kiek anksčiau pateikti įstatymo dėl privatizacijos projektą, buvo balsuojama. Projektas bus svarstomas vėliau, bet diskusijoje dėl Vyriausybės programos pirmasis kalbėjo K. Antanavičius. Gerokai ją iškritikavęs, pasakė, kad šiandien jos patvirtinti negalima. Posėdžiui baigiantis, laikinai einantis Seimo pirmininko pareigas Č.Juršėnas perskaitė „istorinį” pareiškimą. Jame sakoma: „Pastarosiomis dienomis mes čia susidurėme su gausybe labai griežtų protestų dėl kokio nors nedidelio procedūrinio netikslumo ar labai jau raidiško Reglamento neatitikimo, nors tai berods nebuvo daroma bloga valia, o tiesiog dėl patyrimo stokos. Bet mes taip pat matėme, kad tas kritiškas fiksavimas, kuris galėtų būti pareikštas ir draugiška forma, sakykim, per pertrauką ar patarimu, kai kada pateikiamas su neapeliacinės kritikos ir diskreditavimo tendencija. …Išties gali būti, kad viena kitai oponuojančios politinės jėgos naudosis ir mažais pretekstais, kad trukdytų antrai pusei priimti nutarimus. Tai būtų negerai. Mes prarandame laiką, ir, jeigu tokia padėtis įsigalės, bus duotas pretekstas manyti ir aiškinti, kad situacija Lietuvoje yra nestabili ir reikia palaukti, kas išryškės. Neva rinkimų kampanija, politinė kova dar tęsiasi, dar neaišku, kokia yra Lietuvos pozicija… Todėl aš vėl labai norėčiau pakviesti visus šitoje salėje ir visoje Lietuvoje neieškoti preteksto konfrontacijai, žvelgti į dalykus plačiau, nesivadovauti užgauta ambicija arba kokios nors pozicijos susigrąžinimo viltimi. Dabar yra taip, kaip yra, kaip lėmė rinkimai Lietuvoje. Yra Seime dauguma, yra mažuma. Tai yra normali padėtis. Norėčiau tik pakviesti, kad svarbieji sprendimai būtų priimami beveik visuotinai sutarus arba tikrai visuotinai sutarus. Tačiau jeigu juos, nutarimus ar sprendimus, reikia priimti balsų dauguma ir jie yra priimami, tai nėra pagrindas kam nors protestuoti, aiškinti, kad mažumos teisės pažeistos. Tokių balsų mes čia girdėjome. Tai klaidinantys balsai. Mažumos balsas yra visada svarbus, į jį reikia įsiklausyti, mes stengsimės į jį įsiklausyti, kvietėme ir kviesime bendradarbiauti. Bet ta mažumos opozicija turi būti konstruktyvi, ji negali būti destruktyvi, trukdanti žengti toliau. Aš manau, kad to nebus, ir tuo norėčiau baigti savo žodį, pakviesti visus konstruktyviam darbui. ” Po pietų Seimo nariai toliau gvildeno Vyriausybės veiklos programą. Nežinia, kiek šioje tuštokoje diskusijoje būta formalumo: mat negalima iš karto balsuoti, reikia įveikti visus procedūrų vingius, bet kažkaip nyku buvo ir klausytis, ir žiūrėti į 17 Vyriausybės vyrų, ramiai sėdinčių svečių ložėje ir laukiančių dvivaldystės galo (jos atspindys - rytinis A.Abišalos pareiškimas, visos Vyriausybės vardu). Be abejonės, dėmesingai buvo išklausyta ekspremjero G.Vagnoriaus kalba. Pasveikinęs naująją Vyriausybę, jis pastebėjo joje esant ir „nerimtų specialistų”. Jis padėkojo savo buvusiems jau buvusios Vyriausybės nariams - P.Valiukui ir V.Aleškaičiui ir gerokai pakritikavo naujosios Vyriausybės programą. Vyriausybės veiklos programai pritarė dauguma - 80 Seimo narių, prieš - nebuvo, susilaikė 43. Tarp susilaikiusių - socialdemokratai K.Antanavičius ir J.Dagys, visi kiti - dešinieji. Seimo narė L.Andrikienė paskelbė masinį Tibeto rėmimo sąjūdį ir pakvietė burtis Seimo narius į tokį klubą. LDDP frakcijos pareiškimą skaitė V.Zimnickas. Kalbėta apie Tėvynės santaros rezoliuciją dėl šilto vandens. Pasiūlyta jos nesvarstyti, šias problemas turinti gvildenti Vyriausybė. Vakariniame posėdyje Vyriausybė iškilmingai prisiekė.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Lietuvos atžvilgiu ji pareiškė palankumo. Lapkričio 17 d. Mecca Temple salėj, New Yorke, įvykusioj Lietuvos žydų amerikiečių konferencijoj dalyvavo Lietuvos nepaprastas pasiuntinys ir įgaliotas ministeris Vašingtone p. B. K. Balutis ir Lietuvos generalinis konsulas New Yorke p. P. Žadeikis. P. B. K. Balutis pasakė tai iškilmei pritaikintą kalbą, kurioj pareiškė džiaugsmą dėl susidarančios Amerikos Jungtinėse Valstybėse kilusių iš Lietuvos žydų federacijos, kurios tikslas bus palaikyti tamprius ryšius tarp Amerikos Jungtinių Valstybių ir Lietuvos žydų. P. Balutis tarp kita ko pabrėžė, kad tokios organizacijos sudarymas yra pagirtinas ir kilnus darbas. Reikia stebėtis, kad amerikiečiai žydai tai nepadarę anksčiau, nes organizavimosi atžvilgiu žydai esą geriausiai organizuota tauta pasauly. Po pasaulinio karo Lietuvoj veikė ir dabar dar tebeveikia kelios amerikiečių žydų organizacijos. Amerikiečiai žydai pirmieji pasirodė karo nuvargintoj ir sunaikintoj Lietuvos teritorijoj. Jie daug padėjo Lietuvai, kas galima su pasitenkinimu pažymėti. Dabar organizuojama kilusių iš Lietuvos amerikiečių žydų federacija taip pat galės naudingai dirbti Lietuvoj gyvenančių žydų naudai. Toliau kalbėtojas pažymėjo, kad lietuviai su žydais gerai sugyvena ir padėkoja už suteiktą paramą, nes kiekviena parama ir pagalba, suteikta Lietuvos piliečiams, kartu yra ir parama visam kraštui. Steigiamajam federacijos susirinkime dalyvavo apie 500 žydų atstovų, tarp kurių Galicijos ir Ukrainos žydų atstovai. Iš Lietuvos į tą konferenciją specialiai atvyko Kaune žydų gimnazijos direktorius dr. Feldšetinas, kurs padarė platų pranešimą apie Lietuvos žydų padėtį Lietuvoj. Lietuvos atžvilgiu konferencija pareiškė didelį palankumą. (Elta)


Rusijos saugumo tarnybos kaltina Izraelį šnipinėjimu

Rusijos federalinė saugumo tarnyba (FSB), buvęs KGB, trečiadienį apkaltino Izraelį, jog šis savo ambasadoje Maskvoje yra priglaudęs šnipų grupę, kuri renka socialinio pobūdžio informaciją, taip pat ir apie antisemitizmą Rusijoje. Anot FSB pareiškimo, Sibire ji apklausė šnipinėjimu Izraeliui įtariamą asmenį, kurį po “nuoširdaus prisipažinimo” paleido. Rusijos saugumo tarnyba skelbia, jog turi dokumentų, įrodančių, kad Izraelio ambasados imigracijos skyriuje veikia Izraelio žvalgybos agentūra, kurianti apmokamų rusų informatorių tinklą. Informatoriai Izraelio diplomatams turį teikti informaciją “Izraeliui naudingomis” temomis, pavyzdžiui, socialinės gyvenimo Rusijoje sąlygos, nacionalizmo ir antisemitizmo pasireiškimai, “veiksniai, galintys turėti įtakos emigracijos į Izraelį apimčiai ir spartai”. Izraelio ambasados Maskvoje pareigūnai šių kaltinimų kol kas nekomentavo.


JAV teisingumo ministerija pranešė, kad Amerikos Federalinio tyrimo biuro (FTB) vadovas Edgaras Huveris pateikė metinį pranešimą apie FTB veiklą 1957 metais. Šiame pranešime pateikiami skaičiai rodo, kad, apytikriais duomenimis, 1957 metais Jungtinėse Amerikos Valstijose buvo padaryta 2756 tūkstančiai stambių nusikaltimų. Tai 7,5 procento viršija savotišką „rekordą” pagal nusikaltimų skaičių, nustatytą Jungtinėse Amerikos Valstijose ankstesniais metais.


KAIRAS, birželio 11 d. (TASS-ELTA). MEN-o agentūra perduoda, kad Amerikos ambasadorius Amane Meloris perdavė Jordanijos vyriausybei Jordanijos patriotų sąrašą ir pareikalavo juos suimti. Skelbdama šiuos pranešimus, spauda pažymi aktyvų Amerikos ambasadoriaus vaidmenį slopinant Jordanijoje nacionalinį judėjimą.


MONTEVIDEO, kovo 23 d. (TASS). San-Paulo miesto municipaliniai rūmai vieningai priėmė kreipimąsi i Brazilijos prezidentą. Kreipimesi jie pasisako už prekybinių santykių atkūrimą su TSRS ir kitomis socialistinės stovyklos šalimis. Kaip praneša agentūra Inter-Pres, 100 San-Paulo profsąjunginių vadovų nusiuntė respublikos prezidentui memorandumą, kuriame raginama normalizuoti santykius su TSRS. Itabunos miesto prefektas, remdamas šalies plačiųjų visuomenės sluoksnių reikalavimą, pareiškė, kad santykių su TSRS atkūrimas bus labai vertingas Brazilijos liaudies ūkio vystymuisi.


TPJ Vilniaus m. valdyba, nariai: J. Ališauskas, V. Matukonienė, A Purlytė, A. Samsonas

TAUTOS PAŽANGOS JUDĖJIMO (TPJ) NARIAMS IR RĖMĖJAMS, VISIEMS, KAM ARTIMOS TPJ IDĖJOS

TPJ Vilniaus m. skyriaus nariai, apsvarstę rinkimų į Lietuvos Seimą rezultatus ir matydami politinės raidos Lietuvoje tendencijas, nutarė kreiptis į TPJ steigėjų tarybą, kitus TPJ skyrius, judėjimo narius ir remėjus, siūlydami įkurti Tautos Pažangos partiją. Norinčius prisidėti prie partijos kūrimo kviečiame skambinti darbo valandomis telefonu Vilniuje 45-8527 arba rašyti a/d 732, 2038 Vilnius.


Vakar visoj Lenkijoj įvyko seimo rinkimai. Rinkimai ėjo nuo 9 val. ryto iki 9 val. vakaro. Balsavimo teisę turėjo 15 milionų piliečių. Bet jau anksčiau buvo žinoma, kad valdžios įstaigos atėmė balsavimo teisę iš labai didelio skaičiaus gudų ir ukrainiečių. Kai kuriose apygardose nebuvo leista balsuoti nuo 25 iki 50 nuoš. nelenkų. Tokiomis aplinkybėmis, aišku, nelenkai Lenkijos seime negalės turėti tiek atstovų, kiek jiems tektų sulig gyventojų skaičium. Okupuotosios Lietuvos lietuviai ir per šiuos rinkimus savo kandidatų sąrašų nestatė. Tiktai Švenčionyse okupantai išstatė vieną fiktyvį lietuvių sąrašą, tačiau lietuviams šio sąrašo pobūdis buvo išaiškintas, todėl vargu ar už jį kas nors bus balsavęs. Iš viso rinkimuose dalyvavo trys grupės: pilsudskininkų (vyriausybės partijos), opozicija ir tautinės mažumos. Rinkimų obalsis buvo: už ar prieš Pilsudskį. Tautinės mažumos savo rinkimų agitacijoj šį momentą ne taip ryškiai pabrėžė. Joms pirmoj vietoj ėjo tautiniai reikalai. Ligšiol Varšuvoj gauta žinių apie rinkimų į seimą vaisius iš 17 rinkimų apygardų. Iš 101 mandatų – vyriausybės blokas gauna 34, nacionaldemokratai – 14, Vitoso partija – 4, socialistai – 11, žydai – 3, ukrainiečiai – 6 (kai kurios žydų ir ukrainiečių srovės į mažumų bloką neįėjo), mažumų blokas – 11, komunistai – 4. Pačioj Varšuvoj vyriausybės blokas gaus 5 mandatus, nacionalistai – 3, komunistai – 2, žydai – 2, socialistai – 1 ar 2 mandatus.


VAKARŲ Vokietijos darbo jaunimas ypač aštriai jaučia kapitalistinio išnaudojimo naštą. VFR leidžiamas jaunimo žurnalas „Aufverts” taip aprašo paauglių darbo Ruro anglies šachtose salygas: „Sunkus darbas apstulbina kiekvieną naujoką. Keturiolikametis paauglys tai pradeda jausti jau po keleto savaičių, kai išstovi prie transporterio po 8 valandas ir išima kas valandą po 15—20 centnerių akmenų iš neišvalytos anglies… Įmonininkai naudojasi tuo, kad paaugliams galima mažiau mokėti; jie priima juos dirbti mokiniais, o vėliau, kai jie išlaiko pameistrio egzaminus (tuomet pagal įstatymą turi būti padidintas darbo užmokestis), tuojau pat atleidžia iš darbo”. Kai kuriose šakose paauglių darbo diena neribota, ir šeimininkai išnaudoja jaunuolių bei merginų darbą be jokio sąžinės graužimo. Vakarų Vokietijos jaunimas jau seniai kovoja, kad vyriausybė priimtų įstatymą dėl jaunimo darbo apsaugos. Neseniai Kelne įvyko Vakarų Vokietijos profsąjungų susivienijimo jaunimo konferencija, kuri ryžtingai pareikalavo iš VFR vyriausybės išleisti tokį įstatymą. Bonos vyriausybė, išleidžianti didžiules lėšas ginklavimuisi (tik per pastaruosius dvejus metus VFR kariniams tikslams buvo išleista daugiau kaip 31 milijardas markių), neranda lėšų jaunimo reikmėms, konkrečiai, jo profesiniam apmokymui. Dėl to vien tik Bavarijoje specialybės neturi maždaug 300 tūkstančių nuo 15 iki 27 metų amžiaus jaunuolių. Vakarų Vokietijos jaunimas aktyviai kovoja dėl savo padėties pagerinimo, prieš kapitalistinį išnaudojimą. Tačiau jam tenka kovoti sunkiomis aplinkybėmis. Vyriausybė persekioja visas pažangias organizacijas. VFR uždrausta ne tik komunistų partijos, bet ir daugelio masinių demokratinių organizacijų, tame tarpe Laisvojo vokiečių jaunimo sąjungos, veikla. Šios organizacijos pirmininkas Angenfortas už kovą jaunimo teisėms ginti 1955 metais buvo nuteistas 5 metams katorgos. Šis susidorojimas su populiariu jaunimo judėjimo vadovu sukėlė protestų audrą visoje Vokietijoje. Visuomenės spaudžiama, valdžia šių metų balandžio mėnesį buvo priversta pirma laiko išleisti iš kalėjimo Angenfortą. Vakarų Vokietijos valdžia bijo draugiškų ryšių tarp VFR ir Vokietijos Demokratinės Respublikos jaunimo. Užtenka pasakyti, kad jaunuoliams ir merginoms, neseniai buvusiems VDR ir dalyvavusiems sporto šventėje, buvo iškeltas kaltinimas, kad jų veikla „gresia valstybės saugumui”. Š. m. birželio pradžioje Vakarų Vokietijos teismas nuteisė dešimt mėnesių kalėti profsąjunginį aktyvistą Hansą Virerį vien už tai, kad jis ragino jaunimą dalyvauti VDR sportininkų šventėje Leipcige! Tačiau, nepaisydamas visų persekiojimų, Vakarų Vokietijos jaunimas tęsia savo teisingą kovą.


Paskelbta, kad Albanijos prezidentas S. Beriša gruodžio 16 dieną apsilankys NATO būstinėje Briuselyje. Tai bus pirmasis tokio rango Albanijos pareigūno vizitas Šiaurės Atlanto sąjungos būstinėje. Manoma, kad bus svarstoma ir padėtis Kosove (Serbija), kur dauguma gyventojų yra albanai.


TASS-o korespondentas J. Borisovas praneša: Šiandien prasidėjo čia atvykusio JAV valstybės sekretoriaus Rasko derybos su Vakarų Vokietijos vyriausybės atstovais. Pagrindinė derybų tema buvo Vokietijos klausimas ir Vakarų Berlyno problema. Iš pradžių Raskas daugiau kaip valandą labai slaptai pats vienas kalbėjosi su kancleriu Adenaueriu Šaumburgo rūmuose. Apie šio pasikalbėjimo smulkmenas nieko nebuvo pranešta. Tačiau pastarieji vadovaujančiųjų Bonos kabineto atstovų pareiškimai ir pačios vyriausybės priemonės nepalieka abejonių dėl Bonos pozicijos. VFR vyriausybė kaip ir anksčiau savo svarbiausiu uždaviniu laiko visomis jėgomis kliudyti kuo greičiausiam Vokietijos problemos sureguliavimui ir žūt būt išsaugoti okupacinį režimą Vakarų Berlyne. Politinių stebėtojų nuomone, Adenaueris, kalbėdamasis su Rasku, pareikalavo iš Amerikos vyriausybės papildomų užtikrinimų, kad ji liks „tvirta” ir nedarys jokių nuolaidų, siekiant išspręsti Vakarų Berlyno klausimą kompromisiniu būdu. Svarbus pasikalbėjimo punktas buvo tolesnis karinis-strateginis planavimas NATO bloke. Po pasikalbėjimo su Rasku Adenaueris pareiškė žurnalistams, kad buvo susitarta „visais svarbiais klausimais”. Tokia pat dvasia pasisakė ir JAV valstybės sekretorius. Dėl pasikalbėjimo su Adenaueriu jis pareiškė: „Aš buvau laimingas, galėdamas išklausyti tokio prityrusio politiko patarimo”.


Lietuva nepalaiko Europos Sąjungos sankcijų Baltarusijos pareigūnams

Europos Sąjunga įvedė sankcijas Baltarusijai dėl konflikto, susijusio su užsienio šalių ambasadorių rezidencijomis. Nuo šiol Baltarusijos prezidentui Aleksandrui Lukašenkai ir jo vyriausybės nariams nebus išduodamos vizos. Penkios ES valstybės, JAV, Japonija ir kitos birželio mėnesį atšaukė savo ambasadorius iš Minsko po to, kai Baltarusijos valdžia remonto dingstimi sustabdė vandens tiekimą ambasadorių rezidencijų kvartalui Drozduose, nutraukė telefono ryšį ir apribojo įėjimą į kvartalo teritoriją. Anot ES, šios buvusios sovietinės respublikos valdžios veiksmai Vienos konvencijos dėl diplomatinių santykių požiūriu yra neteisėti ir nepriimtini. Baltarusijos ambasadoriams ES šalyse nurodyta grįžti į Minską. ES atidžiai stebės įvykius Baltarusijoje ir jei prireiks, imsis kitų priemonių, nusprendė ES užsienio reikalų ministrai. Baltarusijos opozicija įsitikinusi, kad tarp kitų sąlygų ES reikalauja garantuoti laisvą žiniasklaidos veikimą šalyje ir demokratiškus prezidento bei parlamento rinkimus. ES poziciją palaiko nemažai į ES nares pretenduojančių Rytų ir Vidurio Europos šalių. Bendrame Bulgarijos, Kipro, Čekijos, Estijos, Vengrijos, Rumunijos, Slovakijos, Slovėnijos, Islandijos ir Norvegijos pareiškime sakoma, kad šios šalys remia ES poziciją. Tiesa, Lenkija vis dėlto nusprendė nesijungti prie ES šalių sprendimo nebeišduoti vizų Baltarusijos pareigūnams, nes ji yra artima šios šalies kaimynė ir šiuo metu pirmininkauja Europos saugumo ir bedradarbiavimo konferencijoje. Tokią Lenkijos poziciją palankiai įvertino Baltarusijos užsienio reikalų ministerija. Lietuva jau kiek anksčiau nusprendė neprisidėti prie Europos Sąjungos valstybių sankcijos Baltarusijai, “siekdama sušvelninti Baltarusijos izoliavimosi poveikį Lietuvos ir Baltarusijos santykiams”. “Būdama kaimyninė valstybė, Lietuva susirūpinusi dėl procesų, lemiančių didėjantį Baltarusijos izoliavimąsi. Mes siekiame sušvelninti šio proceso poveikį dvišaliams santykiams, todėl esame suinteresuoti tęsti politinį dialogą”, - taip agentūrai BNS sprendimą komentavo aukštas Lietuvos URM pareigūnas. “Lietuvos aido” žiniomis, tokį savo sprendimą Lietuva derino su Lenkija. Lietuvai rūpi kuo greičiau išspręsti kai kurias itin aktualias santykių su Baltarusija problemas, tarp jų - valstybių sienos žymėjimo, readmisijos, sienos perėjimo punktų infrastruktūros gerinimo ir kt. Vilniaus diplomatai ir anksčiau nuosaikiau nei ES šalys protestavo prieš neteisėtus Minsko veiksmus. Lietuvos URM Politikos departamento direktorius Vygaudas Ušackas penktadienį susitiko su Baltarusijos ambasadoriumi Jevgenijumi Voitovičiumi. Pastarasis informavo, kad prezidento Aleksandro Lukašenkos nurodymu užsienio reikalų viceministras Vladimiras Gerasimovičius įgaliotas oficialiai pradėti derybas dėl ambasadorių rezidencijų Minske. Lietuvos laikinasis reikalų patikėtinis Baltarusijoje Dainius Trinkūnas Minske susitiko su viceministru V. Gerasimovičiumi ir aptarė su juo kai kuriuos konkrečius Baltarusijos pasiūlymus dėl Lietuvos ambasadoriaus rezidencijos. Lietuva pasiūlymų kol kas nekomentuoja.


Ryt rytą, t. y. 7/XI anksti, dar man bemiegant, atbėgo man nepažįstamas asmuo ir prisimetęs temokąs tik rusiškai, kad nesuprastų šeimininkai, prašė manęs nė minutės nelaukti pas ūkininką, nes jis galįs išduoti Lietuvos policijai – ir tuoj vykti į Karaliaučių. Tą patį vakarą aš išvykau ir apsistojau Karaliaučiuje Plečkaičio žmogaus nurodymais tūlos Frau Klinger viešbuty. Čia radau daugiau emigrantų, kurie gyveno tomis pat sąlygomis, kaip ir Tilžėj; tačiau daug jų buvo pas Karaliaučiaus komunistus. Kadangi gyvena pas komunistus buvo blogiau laikomi, turėjo eiti dirbti, o Plečkaičio agentai gyveno geriau, be jokio darbo, tai ir iš komunistų vis tolydžio pereidinėjo emigrantai į Plečkaičio pusę. Sužinojau, kad Plečkaitis manęs be galo laukiąs, nes negalįs be manęs daryti jokio rimto darbo. Mano atvykimo dieną buvo jam duota telegrama, kad aš jau esu Vokietijoj. Karaliaučiuje nelegališkai gyvenau ligi 14. XI. Per ta laiką sužinojau, jog emigrantai yra gabenami į Vilnių partijomis po kelis žmones ir kad ten ruošiama ginkluotas veikimas prieš Lietuvą. Labai tuo susidomėjau ir laukiau Plečkaičio, nes jis pats turįs atvykti manęs pasitikti. 14/XI Plečkaičio žmogus nuvedė mane pas lenkų vicekonsulą Karaliaučiuje Čudovskį vizos gauti.


Iš ministerio pirmininko prof. Voldemaro pareiškimo spaudai. Grižęs iš Ženevos ministeris pirmininkas ir užsienių reikalų ministeris prof. Voldemaras vakar 17 val. ministerių kabinete priėmė Lietuvos ir užsienių spaudos atstovus, kuriuos plačiai painformavo apie tai, kaip paskutinėje Tautų Sąjungos tarybos sesijoj buvo svarstomi Lietuvą liečią klausimai. Papasakojęs bendrai apie žincmus tris klausimus, kurie buvo svarstyti ir apie kuriuos mūsų laikraštyj jau daug buvo rašyta, prof. Voldemaras palietė ir tuos pašalinius momelitus, kurie šį kartą iškilo, svarstant mūsų santykių su lenkais klausimą. Tie momentai iškilo staiga ir beveik netikėtai, todėl pats klausimų svarstymas Tautų Sąjungos taryboj įgavo kiek kitokio pobūdžio, negu prieš sesijos sušaukimą buvo manyta. Pirmas pašalinis momentas buvo p. Zaleskio nota, protestuojanti prieš Vilniaus įrašymą į Lietuvos konstituciją kaip Lietuvos valstybės sostinės. Ši nota buvo įteikta prof. Voldemarui Berlyne, važiuojant į Ženevą. Aišku, kad ji Kaune prieš T. S. tarybos posėdžius nespėta apsvarstyti. Antras pašalinis momentas buvo tai neabejotinas kai kurių valstybių noras Lietuvą tuojau sutaikyti su Lenkija. Gana savotiškas buvo referento p. Bloklando pranešimo įrašymas kaip lietuvių skundo iš pereitų metų lapkričio ir gruodžio svarstymas. Lietuvos vyriausybė prieš šitokį įrašymą protestavo, motyvuodama tuo, kad Lietuvos skundai T. S. jau išspręsti p. m. gruodžio 10 d. rezoliucija. Protesto nota T. S-gai iš Kauno buvo pasiųsta gegužės 30 d. Lenkai atsiuntė į T. S-gą ne tik žinomą jų protesto notą (dėl Vilniaus), bet ir Karaliaučiaus derybų dar nepasirašytą protokolą. Todėl, kai pereitą trečiadienį buvo paskirtas posėdis lietuvių lenkų klausimui, p. Bloklando raportas dar nebuvo paruoštas, ir posėdį teko kiek suvėlinti. Lietuvos atstovui pasakyta, kad nei lietuviams, nei lenkams apie Bloklando pranešimo turinį nieko pirmiau nepranešta. Taip pat pasirodė, kad lenkai T. S-gai dėl mūsų skundo (Vilnijos mokyklos) buvo atsiuntę visą eilę pastabų, kurios Lietuvos vyriausybei taip pat nebuvo praneštos. Pranešta, kad dėl Vilnijos mokyklų būsianti taikoma mažumų procedūra, ir lietuviai negalėsią šį klausimą svarstant dalyvauti. Lietuvos delegacijai teko prieš tai protestuoti. P. Bloklando raporte beveik visai nebuvo referavimo. Jame buvo išreikšta padėka lenkų valdžiai, kad ji leido į Vilniją grįžti 4 ištremtiems kunigams, vadinasi, kad įvykdė savo pareigą. Lietuvių delegacija nurodė, kad raportas yra nevykęs, nes gavo keistą temą ir todėl negalėjo nušviesti kaip, gruodžio 10 d. rezoliucija buvo vykdoma. Jame buvo dėkojame Lenkijai, ir nieko nekalbama apie tai, kad Lenkija ir po gruodžio 10 d. rezoliucijos Lydoj organizavo ,,Kaimo pulką“, iš kurio bėgę keli dezertyrai į Latviją netyčia pateko į mūsų pusę ir yra pasodinti mūsų kalėjimuose. Buvo pasiūlyta T. S-gai atsiųsti savo atstovus į Kauną, kai bus nagrinėjama šių plečkaitininkų byla, kad jie vietoje patys galėtų įsitikinti. Zaleskis pareiškė, kad kalbos apie plečkaitininkų organizavimą Lenkijoj yra tik gryna fantazija. Į tai atsakyta, parodant plečkaitininkų fotografijų ir pareikšta, kad fantazijų niekas nefotografuoja ir teismas neteisia. Paėmęs žodį p. Chainberlain kreipėsi specialiai į prof. Voldemarą, apgailestaudamas, kad derybos su lenkais neduoda teigiamų vaisių. P. Chamberlainas pabrėžė, kad mažos ir jaunos tautos turinčios daug simpatijų, bet esą joms nedera iš savo silpnumo daryti ginklą. Prof. Voldemaras, žinoma, negalėjo nepareikšti, kad ne tik mažos, bet ir didelės tautos be kitų simpatijų negali apsieiti, kad bendrai nėra tautos, kuri galėtu tų simpatijų nevertinti. Kai dėl tautų didumo ar mažumo, tai šis klausimas yra reliatyvus. Sakysim, Lenkija yra didelė, palyginus ją su Lietuva, bet maža palyginus ją su Rusija arba Vokietija. Po visų kalbėjusių sesijos pirmininkas, Kūbos atstovas pasiūlė rezoliucijos projektą. Čia vėl Lietuvos delegatui teko pastebėti, kad pranešimas rezoliucijomis negali baigtis. Pasiūlytoji rezoliucija buvo visai nelaukta, netiksliai redaguota, todėl jau iš paties principo Lietuvos atstovas negalėjo jos priimti. Iš kitos pusės nustatymas termino - kada turi būti pasiekti apčiuopiami rezultatai ir neaiškia forma, kas juos vertiną – esmėje reikštų gruodžio 10 d. rezoliucijos pakeitimą. Buvo paprašyta pertrauka pataisoms įteikti ir joms motyvuoti. Motyvuose pabrėžta, kad Lictuvai rūpi gruodžio 10 d. rezoliucijos integralus vykdymas. Tuo būdu atsirado dvi rezoliucijos. Kadangi rezoliuciją priimti T. S-gos taryba gali tik vienbalsiškai, tai buvo aišku, kad tegali būti tik viena rezoliucija. Esant dviem rezoliucijų projektam buvo aišku, kad nei viena, nei kita nebus priimta, kaip ir įvyko. Tada, p. Chamberlainas savo vardu įešė pasiūlymą, kad lietuvių - lenkų klausimas būtų įrašytas į T. S-gos rugsėjo sesijos darbų tvarką, kas ir buvo priimta. Nušvietęs ukrainiečių“ skundą dėl žemės reformos Lietuvoje ir pastebėjęs, kad Lietuvos vyriausybė klausimą stato prejudicialiai, norėdama išaiškinti, ką reikia laikyti tautine mažuma ir ką ne, ar galima tautybę taip keisti kaip yra keičiama tikyba, ar užsiėmimas, atseit, ar galima tiem patiems žmonėms vieną dieną pasivadinti totoriais, kitą dieną kalmukais, trečią dieną kokiais nors čeremisais, prof. Voldemaras atsakė į spaudos atstovų paklausimus. Į klausimą, ar dabar nenumatoma, kad derybos su lenkais duos geresnių vaisių, prof. Voldemaras atsakė, kad derybų pažanga pareina tik nuo lenkų. Jei lenkai Vilniaus klausimą laiko baigtu, tai, žinoma, jokios vilties nėra. Rugsėjo mėnesyj mums yra proga T. S-goj statyti Vilniaus klausimą visu platumu, pagal T. S-gos pakto 11 str. Derybos su lenkais bus tęsiamos Kaune ir Varšuvoj (Berlyne jau baigtos). Po to rugpiūčio mėnesyj pasiūlyta lenkams susivažiuoti Karaliaučiuje ir čia derybas tęsti.


Prieš amerikiečių šeimininkavimą Okinavoje

NIUJORKAS, gruodžio 27 d. (TASS-ELTA). Agentūros Asošieited Pres pranešimu, Nachos miesto - didžiausio Okinavos salų miesto meru išrinktas liaudies partijos atstovas Kamedziro Senaga. Kaip yra žinoma, Jungtinės Valstybės yra atplėšusios Okinavos salas nuo Japonijos ir pavertusios jas Amerikos karine baze. Naujasis meras yra žinomas savo aktyviu dalyvavimu Okinavos patriotinių jėgų kovoje prieš amerikiečių šeimininkavimą. Tai, kad jis išrinktas, rodo, jog gyventojai plačiai remia tą kovą.


Kai paskaitai „Lietuvos Žinias“ ir „Rytą“, tai stačiai nuostabu darosi. Stebiesi žmogus ne iš tų laikraščių, kaip tokių, bet iš jų „griaudžių verksmų“, kuriuos tuodu dienraščiai, nežiūrėdami Gavėnia ar ne, labai atsidėję gieda. O tuose „graudžiuose verksmuose“ juodu apverkia tuos pačius dalykus – liūdnos atminties mūsų seimą su visais jo idealiniais demokratizmo padariniais ir svajotas, lauktas, visokiais būdais siektas, bet nesulauktas ir nepasiektas partijų koalicijas. Kad žmogus, būdamas aklas demokratizmo ir dar ne betkokio, bet „tikrojo demokratizmo“ išpažintojas idealizuoja teoretišką šeimą, kaip parlamentinės valstybės santvarkos, kurios jis ir kritikuoti nedrįsta, svarbiausią įstaigą, tas visiškai galima suprasti, bet kad tas pats aukščiausios rūšies, gryniausio kraujo lietuvis demokratas idealizuoja konkrečius, labai ryškiai save parodžiusius, buvusios Lietuvos seimus, kurių neigiamųjų pusių jį, ir užsimerkęs būdamas, negali nepastebėti, ir Lietuvos išganymą vien jų su visomis savo ypatybėmis atgaivinime temato, o prieš betkokias reformas priešinasi, tada iš tikrųjų nuostabu darosi, ir pradedi abejoti, ar nuoširdžiai tas demokratas kalba. Kągi Lietuvai davė tas visagalis, vienų ujamas, kitų, vis dar garbinamas jos buvęs Viešpats – Seimas? O gi iš demokratiškiausių viso pasaulio konstitucijų lopu šiaip bei taip susiūtą, užtai greit prakiurusią konstituciją, pataisomis ir pataisėlėmis nusagstytą ir gyvenime sunkiai pritaikomų ne perdaug didelį įstatymų lobyną, demoralizuotų, kur vėjas pučia krypstančių, agitatorių – bačkininkų, partinių fanatikų kadrus ir pagaliau katalikiško ir bedieviško sūrio, sviesto, zuperio, masoniškų jorkširų ir kitoniškų partiškų „principingumu“ nesergančiam žmogui sunkiai suprantamų dalykų. Seimas buvo demokratiškosios Lietuvos demokratiškų peštynių ir partinių rietenų centras ir versmė, iš kurios tos peštynės ir rietenos į visą kraštą sklisdavo, tolimiausių Lietuvos užkampių ramų, darbštų, bet tamsų mūsų sodietį pasiekdamos ir jų į savo kaimynę šnairuoti verčiančiu partiniu „principingumu“ užkrėsdamos. Taip daugelio priežasčių, dėl kurių mūsų seimas toks buvo ir tokiais darbais pasireiškė, bene svarbiausios bus pokarinio, iš normališkų vėžių išėjusio gyvenimo revoliucinė nuotaika, seimo narių ir iš viso mūsų inteligentijos didelis, iš rusų paveldėtas, teoretiškumas, tikrojo gyvojo Lietuvos gyvenimo nepažinimas ir visiškas daugelio seimo narių savo darbui nepasiruošimas. Dėl daugelio mūsų seimo narių tekdavo nusiskųsti liaudies išminties suformuluotu posakiu: „vargas, kai batsiuvis ima kepti pyragus, o kepėjas siūti batus“. Kad tokie seimo nariai tik rankas, partijų lyderių diriguojami, temokėjo kilnoti, trukšmą kelti ir gale mėnesio algų lape pasirašyti – niekam nepaslaptis. Bet demokratizmo apaštalų tokie dalykai negąsdindavo, priešingai – jie juos, pačiu grynuoju ir idealiuoju demokratizimo pasireiškimu laikydami, idealizuodavo ir šiandien, kada to grynojo demokratizmo idealieji reiškiniai taip vaizdžiai konkrečiomis ir skaudžioms, naujų kelių ieškoti, senas vertybes perkainuoti verčiančiomis, pasekmėmis apsivainikavo, tebeidealizuoja. Įpratę viską iš siaurų partinių „principų“ išeidami vertinti ir partiniu mastu matuoti, mūsų „demokratai“ nenori ar negali (vienas Dievas težino) matyti Lietuvos gyvojo gyvenimo plačių principų, kuriuos pastaruoju laiku jau ir mūsų, partišku „principingumu“ –  partišku fanatizmu dar nesergąs sodžius, mūsų šalies tikrasis šeimininkas – ūkininkas vis aiškiau ir aiškiau pradeda suprasti, aplenkdamas savo „principinguosius“ vadus – inteligentus agitatorius ir nuo jų nusigręždamas. Šis pastarasis reiškinys, kuris yra aiškiausias mūsų valstybės politinio ir to pasekmėj ekonominio gyvenimo pasveikimo simptomas, be galo nepatinka įvairiems darbo ir geros seimų duonos netekusiems siauriems politikieriams ir baigiantiems savo armijas prarasti partijų centrams. Jie nenustoja kalbėti apie koalicijas, vien jose išganymą tematydami ir nenori pastebėti tos plačios koalicijos, kuri kasdien sparčiai augdama, galingai „Ūki


Vokiečiai, okupavę Lietuvą, įsteigė kiekvienoje apskrityje Darbo Įstaigą — „arbeitsamtą“. Tos įstaigos priklausė apygardų komisarams, kurie savo viešais skelbimais ragino visus abiejų lyčių asmenis nuo 16 iki 55 metų amžiaus registruotis, o jau dirbančius įpareigojo registruotis per savo darbovietę. Už nesiregistravimą grasino sunkiomis bausmėmis. Žmogus, nežinodamas „arbeitsamto“, vaidmens, galėjo pamanyti, kad ji rūpinasi dirbančiojo gerove, suteikdama jam darbą. Tačiau iš tikrųjų „arbeitsamtas“ buvo gestapo agentūra ir politinių žinių rinkimo biuras, kuris egzistavo darbo žmonių pragaiščiai „Arbeitsamtas“, registruodamas dirbantįjį, užpildydavo žinių lapą su daugybe klausimų ir svarbiausiu „kur ir ką dirbo nuo 1940 metų birželio mėn. 15 d. iki 1941 metu birželio mėn. 22 dienos“, t. y. Tarybų valdžios metu. Toje anketoje darbo žmogus atsispindėjo lyg veidrodyje. Iš anketos žinojo, kas ir ką dirbo prie Tarybų valdžios. Gestapo agentai nueidavo į tą įstaigą ar įmonę, kurioje dirbantysis dirbo prie Tarybų valdžios, ir surinkdavo apie jį žinias, koks jis buvo ir kuo pasireiškė tuo metu, ir gavę „neigiamų žinių“, jį izoliuodavo iš visuomenės tarpo nužudydami, kalindami, arba išveždami į Vokietijos katorgą. O išvengti „arbeitsamto“ buvo neįmanoma, nes už nesiregistravimą ir pasitraukimą iš darbo buvo sunkiai baudžiama. Įstaigoms ir privatiems darbdaviams buvo uždrausta betarpiškai samdyti darbininkus ar tarnautojus. Tad „arbeitsamtui“ priklausė visokios profesijos žmonės, ir jis juos galėjo dėti, kur tik norėjo, nes negalima buvo atsisakyti pasiūlyto darbo. Per „arbeitsamtą“ buvo vykdomos visokios darbo prievolės ir išvežimai į Vokietijos katorgą. Taip pat visokie darbininkų ir tarnautojų suėmimai vyko per „arbeitsamtą“. „Arbeitsamtas“ įvedė darbo pažymėjimą, be kurio gyventi dirbančiajam buvo neįmanoma. Be darbo pažymėjimo neduodavo maisto kortelės, neduodavo buto, nei niekas negalėjo priimti net laikinai apsigyventi. Susirgęs negalėjai gauti ne tik pats, bet net ir šeimos nariams medicinos pagalbos. Negalėjau net išeiti į gatvę, nes po gatves gestapininkai gaudė žmones be darbo pažymėjimo ir, tokį sugavę, pristatydavo „arbeitsamtui“ nubausti. Jeigu dirbantysis, jausdamas gestapo persekiojimą, gyventų slaptai, policijoj neužsiregistravęs, ir jo gyvenamoji vieta policijai būtų nežinoma, tai „arbeitsamte“ sužinotų jo darbovietę, iš kurios dirbantįji ir pasimtų. Savavališkai pametęs darbą ir negrąžinęs darbo pažymėjimo, galėjai prasibastyti neilgiau kaip vieną mėnesį, nes pažymėjime kas mėnuo buvo kvituojamas algos gavimas, ir jis galiodavo tik vieną mėnesį, taigi nedirbant ir algos negavus, pažymėjimas per mėnesį automatiškai nustodavo galiojęs. Kas tris dienas iš eilės neatvykdavo į darbą, apie tą darbovietė turėjo tuoj pranešti „arbeitsamtui“, kuris įsakydavo policijai dirbantį suimti ir pristatyti jam nubausti. Be „arbeitsamto“ sutikimo negalima buvo pereiti iš vienos darbovietės į kitą. Tuo būdu dirbantysis negalėjo net pakeisti savo darbo ir gyvenamosios vietos. Aišku, kad kiekvienas dirbantysis, buvo savotiškas „arbeitsamto“ kalinys. Žmogus, vengęs „arbeitsamto, buvo laikomas nusikaltėliu ir sunkiai baudžiamas, todėl ir nenorėdamas turėjo alkanas dirbti išnaudotojų vokiečių naudai. Tai toks buvo „arbeitsamto“ „rūpinimasis“ dirbančiuoju. Vokiškieji grobikai Raudonosios Armijos pastangų dėka su savo gestapo, ir jo agentūromis „arbeitsamtais“ išvyti iš mūsų šalies. Dabar dirbantysis laisvai gali pasirinkti sau darbą ir gyvenamąją vietą, gali užsiimti ir savo laisva profesija, amatu ir prekyba. Darbo žmogus dabar laisvai renkasi, kaip ir kuo prisidėti prie galutinio visokių „arbeitsamtų“ šaltinio hitlerizmo sutriuškinimo.


Mūsų laikraščio pirmadienio numery trumpai buvo paminėtas tautininkų sąjungos tarybos suvažiavimas. Jame buvo iškelta daug įdomių ir labai svarbių mūsų socialinio ir valstybinio gyvenimo klausimų. Vieni jų ne tiek skuboti. Užtat kiti visai neatidėliotini. Jie reikalauja kuo greičiausio sprendimo. Iš tokiu neatidėliotinių, tuč tuojau spręstinų klausimų yra ir nuo nederliaus nukentėjusių Lietuvos sričių klausimas. Jame ne vienas, o du, tiesa, vienas su antru labai susiję klausimai. Nuo nederliaus nukentėjo beveik visa šiaurės Lietuva. Nuo nederliaus nukentėjusieji ūkininkai jau dabar yra reikalingi pagalbos. Jos jie bus dar reikalingesni kiek vėliau, o ypatingai pavasarį, kada reikės laukus sėti. Nukentėjusieji nuo nederliaus šiaurės Lietuvos ūkininkai pradeda pardavinėti, ir tai pusdykiai, gyvulius dėl to, kad jų išmaitinti per žiemą negalės. Bet nukentėjusieji ūkininkai, numatydami negalėsią išmaitinti savo šeimų, samdytus darbininkus atleidžia. Ūkininkų atleidžiamieji darbininkai, be abejo, sudarys bedarbių kadrus. Štai antras klausimas. Pirmas klausimas – nuo nederliaus nukentėjusių ūkininkų klausimas. O šis antras klausimas, su pirmuoju glaudžiai susijęs, yra nukentėjusios šiaurės Lietuvos srities darbininkų klausimas. Ir vienas ir antras klausimas reikalingas kuo greičiausiai išspręsti. Nukentėjusiais šiaurės Lietuvos gyventojais, ypatingai ūkininkais, yra susirūpinusi vyriausybė. Ji jau dabar yra paskyrusi nukentėjusių Lietuvos kraštų gyventojams gana dideles pinigų sumas. Vyriausybė yra susirūpinusi, kaip pašalpa bus organizuojama. Juk pašalpos pirmiausia ir išimtinai turės gauti tik tie, kurie jos yra reikalingi. Bet šalia organizuojamos vyriausybės pašalpos, ne tik galėtų, bet ir turėtų būti organizuojama nukentėjusiems kraštams ir visuomenės pagalba. Visi gerai atsimename tuos netolimus laikus, kada Rusijoje, o ypatingai Volgos pakrantėmis, visai buvo neužderėjęs derlius. Atsimename, kai tada į mus, Lietuvos gyventojus, buvo ištiesę ranką nukentėjusieji nuo nederliaus lietuviai, apie Samarą ir Saratovą gyvenusieji. Į jų ištiestą pagalbos ranką anuomet nes gyvai atsiliepėme. Buvo sudarytas komitetas su dabartine p. Prezidentiene priešaky ir buvo in natūrą pradėtos rinkti aukos. Tada buvo surinkti net keli javų vagonai. Jie laiku buvo apie Samarą ir Saratovą gyvenusiems lietuviams pasiųsti ir juos nuo gresiančios bado šmėklos išgelbėjo. Štai dabar tokiam pat padėjime yra atsidūrę ne toli gyveną Samaros ir Saratovo lietuviai, o čia pat – šiaurės Lietuvoje gyvenantieji lietuviai. Šiaurės Lietuva šiemet nuo nederliaus nukentėjo. Užtat kitos Lietuvos dalys dar neatsimena tokio gražaus ir gero derliaus, kaip kad buvo šiemet. Manytumėm, kad tuose kraštuose, kur šiemet derlius užderėjo, turėtų būti daromos rinkliavos: šieno ir grūdų. Grūdai galėtų būti supilami į elevatorius, ar kur kitur ir, reikalui esant, vežami ir dalijami nukentėjusių Lietuvos kraštų gyventojams. Ši socialinė arba visuomeninė pagalba būtų didelė parama tai pašalpai, kuri valdžios yra skirta nukentėjusioms Lietuvos sritimis. Be to, tokia socialinė arba visuomeninė pagalba dabar, reikalui atsiradus, dar kartą pakartotų tą gražų socialinio ir valstybinio gyvenimo pradą, kurs tiek kartų mūsų tautos buvo rodomas ir kuriam vardas – solidarumas, arba – artimo meilė. Šis gražus pradas, kiek mums yra žinoma, jau yra pradėtas realizuoti. Vilkaviškio, Naumiesčio apskrityse patys ūkininkai, gerai suprasdami, kokia nelaimė ištiko šiaurės Lietuvos ūkininkus, pradeda rinkti grūdus ir kitus nukentėjusiems kraštams reikalingus daiktus. Gražus pavyzdys! Jis reikėtų išplėsti visoje nuo nederliaus nenukentėjusioje Lietuvoje ir labiau organizuoti. Organizuotas darbas visada yra geresnis už neorganizuotą. Nukentėjusieji šiaurės Lietuvos ūkininkai, negalėdami išmaitinti savų šeimų, atleidžia darbininkus. Šie, darbo neturėdami, gali patapti nepageidaujami, o net ir pavojingu kraštui reiškiniu, kai jiems badas rimčiau į akis pažvelgs. Vadinasi, nukentėjusių Lietuvos sričių darbininkų klausimas reikalauja neatidėliojamo sprendimo. Čia nevienas paklaus: o kaip galima padėti nukentėjusių Lietuvos kraštų darbininkams? Jiems galima padėti gana įvairiai. Turtingesnieji nenukentėjusių Lietuvos kraštų ūkininkai galėtų pasiimti kad ir po vieną darbininką ir jį žiemą maitinti. Ne dovanai. Mums yra žinomas nevienas Lietuvos kampelis, kur su laukų darbams samdomais darbininkais yra labai sunku: darbininkas yra reikalingas, bet jo negalima gauti, nes jo nėra. Ateina Kalėdos ir ūkininkai galvatrūkčiais lekia pas darbininką, kai tik nujaučia, kad jis kur yra. Šią kai kuriose vietose esama darbininkų stoką galėtų papildyti nukentėjusių šiaurės Lietuvos ūkininkų atleidžiamieji darbininkai. Nevienas pasakys: ši priemonė – tai lašas jūroje. Ir mes netvirtiname, kad ji yra vienintelė. Mes nesakome, kad iš nukentėjusios nuo nederliaus Lietuvos pergabenant darbininkus ten, kur jie yra reikalingi, jau bus išspręstas nukentėjusių sričių darbininkų klausimas. Laikraščiuose buvo rašyta, kad pas mus yra parduota miško. Nukentėjusių Lietuvos sričių darbininkus būtų galima panaudoti miško eksploatacijai. Pas mus numatyta vesti ne vienas naujas plentas. Būtų galima pradėti organizuoti akmenų skaldymą ten, kur numatyti vesti plentai. Nukentėjusios nuo nederliaus Lietuvos plotai nėra jau tiek dideli. Kai tų nukentėjusių Lietuvos plotų gyventojams: ūkininkams ir jų darbininkams bus organizuojama vyriausybės pašalpa; kai vyriausybės organizuojamai pašalpai ateis į pagalbą privatinė visuomenes iniciatyva, tai nukentėjusių kraštų žmonės bus tinkamai aprūpinti visa kuo, ko jiems trūksta ir kas jiems yra reikalingiausia. O tai yra ne tik vyriausybės, bet ir visuomenės pirmaeilis šiandieną uždavinys. Tad organizuokime jėgas ir išgales šiam uždaviniui tinkamiau išspręsti.


Naujausi duomenys liudija, kad per sekmadienį Rumunijoje įvykusius prezidento rinkimus dabartinis prezidentas J.Ilijesku žymiai aplenkė pagrindinį varžovą E.Konstantinesku. Už J.Ilijesku balsavo 47 procentai rinkėjų, o už Konstantinesku - 31 procentas. Manoma, kad spalio 11 dieną bus surengtas antrasis rinkimų turas, nes dabar prezidentas nesurinks reikiamo balsų skaičiaus. Galutinių duomenų dar nėra.


KLAIPĖDA (mūsų koresp.). Didelis skaičius uostamiesčio komjaunuolių ir jaunuolių pareiškė norą vykti į šalies Rytų rajonus. Ta proga Jūrų prekybos uosto klube įvyko jaunųjų patriotų vakaras. Apie milžiniškus Sibiro ir Kazachstano žemės gelmių turtus, Angaros ir Janisiejaus hidroresursus, apie naujas dideles statybas, numatytas TSKP XX suvažiavimo direktyvose, papasakojo komjaunimo miesto komiteto sekretorius drg. Rimkus. Jaunieji klaipėdiečiai vyks į Pavlodarą, kuriame VI penkmetyje išaugs milžiniška aliuminio gamykla, ties naujus geležinkelius Kazachstane. Susirinkusieji domėjosi vietomis, kur jiems teks dirbti, pateikė daug klausimų. - Kur mes bebūtume, - pasakė „Aušros“ fabriko darbininkė Michailova, išvykstanti į Kazachstano statybas, - nenutrauksime ryšių su savo buvusiais draugais, įmonių kolektyvais.


Šiandien plačiosios mūsų Tėvynės darbo žmonės švenčia didžiąją dieną — demokratiškiausios pasaulyje konstitucijos — Stalino Konstitucijos dieną. Pažangiausieji žmonijos idealai ir siekimai, aukso raidėmis įrašyti į Stalino Konstituciją, nugalėjusiojo socializmo šalyje tapo tikrove. Stalino Konstitucija, nugalėjusi didžiausius istorinius bandymus, perėjusi gigantišką kovų ir kautynių etapą, šiandien kaip niekada žėri visai žmonijai savo kilniomis idėjomis, nepajudinamomis ir gyvybingomis. Stalino Konstitucija įgalino tarybinę liaudį sukurti mūsų šalyje socializmą. Stalino Konstitucija įkvėpė Tėvynės gynėjus nemirtingiems žygdarbiams, kurių pasėkoje Tarybų Sąjunga nugalėjo niekšingus ruduosius plėšikus ir gobšius samurajus, susilaukusius gėdingo galo. Stalino Konstitucija šiandien yra šviesiu kelrodžiu atstatyti mūsų šalį, padaryti ją dar tvirtesne ir saugesne, pastūmėti milžino šuoliais tolesnį jos liaudies ūkio kultūros ir mokslo suklestėjimą. Ypač brangūs Stalino Konstitucijos principai yra Tarybų Lietuvos darbo žmonėms. Kai pirmą kartą 1940 metais Lietuva pradėjo naudotis šviesiausia žmonijos laisvių chartija, visos lietuvių tautos taurųjį džiaugsmą išreiškė poetė Salomėja Nėris: Mums Konstitucija — kaip saulė [šviečia, O saulės niekas užgesint negali. Praslinkus tamsiajai vokiškosios okupacijos nakčiai Lietuvoje, darbininkai, valstiečiai ir darbo inteligentai stojo į didžiąją talką pakelti iš griuvėsių gimtąjį kraštą. Šiuose dideliuose darbuose, nugalint pokarinių laikų sunkumus, lietuvių tauta pasiekė gražių savo našaus darbo rezultatų, nes ji naudojosi visais privalumais, išplaukiančiais iš Stalino Konstitucijos. Milžiniški vokiškosios okupacijos padaryti mūsų kraštui nuostoliai nyksta iš mūsų gyvenimo. Tarybiniai žmonės, vadovaujami komunistų partijos, įveikia didžiausius karo pasėkų sunkumus. 79 tūkstančiai bežemių ir mažažemių valstiečių iš tarybinės valdžios rankų gavo daugiau kaip pusę milijono hektarų žemės. Naujakuriams suteiktas 50 milijonų rublių kreditas, milijonas du šimtai tūkstančių kūbinių metrų statybinių medžiagų, trylika tūkstančių karvių, aštuoni tūkstančiai arklių ir t. t. Toli nužengta ir pramonės srityje. Tarybų Lietuvoje jau atstatyta 547 metalų, miško, lengvosios, maisto pramonės ir statybinių medžiagų pramonės įmonės, daugiau kaip 500 vietinės (apskričių) pramonės įmonių ir 130 gamybinės kooperacijos artelių. Vien tiktai lengvoji pramonė pagamino audinių, trikotažo, odos ir avalynės daugiau kaip už dvylika milijonų rublių. Stoja į rikiuotę vis nauji ir nauji cukraus, aliejaus, popierio ir kt. fabrikai, elektros jėgainės ir t. t. Dideli darbai nuveikti ir komunalinio ūkio atstatyme. Gyventojai gavo 134 tūkstančius kvadratinių metrų gyvenamojo ploto. 40 komunalinio ūkio elektros jėgainių teikia gyventojams šviesą. Daugelyje miestų veikia vandentiekis. Tarybų Lietuvos žmonės plačiai naudojasi teise į mokslą. Respublikoje veikia tūkstančiai mokyklų, du universitetai, žemės ūkio akademija, veterinarijos, pedagogikos institutai, mokytojų seminarijos, technikumai, ekonominės mokyklos, dailės ir muzikos mokyklos. Klubai skaityklos, bibliotekos įsteigtos visuose mūsų krašto kampuose. Lietuviškos kultūros, tautinės savo forma, o socialistinės savo turiniu, tarpsmui ir sparčiam jos suklestėjimui atsiskleidė plačiausi galimumai. Mokslų Akademija, Valstybinė Filharmonija, Liaudies kūrybos namai, devyni teatrai, liaudies ansamblis, akademinis choras, simfoninis orkestras ir platus tinklas meninės saviveiklos ratelių — visa tai vaizdžiai sako, jog kultūros ir mokslo srityje Lietuva kaip niekada pažengusi toli į priekį. Be to, tenka paminėti, jog nelengvomis sąlygomis per vienerius metus išleista knygų beveik dviejų milijonų egzempliorių tiražu, išleidžiami nauji žurnalai, o laikraščiai — beveik kiekvienoje apskrityje. Šie žymūs laimėjimai Tarybų Lietuvos liaudies ūkio ir kultūros srityse buvo pasiekti dėka to, jog mūsų kraštas vadovaujasi Stalino Konstitucija, kuri realiai užtikrino didžiųjų teisių įgyvendinimą. Stalino Konstitucija, suteikdama piliečiams plačias teises, kartu uždeda ir garbingas pareigas. Šiandien didžiųjų atstatymo darbų įkarštyje, kuomet lietuvių tauta, drauge su kitomis tarybinėmis tautomis, pasiryžusi per penkerius metus pralenkti prieškarinį gyvenimo lygį, ypačiai svarbu yra tiksliai ir sąmoningai vykdyti visas tas pareigas, kurias mums uždeda Konstitucija. Laikytis Konstitucijos, vykdyti įstatymus, žiūrėti darbo drausmės, dorai atlikinėti visuomenines prievoles, gerbti socialistinio bendrojo gyvenimo taisykles, saugoti ir stiprinti visuomeninę socialistinę nuosavybę, budriai stovėti mūsų šalies nepažeidžiamumo sargyboje — štai kokias kilnias pareigas Stalino Konstitucija skiria tarybiniams piliečiams. Tikslus ir sąmoningas šių pareigų vykdymas yra patikimiausias sėkmingo darbo laidas pramonėje, transporte, prekyboje, žemės ūkyje ir švietimo srityje. Tarybinis pareigingumas, susijęs su liaudies masių entuziazmu, smarkiai pakilusiu ryšium su artėjančiais rinkimais į TSRS Aukščiausiąją Tarybą, padės greičiau įvykdyti šalies atstatomuosius darbus ir kurti aukšto ekonominio ir kultūrinio lygio gyvenimą visos šalies dirbantiesiems. Tegyvuoja TSRS Konstitucija — socialistinės visuomenės Konstitucija! Tegyvuoja pažangiausios žmonijos istorijoje Konstitucijos kūrėjas — Didysis Stalinas!


Kaip praneša agentūros Pres Trast of India korespondentas iš Kolombo, oficialiais statistikos duomenimis, Ceilone gyvena daugiau kaip 9 milijonai žmonių.


* Apie jaudinančią TSRS partinės vyriausybinės delegacijos kelionę į Bulgarijos Liaudies Respubliką pasakoja tik ką Politinės literatūros leidyklos išleista knyga „TSRS ir Bulgarija — amžiams kartu”. Ją sudarė medžiaga, kuri kiekvieną dieną buvo spausdinama „Pravdoje”. Išspausdintos draugo N. Chruščiovo kalbos broliškosios šalies žemėje, draugų Todoro Živkovo, Antono Jugovo, Georgijaus Traikovo kalbos. Rinkinyje yra komunikatas, reportažai apie mūsų delegacijos susitikimus ir nuoširdžius draugiškus pasikalbėjimus su Bulgarijos darbininkais, valstiečiais-kolūkiečiais ir inteligentijos atstovais. * RTFSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Įsaku numatyta sušaukti Rusijos Tarybų Federatyvinės Socialistines Respublikos penktojo šaukimo Aukščiausiosios Tarybos šeštąją sesiją 1962 metų liepos 24 d. Maskvoje.


Visos į Tautų Sąjungos tarybą įeinančios valstybės sutiko, kad ateinanti Tautų Sąjungos tarybos sesija būtų perkelta iš Ženevos į Lugano. (Elta).


„Helsingin Sonama“ vedamajame svarsto Pabaltijo valstybių kandidatūros klausimą Tautų Sąjungos taryboj. Iki šiolei, kaip žinoma, Pabaltijo ir Skandinavijos atstovas taryboj buvo Suomijos užsienių reikalų ministeris Procope. Tačiau jo trejų metų įgaliojimai pasibaigs ir šį rudenį Pabaltijo atstovas turi būti perrinktas. Laikraščio nuomone, dabar būtų Latvijos ar Estijos eilė. Tas, esą, pageidautina tiek Pabaltijo valstybių, tiek Tautų Sąjungos interesais. Pabaltijo valstybės politinėj srity rodančios didelio aktyvumo ir taip pat esanšios gerai informuotos apie padėtį Rytų Europoj. Tuo tarpu šiaurės valstybės mažai kreipiančios dėmesį į bendrą politiką ir visiškai užsiėmusios siaura vietine politika. Čia laikraštis daro priekaištų Procope, kurs noris paremti Norvegijos kandidatūrą į Tautų Sąjungos tarybą. Laikraštis nurodo, kad kandidatūros klausimas buvo svarstomas paskutiniame Latvijos ir Estijos užsienių reikalų ministerių pasitarime Taline. Pirmiausia, klausimas buvo apsvarstytas biudžeto atžvilgiu, nes atstovo vieta Tautų Sąjungos surišta su didelėmis išlaidomis ir antra, išrinkimo galimumų atžvilgiu, nes gali atsitikti, kad Latvijos ar Estijos kandidatūros nesurinktų reikalingos daugumos.


Visoj Suomijoj plačiai varoma prieškomunistinė kampanija. Į Vazą atvyko 1.250 valsčių ūkininkų atstovų delegacija, kuri, pirmiausia, nuėjo prie gubernatoriaus rūmų. Vienas prieškomunistinio judėjimo vadų sveikino gubernatorių ir pareiškė, kad delegacija atvyko į Vazą prašyti uždaryti vietos komunistų laikraštį. Gubernatorius į tai pareiškė, kad šis žygis jau nereikalingas, nes laikraščio leidimas sustabdytas. Kuobio mieste susirinko apie 500 ūkininkų atstovų, kurie kartu su vietos viršininku nuėjo į komunistų spaustuvę ir jos savininkui pareiškė, kad vidaus reikalų ministerijos įsakymu spaustuvė uždaroma. Uleaburge susirinko apie 3000 demonstrantų. Jie 40 automobilių nuvyko prie brolių kapų. Po to demonstrantai susirinko prie gubernatoriaus rūmų, kur nurodė, kad jie atvykę pareikšti savo reikalavimo nutraukti komunistinį veikimą. Po to ramiai išsiskirstė.


Rytiniai Paryžiaus laikraščiai daug vietos skiria TASS-o pareiškimui apie valdančiųjų Prancūzijos sluoksnių sandėrį su Vakarų Vokietijos militarizmu. Laikraštis „Jumanitė“ išspausdino visą TASS-o pareiškimą su didele antrašte „De Golis stumia Prancūziją į vokiškojo militarizmo kelią“. Laikraštis „Liberasion“ išspausdino TASS-o pareiškimo ištraukas, pabrėždamas antraštėje, kad de Golio kelionė į Vakarų Vokietiją nežada nieko gero nei pačiai Prancūzijai, nei taikai. Laikraštis „Komba“ faktiškai pripažįsta, kad Tarybų Sąjungos pozicija pagrįsta, kai ji nurodo, koks pavojingas sandėris su Vakarų Vokietijos revanšistais. Laikraštis mano, kad „neišvengiamas“ generolo de Golio kelionės „padarinys“ yra „aiškiai pablogėję Prancūzijos ir Tarybų Sąjungos santykiai“. „Buvo nesunku numatyti, – rašo „Komba“, – kad TSRS, Lenkija, Čekoslovakija jautriai reaguos į generolo de Golio kelionę į Federatyvinę Vokietiją“. Kai kurios de Golio kalbos, pavyzdžiui, bundesvero akademijos karininkams, laikraščio nuomone, „turėjo sukelti pagrįstą nepasitikėjimą Varšuvoje, Pragoje ir Maskvoje


TASS-o korespondentas J. Jegorovas praneša: Keli tūkstančiai londoniečių atėjo vakar dieną prie karo aviacijos ministerijos rūmų griežtai protestuoti prieš Anglijos vyriausybės vykdomas branduolinio ginklavimosi varžybas ir šalies pavertimą Jungtinių Valstijų branduoline karine baze. Demonstraciją organizavo „100 komitetas“. Dar gerokai prieš demonstracijos pradžią policijos kordonai apsupo karo aviacijos ministerijos rūmus ir gretimus kvartalus. Demonstrantai, susirinkę netoli ministerijos rūmų, pasiskirstė grupėmis, ir prasidėjo improvizuoti mitingai. Vienas kalbėtojas lipa ant terasos turėklų, kitas kalba nuo kopėčių, atremtų į medį, trečias pasirenka kitokią „tribūną“. Kalbėtojų tarpe „100 komiteto“ sekretorius Džonas Tinkeris, vienas iš komiteto vadovų Džordžas Klarkas, jau atlikęs kalėjimo bausmę už aktyvų dalyvavimą kovoje prieš branduolinį ginklą, žinoma aktorė Vanesa Redgreiv. Jie kalba apie iškilusią pasauliui baisią branduolinio karo grėsmę, apie būtinumą stiprinti kovą prieš branduolinio ginklavimosi varžybas, ragina Angliją atsisakyti branduolinio ginklo, likviduoti šalies teritorijoje daugybę Amerikos karinių bazių. Naudodamasi tuo, kad tribūnos prieinamos visiems, vienoje iš jų pasirodo laisvo elgesio mergina iš fašistinės „imperijos šalininkų lygos“ organizacijos. Pasipiktinimo šūksmais „Gėda fašistams!“ sutinka ją susirinkusieji, ir netrukus ji išsinešdina, demonstracijos dalyvių lydima pajuokos šūksmais ir švilpimu. Po to kalbėtojai smerkia fašistųy mėginimus suaktyvinti savo veiklą Anglijoje ir primena susirinkusiems, kad kaip tik fašistams tenka atsakomybė už tai, kad buvo sukurstytas antrasis pasaulinis karas. „Mes reikalaujame, kad Anglija atsisakytų vandenilinės bombos, išstotų iš NATO, išsiųstų Amerikos bombonešius ir šnipinėjimo lėktuvus atgal į JAV“.– pareiškia „100 komitetas“ lapeliuose, kurie buvo platinami demonstracijos met


Prancūzijos senatas priėmė vienų metų karo tarnybos įstatymą.


Anot Latvijos generalinio prokuroro, buvęs ministras pirmininkas, Taupomojo banko valdybos pirmininkas ir “Latvijos kelio” partijos kandidatas į parlamentą Ivaras Guodmanis buvo KGB talkininkų sąrašuose, praneša LETA-ELTA. Vis dėlto tai dar neįrodo, kad Guodmanis tikrai buvo KGB agentas. Todėl Jūrmalos teismas turės nuspręsti, ar buvusį premjerą laikyti KGB agentu ir kolaborantu. Pats Guodmanis naujienų agentūrai LETA tvirtino, kad tiesą turi nustatyti teismas. Pirmadienį Guodmanis susipažino su kaltinimo medžiaga, rugpjūčio 5 d. perduotą teismui, kai generalinis prokuroras baigė tyrimą. Beje, pats Guodmanis, iškeltas kandidatu į Latvijos parlamentą, pareiškė, jog Totalitarinio palikimo tyrimų centras turi informacijos, siejančios jo vardą su KGB. Pasak jo, vadinamasis “KGB liudijimas” su jo pavarde išduotas 1988 m. kovo mėnesį, tačiau jo galiojimas baigėsi 1990 m. Guodmanis tvirtino niekada neturėjęs KGB slapyvardžio ir sakė esąs sukrėstas, kad šis faktas buvo paskelbtas likus savaitei iki “Latvijos kelio” partijos suvažiavimo. Vis dėlto Guodmanis paliktas partijos kandidatu į Seimą. Prisaikdintas naujasis Ekvadoro prezidentas Ką tik prisaikdintas naujasis Ekvadoro prezidentas krikščionis demokratas Jamilis Mahuadas pirmadienį pareiškė ketinąs atkurti penkias šios Pietų Amerikos valstybės provincijas, nukentėjusias nuo potvynių, kurie prasidėjo po kelias savaites trukusių smarkių liūčių. Tačiau 49 metų prezidentas, anksčiau ėjęs Kito miesto mero pareigas, kol kas nepaskelbė ketinąs atkurti šalies ekonomiką. “Mes negalime tikėtis stebuklų,” - teigė naujasis prezidentas. Ekvadoro ekonomikai ypač pakenkė staigus naftos kainų kritimas. Kai kurie ekonomistai tvirtina, kad net 60 proc. Ekvadoro gyventojų skursta, o metinė infliacija - net 34 proc. Mahuadas taip pat paragino Peru bendradarbiauti su Ekvadoru sprendžiant nesutarimus dėl valstybinės sienos. Tačiau naujasis prezidentas nepateikė jokių konkrečių pasiūlymų. Pastaruoju metu Peru ir Ekvadoro konfliktas dėl sienos paaštrėjo. Rugpjūčio 6 dieną Peru pareiškė, jog Ekvadoras siunčia kareivius į neutralios zonos atogrąžų miškus. Rusijos komunistai rudenį vers valdžią Rusijos komunistų partijos, turinčios daugiausia deputatų parlamente, vadovybė pirmadienį susirinko apsvarstyti rudens protestų prieš prezidento Boriso Jelcino ekonomikos reformų programą, praneša Reuters-ELTA. “Šiandien mes svarstėme laiką, trukmę, datas, būdus, kaip mes dalyvausime ir ką organizuosime, savo reikalavimus”, - NTV televizijai pasakė partijos vadovas Genadijus Ziuganovas. Anot jo, komunistų reikalavimai nesikeičia: Jelcino atsistatydinimas, naujas politikos kursas ir nacionalinio pasitikėjimo vyriausybės sudarymas. Jelcinui ir ministrui pirmininkui Sergejui Kirijenkai vasarą pavyko pasiekti, kad parlamentas iš esmės pritartų ekonomikos gaivinimo planui, o tai leido užsitikrinti 22,5 mlrd. JAV dolerių tarptautinių paskolų. Rusijos vyriausybė tikisi, kad Valstybės Dūma, parlamento žemieji rūmai, kuriuose vyrauja komunistai, pertrauks vasaros atostogas ir rugpjūčio antroje pusėje aptars kitas antikrizinio plano priemones. Tiesa, kai kurios Rusijos naujienų agentūros skelbia, jog Ziuganovas nemato reikalo sušaukti neeilinę sesiją. “Kolkas parlamentarai negavo net įstatymų projektų”, - skundėsi jis. “Titaniko” korpuso dalis iškelta į paviršių Mokslinių tyrimų laivo įgula pirmadienį iš Atlanto vandenyno sėkmingai iškėlė į paviršių 20 tonų sveriančią “Titaniko” nuolaužą. Tai padaryta pirmą kartą po 1912 metais įvykusios šio keleivinio lainerio katastrofos. Maždaug 100 tyrėjų ir mokslininkų grupė patvirtino iškėlusi dalį laivo dešiniojo borto plokštės. Du ankstesni grupės mėginimai iškelti šią korpuso dalį buvo nesėkmingi. Nuolauža iškelta iš Šiaurės Atlanto gelmių maždaug už 600 km į pietryčius nuo Niūfaundlendo salos. Didelė” Titaniko” dalis sėkmingai įkelta į vandenyno laivą “Abeille”, vėlų pirmadienio vakarą pranešė televizijos “Discovery Channel” atstovas spaudai Mike’as Consentino Kanados naujienų agentūrai “Canadian Press”. “Discovery Channel” yra viena iš šios misijos rėmėjų. Ekspedicijos tikslas buvo iškelti šią laivo korpuso dalį moksliniais tikslais bei parodyti viešai. 6,5 ir 4 metrų ploto plokštė su puošniomis durimis yra laivo pirmosios klasės dalis. Ekspediciją surengė bendrovė “RMS Titanic Inc.”, turinti teisę iškelti “Titaniką”. 1996 metais šios bendrovės misija mėgino iškelti tą pačią laivo dalį, tačiau nebetoli paviršiaus audringa jūra ją išplėšė ir nugramzdino atgal į dugną. Antrasis iškelimas praėjusį sekmadienį taip pat nenusisekė, nes neveikė keliamasis mechanizmas. Pirmadienį nuolauža iškelta gana sunkiai, panaudojant dyzelinio kuro pripildytus maišus. Ekspedicija tiria, kas gi atsitiko “Titanikui”, kai jis 1912 metų balandžio 15 dieną susidūrė su ledkalniu. Per šią katastrofą žuvo 1500 iš 2200 laive buvusių žmonių. “Manau, ši ekspedicija dar labiau papildys mūsų tikriausiai nemenkas žinias, kaip laivas sudužo, kas nutiko jame buvusiems žmonėms”, - sakė “Titaniką” stačiusios Belfasto laivų statyklos konstruktorius Davidas Livingstone’as žurnalistams, prieš išvykdamas į misiją. Per sprogimą Kenijoje žuvo 206 žmonės Oficialus žuvusiųjų per sprogimą prie JAV ambasados Kenijos sostinėje Nairobyje skaičius išaugo iki 206, vakar paskelbė Kenijos nacionalinis katastrofų centras (NDC), praneša Reuters-ELTA. Tarptautinis Raudonojo Kryžiaus komitetas (ICRC) ankstų antradienio rytą pranešė, jog šalia JAV ambasados stovėjusio “Ufundi House” pastato, kuris labiausiai nukentėjo nuo sprogimo, griuvėsiuose per praėjusias 24 valandas rasti dar 28 lavonai. Naktį buvo iškasta 11 žuvusiųjų palaikų. Per teroro aktą žuvusių amerikiečių skaičius nesikeičia: praėjusį penktadienį prie savo ambasados Nairobyje žuvo 12 JAV piliečių. Vakar laikraštis “Washington Post” teigė, kad JAV centrinė žvalgybos valdyba (CŽV) pernai atskleidė planus ir sutrukdė susprogdinti penkias JAV ambasadas. Anot aukštų JAV pareigūnų, nuo praėjusio penktadienio, kai nugriaudėjo sprogimai Kenijos ir Tanzanijos sostinėse, gauta naujų grasinimų surengti išpuolius prieš JAV diplomatines atstovybes bei kitus objektus užsienyje, praneša AFP-ELTA. Teigiama, kad tokių grasinimų gauta apie dvidešimt. “Washington Post” tvirtina, kad kol kas sunku gauti daugiau informacijos apie ketintas susprogdinti ambasadas, tačiau jau tikrai žinoma, kad dviem atvejais išpuoliams jau buvo konkrečiai pasirengta. Abiem atvejais teroristai buvo nusitaikę į ne Afrikoje esančias JAV ambasadas. CŽV infiltravo savo agentus į teroristų grupuotes ir sužlugdė jų išpuolius. Anot “Washington Post” straipsnio, tai paskatino teroristus sutelkti savo dėmesį į nerizikingais laikomus JAV objektus, tarp kurių buvo ir ambasados Nairobyje bei Dar es Salame. Per pasikėsinimus į JAV ambasadas Kenijoje ir Tanzanijoje galbūt buvo panaudoti čekų gamybos sprogmenys “Semtex”. Tai vakar, remdamasi JAV federaliniu tyrimų biuru (FTB) bei Izraelio kariniais sluoksniais, skelbė Čekijos spauda. “Semtex” sprogmenis gaminančios firmos “Aliachem-Synthesie” atstovas tokius teiginius atmetė kaip grynus spėliojimus. Du čekų sprogmenų ekspertai Čekijos dienraščiui “Pravo” pasakė, jog sprogimo pobūdis verčia manyti, kad čia buvo panaudoti būtent “Semtex” sprogmenys. Tiesa, tai įrodyti kol kas sunku. Dingo vienuolika Irano diplomatų “Talibano” judėjimas paneigė pranešimus, kad per Mazari Šarifo miesto šturmą buvo suimta 11 Irano diplomatų. Talibų atstovas spaudai pareiškė, kad Irano Islamo Respublikos konsulato darbuotojai “tikriausiai žuvo”, kai Šiaurės sąjunga buvo užėmusi sostinę. Pasak spaudos atstovo, “kai talibai įėjo į Mazari Šarifą, jokių diplomatų mieste nebuvo”. Anksčiau Teherano radijas skelbė, kad talibai paėmė įkaitais 11 Irano diplomatų. Irano Islamo Respublikos užsienio reikalų ministras Kamalis Charazis pareikalavo, kad talibus remianti Pakistano vyriausybė “garantuotų diplomatų saugumą”. Tuo pat metu skirtingos žiniasklaidos priemonės skelbė prieštaringą informaciją apie padėtį šalia Mazari Šarifo miesto, kuris buvo laikomas pagrindine talibų priešininkų būstine. Naujausiais duomenimis, talibai tęsia karo veiksmus Mazari Šarifo rajone. Pasak šaltinių, į jų pusę perejo mažiausiai 500 Rašido Dostumo, vieno iš Šiaurės sąjungos vadovų, šalininkų. Talibai užėmė dar vieną miestą Vakar talibai po įnirtingų mūšių užėmė dar vieną opozicijos, įsitvirtinusios šalies šiaurės rytinėje dalyje, centrą. Anot Pakistane įsikūrusios Afganistano naujienų agentūros AIP, talibų kovotojai įžygiavo į Tacharo provincijos administracinį centrą Talokaną. Prieš tai šį miestą kontroliavo nuverstosios Afganistano vyriausybės karo vado Ahmedo Šacho Masudo kovotojai. Kitos detalės apie vakar rytą prasidėjusius mūšius buvo nežinomos. Pasak AIP, maždaug 2-3 tūkstančiai talibų kovotojų dalyvavo puolime ir pasiekė Talokaną. Opozicijai artimi šaltiniai pripažino, kad Tacharo provincijoje talibams pavyko užimti kai kuriuos rajonus, tačiau patikino, kad artimiausiu metu bus surengtas kontrpuolimas prieš islamiškuosius kovotojus. Anot aukštų opozicijos veikėjų, Masudas iš savo gimtojo kaimo Pandž Šero slėnyje permeta kovotojus į Tacharo pietinę dalį. Vakar buvo rengiamasi pradėti kontrpuolimą. JT Saugumo Taryba svarsto Kosovo krizę Vakar 15 valstybių atstovaujanti Jungtinių Tautų Saugumo Taryba turėjo svarstyti konfliktą Kosove, tačiau nagrinės tiktai diplomatinius krizės sprendimo būdus. “Mes dar negalime pateikti jokių galutinių išvadų,” - teigė vienas Saugumo Tarybos narys, kalbėdamas apie besitęsiančias diskusijas dėl JT rezoliucijos projekto, kurio liepos 8 dieną pareikalavo šešioms valstybėms atstovaujanti buvusios Jugoslavijos reikalų kontaktinė grupė. Diskusijos dėl rezoliucijos projekto nutrūko, kai Rusija nesutiko su pasiūlymu, jog JT Saugumo Taryba gali leisti spręsti konfliktą Kosove karine jėga. Rusija tvirtina, kad konfliktas pietinėje Serbijos provincijoje yra šalies vidaus reikalas. Maskva nepritaria rezoliucijai, kuri įgaliotų Šiaurės Atlanto Sutarties Organizacijos karines pajėgas nutraukti smurto protrūkius provincijoje. Prieš savaitę JAV valstybės sekretorė Madeleine Albright nusiuntė Jugoslavijos prezidentui Slobodanui Miloševičiui laišką, kuriame paragino jį nedelsiant nutraukti Serbijos saugumo pajėgų karo veiksmus provincijoje. Valstybės sekretorė perspėjo Jugoslavijos vadovą, jog tuo atveju, jeigu smurto protrūkiai Kosove nesiliaus, konfliktą spręs NATO karinės pajėgos. Prancūzija sutinka su Rusijos teiginiu, kad karo veiksmai provincijoje gali būti pradėti tiktai tuo atveju, jei tam pritars JT. Didžioji Britanija mano, kad Jungtinių Tautų patvirtinimas priklauso nuo aplinkybių. Penkios nuolatinės Saugumo Tarybos narės - Didžioji Britanija, Prancūzija, Rusija, Kinija ir Jungtinės Amerikos Valstijos - turi veto teisę. Kai kurios Saugumo Tarybos narės pareiškė nepasitenkinimą, kad JT Saugumo Taryba nesiima jokių veiksmų, kurie leistų išspręsti žmonijos taikai ir stabilumui grėsmę keliantį konfliktą. Kovo mėnesį Saugumo Taryba paskelbė Jugoslavijai ginklų embargą, tačiau, pasak vieno užsienio diplomato, ši “tarptautinės bendruomenės priemonė buvo labai prastai organizuota”. Kai kurie diplomatai sako, kad Rusija ir JAV tikėjosi, jog joms pavyks išvengti krizės nagrinėjimo Saugumo Taryboje. Šios valstybės manė, kad pasiuntiniai, veikiantys konflikto zonoje, sugebės sutaikyti nesutariančias puses. JAV tarpininkas Christopheris Hillas pirmadienį Prištinoje susitiko su Kosovo albanų vadovu Ibrahimu Rugova, o Rusijos pareigūnas Nikolajus Afanasjevskis lankėsi Belgrade. Šiuo metu Saugumo Tarybai pirmininkaujantis Slovėnijos ambasadorius Danilo Turkas penktadienį pripažino, kad kontaktinei grupei nepavyko rasti konflikto tinkamo sprendimo, “tačiau pavyko išvengti problemos svarstymo Saugumo Taryboje”. JT generalinis sekretorius Kofi Annanas pirmadienį pateikė Saugumo Tarybai ataskaitą, kurioje pareiškė susirūpinimą dėl Kosovo problemos. Ananas pabrėžė, jog į regioną ir toliau yra nelegaliai gabenami ginklai bei įvežami kovotojai, o iš provincijos pabėgo mažiausiai 100 tūkst. taikių gyventojų.


Būsią nutraukti santykiai? „Berliner Tageblatt“ žiniomis iš Belgrado, Italija mananti tuojau po Nettuno sutarčių (tarp Italijos ir Albanijos) ratifikavimo išprovokuoti diplomatinį incidentą su Pietųslavija, kad galėtų su ja nutraukti santykius. Kartu su tuo Italija ruošiantis paskelbti muitų uniją tarp Italijos ir Albanijos. Italija tuo būdu norinti atsiekti visiškos Albanijos priklausomybės nuo Italijos ir patikrinti sau karo pozicijas ties Albanijos Pietųslavijos siena. Sąryšy su tuo Pietųslavijos politinės sferos labai rimtai įvertina susidariusią padėtį ir laukia dar didesnio santykių pablogėjimo su Italija. Krizis, kurį dabar pergyvena Italijos Pietųslavijos santykiai, yra rezultatas konflikto, į kurį suėjo abi valstybės, kovodamos dėl įtakos Balkanuose. Italija, atsistojus prie vairo Mussolini, ėmė varyti aktingą ekspansijos politiką, ieškodama naujų teritorijų savo gyventojų prieaugliui ir naujų rinkų savo pramonės gaminiams. Albanija yra gausinga nenaudojamais ligšiol gamtos turtais, kaip antai įvairiais metalais ir mineralais, kas Italijai yra nepaprastai svarbu. O Albaniją verčia ieškoti italų globos nedraugingų jos atžvilgiu kitų Balkanų valstybių politika. Taip tad italų albanų artėjimas šiuo tarpu yra visai suprantamas.


Įteikti medaliai Tėvynės karo partizanams

Birželio 6 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininko pavaduotojas drg. K. Didžiulis įteikė Trakų brigados partizanų grupei medalius. Už aktyvią kovą priešo užnugaryje vyriausybės buvo šiuokart apdovanoti 28 asmenys I-jo laipsnio ir 3 — II.-jo laipsnio „Tėvynės karo partizanui“ medaliais. Trakų brigados partizanai savo kovinę veiklą pradėjo 1943 m. birželio mėn. Pradžioje partizanų eilės buvo negausios: 6 drąsūs ir neapykantos priešui kupini vyrai sudarė partizaninio judėjimo užuomazgą. Jų eilės greitai augo. Netrukus po garbinga kovos vėliava susibūrė 26 atkaklūs pasiryžėliai ir buvo įsteigtas pirmasis partizanų brigados būrys — „Už Tėvynę“. Šaunūs šio būrio partizanų žygdarbiai ir okupantų vokiečių vis didėjantis Trakų apskrityje hitlerinis teroras sutraukė į miškus grupes naujų kovos talkininkų. 1944 m. liepos mėn. Trakų partizanų brigadą jau sudarė 4 partizanų būriai: „Už Tėvynę“, „Išvaduotojas“, „Laisvoji Lietuva“ ir „Pergalė“, iš viso su 600 partizanų. Per vienuolika kovinės veiklos mėnesių Trakų partizanų brigada atsiekė puikių laimėjimų ir sudavė okupantams vokiečiams skaudžių smūgių. Vienas svarbiausiųjų brigados uždavinių — buvo priešo komunikacijų naikinimas. Vyr. vokiečių kariuomenės vadovybės požeminis 12-kos pluoštų kabelis su Rytų frontu buvo 300 kartų įvairiose vietose perkirstas. Sunaikinta kabelio gedimų patikrinimo stotis, kuri buvo aprūpinta įvairiais moderniškais aparatais ir ją aptarnaudavo 15 vokiečių kareivių, šios rūšies specialistų. Taip pat sunaikinta 346 km priešo telefono ir telegrafo linijų. Tačiau vien tuo trakiečiai partizanai neapsiribojo. Jie aktyviai trukdė hitlerinio fronto aprūpinimą žmonėmis ir karo technika, naikino priešo gyvąją jėgą. Svarbiose geležinkelio linijose ir plentuose Vilnius — Gardinas ir Vilnius — Kaunas dažnai buvo nutraukiamas ilgesniam laikui traukinių eismas ir auto susisiekimas. Per visą partizaninio judėjimo laikotarpįTrakų partizanų brigada nuleido nuo bėgių 45 priešo karinius ešelonus. Sunaikinti 34 vokiečių vagonai su gyvąja jėga, 94 vagonai su maistu, 34 — su karine technika, 13 — su karinėmis medžiagomis ir 39 — su mundiruote ir kitais kariniais reikmenimis. Plentuose sunaikinta 13 hitlerininkų automašinų su kroviniais ir kareiviais. Drąsieji partizanai sėkmingai naikino okupantus vokiečius, užpuldami jų sargybų vietas, bunkerius ir grumdamiesi atvirame lauke bei miškuose. Kam Tarybų Lietuvoje nėra žinomas drąsiųjų partizanų žygis — Trakų kalėjimo užpuolimas, kurio pasėkoje buvo išvaduoti 45 kaliniai. Kautynėse partizanai sunaikino 192 vokiečių kareivius bei karininkus. 107 hitlerininkai buvo sužeisti. Sunaikinti 5 priešo sandėliai su karine medžiaga ir maistu. Taiklios partizanų kulkos ne tik žemėje, bet ir ore pasiekdavo grobikus vokiečius. Partizanai snaiperiai nukirto virš miškų patruliavusius du vokiečių lėktuvus. Ginklų partizanai dažnai pasirūpindavo iš pačių vokiečių. Partizanų pagrobtų laimikių sąraše yra 715 šautuvų, 15 kulkosvaidžių ir daug karinės technikos ir karinių medžiagų. Trakų partizanų brigados žygiai ir nuopelnai kovoje su okupantais vokiečiais pilnutinai atitinka drąsiesiems kovų dalyviams paskirtus vyriausybės apdovanojimus. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininko pavaduotojas drg. K. Didžiulis pasveikino apdovanotuosius partizanus vyriausybės vardu ir išreiškė viltį, kad narsieji partizanai, užsigrūdinę Tėvynės karo metu kovose prieš okupantus vokiečius, dabar, taikios statybos laikotarpyje, dės visas pastangas sugriautam krašto ūkiui atstatyti, patys sugebės kovoti ir plačiai organizuoti darbo žmones galutinam šlykščiųjų hitlerinių palikuonių vokiškųjų nacionalistų gaujų sutriuškinimui. Apdovanotųjų partizanų vardu kalbėjęs drg. L. Žečius padėkojo vyriausybei už suteiktus garbingus apdovanojimus ir visų vardu pasižadėo dėti visas pastangas partijos ir vyriausybės nutarimams įvykdyti, aktyviai prisidėti prie krašto atstaymo darbų ir vokiškosios okupacijos padarinių likvidavimo, ryžtingai kovoti su visos lietuvių tautos priešais — buržuaziniais nacionalistais.


JKS Centro Komiteto vardu Generalinis sekretorius JOSIPAS BROZ – TITO;TSKP Centro Komiteto vardu Pirmasis Sekretorius N. CHRUŠČIOVAS

DEKLARACIJA apie Jugoslavijos Komunistų sąjungos ir Tarybų Sąjungos Komunistų partijos savitarpio santykius

JFLR Vyriausybės delegacijos oficialaus apsilankymo Tarybų Sąjungoje metu nuo 1956 metų birželio 1 d. iki 23 d. Josipas Broz-Tito - JKS Generalinis sekretorius, Edvardas Kardelis – JKS CK Vykdomojo komiteto Sekretorius ir JKS CK nariai Jakovas Blaževičius, Velko Mičiunovičius, Koča Popovičius ir Mijalko Todorovičius, kaip Jugoslavijos Komunistų sąjungos ir Jugoslavijos Darbo liaudies Socialistinės sąjungos atstovai, ir N. S. Chruščiovas – TSKP CK Pirmasis Sekretorius, TSKP CK Prezidiumo nariai N. A. Bulganinas, A. I. Mikojanas, V. M. Molotovas, K. J. Vorošilovas, kandidatas į TSKP CK Prezidiumo narius D. T. Sepilovas, kaip TSKP atstovai, draugiško nuoširdumo ir atvirumo dvasia pasikeitė nuomonėmis apie JKS ir TSKP savitarpio santykius ir bendradarbiavimą. Šių pasikalbėjimų metu jie sutiko štai su kuo: 1. Belgrado 1955 metų birželio 2 dienos deklaracija davė sveiką pagrindą dviejų socialistinių šalių savitarpio santykiams, ir paskelbti joje principai vis plačiau taikomi jų savitarpio bendradarbiavime. 2. Dviejų šalių bendradarbiavimas ir bendras savitarpio santykių vystymasis po Belgrado deklaracijos, o taip pat ir kontaktai tarp jų tautų politinių bei kitų visuomeninių organizacijų sudarė palankias politines sąlygas ir bendradarbiavimui tarp TSKP ir JKS. Remdamosi aukščiau minėtais teiginiais ir atsižvelgdamos į konkrečias sąlygas, kuriomis vystosi dabartiniai socialistiniai judėjimai, bei vadovaudamosi internacionalistiniais marksizmo-leninizmo principais, JKS ir TSKP delegacijos sutiko, kad esamus kontaktus tarp abiejų partijų naudinga ir būtina toliau palaikyti ir vystyti, siekiant bendradarbiauti tolesnio mūsų socialistinių šalių stiprėjimo ir klestėjimo interesais, bendradarbiavimui tarptautiniame darbininkų judėjime daugybe socializmo dabartinio vystymosi klausimų, o taip pat ir taikiam sambūviui bei bendradarbiavimui vystyti tarp viso pasaulio tautų, nepaisant jų visuomeninių ir politinių sistemų skirtingumo, ir taikos, tautų laisvės bei nepriklausomybės interesais. Čia partijų atstovai vadovaujasi tuo, kad tolesnis ryšių ir bendradarbiavimo vystymas tarp TSKP ir JKS, kaip šalių, kuriose valdžioje yra darbininkų klasė, vadovaujančiųjų partijų ir keliančių sau bendrą tikslą - sukurti pilnutinę socialistinę visuomenę savo šalyse, užtikrinti žmonijos pažangą ir tvirtą taiką, be abejo, padės vystyti tolesnį TSRS ir JFLR bendradarbiavimą, stiprinti tvirtą Jugoslavijos ir Tarybų Sąjungos tautų draugystę. 3. Abi pusės, laikydamosi to požiūrio, kad socialistinio vystymosi keliai įvairiose šalyse ir įvairiomis sąlygomis yra skirtingi, kad socializmo vystymosi formų turtingumas padeda jam stiprėti, ir remdamosios tuo faktu, kad ir vienai, ir antrai pusei svetima bet kuri tendencija primesti savo nuomonę nustatant socialistinio vystymosi kelius ir formas, - sutarė, kad aukščiau minėtas bendradarbiavimas turi remtis visišku laisvanoriškumu ir lygiateisiškumu, draugiška kritika, draugišku mūsų partijų pasikeitimo nuomonėmis ginčijamais klausimais pobūdžiu. 4. Bazuodamasis aukščiau minėtais pagrindais, JKS ir TSKP bendradarbiavimas vystysis pirmiausia visapusiškai savitarpiškai susipažįstant su abiejų šalių socialistinės statybos formomis ir metodais, laisvai bei draugiškai pasikeičiant patyrimu ir nuomonėmis tais klausimais, kurie turi bendrą interesą socialistinei praktikai vystyti ir socialistinei minčiai stumti į priekį, o taip pat ir klausimais, liečiančiais taiką, tautų suartėjimą ir bendravimą bei žmonijos pažangą aplamai. 5. Dabartinis materialinis ir dvasinis pasaulio persitvarkymas, pasireiškiąs tuo, kad milžiniškai auga socializmo jėgos, kyla nacionalinis išsivadavimo judėjimas, didėja darbininkų klasės vaidmuo sprendžiant konkrečius dabartinio tarptautinio vystymosi klausimus, – kelia tarptautiniam darbininkų judėjimui eilę stambių uždavinių. Šis faktas nurodo ir į tai, kad dabartiniame pasaulyje būtina moksliškai analizuoti vystymosi reiškinius ir pagrindinius materialinius bei visuomeninius veiksnius ir tendencijas. Dėl šių priežasčių jos susitarė, kad, vadovaudamosi marksizmo-leninizmo principais, visokeriopai skatins - tiek savitarpio santykiuose, tiek ir tarptautiniame darbininkų judėjime aplamai - savitarpio bendradarbiavimą ir pasikeitimą nuomonėmis socialistinės mokslinės minties srityje. 6. JKS ir TSKP bendradarbiavimo konkrečių formų atžvilgiu delegacijos susitarė, kad bus bendradarbiaujama palaikant asmeninius kontaktus, raštu ir žodžiu išdėstant nuomones bei jomis pasikeičiant, pasikeičiant delegacijomis, medžiaga, literatūra, o taip pat rengiant, kiek bus reikalinga, partijos veikėjų savitarpio susitikimus, siekiant apsvarstyti aktualius bendro intereso klausimus, ir aplamai per visas konstruktyvios, draugiškos diskusijos formas, 7. TSKP ir JKS atstovai laiko tokį savitarpio bendradarbiavimą savo kontaktų su kitomis komunistų bei darbininkų partijomis, o taip pat ir su socialistiniais ir kitais pažangiais judėjimais pasaulyje sudėtine dalimi. 8. TSKP ir JKS yra tos nuomonės, kad kovos už tvirtą taiką ir tautų saugumą, už socialinę pažangą interesais yra reikalingas platus visų pažangiųjų ir taikingųjų jėgų bendradarbiavimas, kas vis stipriau pasireiškia įvairiausiomis formomis ir pasauliniu mastu. Šis bendradarbiavimas yra vienas iš būtinųjų dabartinio visuomenės vystymosi poreikių. Tokie ryšiai turi būti lygiateisiški, atviri, demokratiški ir prieinami pasaulinei viešajai nuomonei. Jie turi padėti savitarpio susipažinimui ir konsultavimuisi įvairiomis bendro intereso problemomis, prisidėti prie savitarpio supratimo, remiantis kantriu įvairių pusių pozicijų ir pažiūrų aiškinimu. Kartu turima galvoje kiekvieno atskiro šio bendradarbiavimo dalyvio veiksmų laisvė pagal jo vystymosi sąlygas ir sutinkamai su bendrais pažangiais tikslais, kurių jie siekia. JKS ir TSKP atstovai yra įsitikinę, kad JFLR ir Tarybų Sąjungos darbininkų judėjimų bendradarbiavimas nurodytų principų ir formų pagrindu tarnaus jų tautų interesams ir socialistinės statybos jų šalyse interesams. Jie yra įsitikinę, kad tuo pačiu jie įneš savo indėlį į bendrą socialistinių ir kitų pažangiųjų judėjimų pasaulyje suartėjimą, o tai taip pat tarnaus taikos visame pasaulyje interesams, žmonijos bendros pažangos interesams.


,,Tass“ plačiai infromuoja apie centralinio vykdomojo komiteto sesijoj Litvinovo pasakytą kalbą SSSR tarptautinės padėties klausimu. Dėl Locarno Litvinovas pareiškė, kad juos prasidėjo labiau aktinga didžiųjų valstybių nugalėtojų politika. Ryškiausiu to diplomatinio darbo pagyvėjimo pavyzdžiu galima laikyti anglų prancūzų susitarimą ir anglų japonų derybos. Liesdamas pažymėjo, kad sovietų vyriausybė laikė ir laiko reikalingu arba visiškai nusiginkluoti arba bent maksimaliai sumažinti apsiginklavimą. Pereidamas prie Kellogo pakto ir primindamas apie SSSR rezervus, prisijungiant prie jo, Litvinovas nurodė, kad SSSR esanti pirmųjų valstybių tarpe, kurios tą sutartį ratifikavo. Iš 14 Kellogo pakto iniciatorių valstybių, pasirašiusių, jį Paryžiuj, iki šiol jo neratifikavo nei viena. Paktas neratifikuotas taip pat Lenkijos ir Pabaltijo valstybių, išskyrus Lietuvą. Liesdamas Briando pareiškimus, kad raudonoji armija yra kliūtis bendram nusiginklavimui, Litvinovas pareiškė, kad tik raudonosios armijos dėka SSSR jau ekzistuojanti 12 metų. Litvinovas nurodė, kad SSSR neturi jokių agresingų tikslų Lenkijos atžvilgiu. Tarp Lenkijos ir SSSR korektingi santykiai, bet nepakankami. Pagrindą bijoti duoda ne Sovietų taikinga politika, o lenkų ir rumunų vyriausybės ir nuolatiniai pasitarimai tarp tų valstybių generalinių štabų. Liesdamas santykius su Anglija Litvinovas pažymėjo, kad SSSR nelinkusi dabar, kaip ir prieš santykių nutraukimą, susitarti nepriimtinomis jai sąlygomis. SSSR santykiai su Amerikos Jungtinėmis valstybėmis smarkiai auga ekonominėj srity. Amerikos Jungt. Valstybių vyriausybė iki šiol nebuvo valstybių tarpe, kurios intriguoja prieš SSSR. Ekonominiai santykiai tarp abiejų šalių dar labiau padidėtų, jei būtų atstatyti oficialiniai santykiai. Santykiai tarp SSSR ir Artimųjų Rytų niekuomet nebuvo taip geri, kaip dabar. Santykiai su Italija neduoda jokių priežasčių tarpusavių nusiskundimams, nežiūrint priešingų režimų abiejuos kraštuos. Santykiai su Japonija korektingi. Pažymėjęs draugingų santykių stiprėjimą su Afganistanu ir Persija ir pareiškęs pasigailėjimą, kad Nankino vyriausybė varo SSSR atžvilgiu Čangtsolino politiką, Litvinovas perėjo prie santykių su Latvija, Lietuva, Estija ir Suomija, pareikšdamas, kad tuos santykiuos neįvyko jokių pakaitų. SSSR atsidėjusi seka, kad tos respublikos formaliai ir faktiškai išlaikytų savo nepriklausomybę ir savistovumą. Ypatingą dėmesį SSSR kreipianti kovai už nepriklausomybę, kurią veda Lietuva. Su Lietuva SSSR esanti drauginguos santykiuos. SSSR sekanti lenkų lietuvių ginčo plėtojimąsį, prisidedama, kiek tai galima, prie taikingo jo išsprendimo. Pasiektas paskutinėj Karaliaučiaus konferencijoj susitarimas vienu iš tų ginčijamų klausimu, nors ir nežymiu, leidžia tikėtis tokių pat palankių rezultatų tiesioginių derybų tęsimo atveju tarp abiejų valstybių, nesikišant pašalinėms įtakoms ir be prievartos. Jokių pasikeitimų neįvyko taip pat santykiuos su Anglija, Švedija, Norvegija, Danija ir Graikija, su kuria dabar vedamos prekybos derybos. Toliau Litvinovas pažymėjo nebuvimą normalių santykių arba bet kokių santykių su eile Europos valstybių, kurių tarpe yra tokių, kurios SSSR pareiškė žymias pinigines pretenzijas ir bergždžiai manė SSSR nepripažinimu išgauti jų patenkinimą. Baigdamas Litvinovas pažymėjo, kad, kol SSSR pasiūlymai dėl nusiginklavimo atmetami, SSSR neturi silpninti ir nusilpnins savo karo pajėgų.


N. Zaglados straipsnis ir I. Leonovo laiškas – kreipimasis į visą jaunimą

Spaudoje paskelbti Socialistinio Darbo Didvyrės N. Zaglados straipsnis „Branginkite žemdirbio garbę!“ ir RTFSR Aukščiausiosios Tarybos deputato frezuotojo I. Leonovo straipsnis „Geras tarybinio darbininko vardas“ turi svarbią politinę reikšmę ugdant jaunimo komunistinę pažiūrą į darbą ir socialistinę nuosavybę, diegiant pasididžiavimą tarybinio darbo žmogaus vardu, vis didėjančią kiekvieno atsakomybę už komunistinės statybos likimą, ypač už materialinės-techninės komunizmo bazės sukūrimą. Skirdamas nepaprastai svarbią reikšmę N. Zaglados straipsnyje ir I. Leonovo laiške iškeltoms problemoms, VLKJS CK priėmė specialų nutarimą. Komjaunimo Centro Komitetas įpareigoja sąjunginių respublikų LKJS CK, kraštų ir sričių komitetus, teritorinių gamybinių valdybų komsorgus, komjaunimo rajonų ir miestų komitetus organizuoti dalykišką N. Zaglados ir I. Leonovo straipsnių svarstymą visose komjaunimo organizacijose bei jaunuolių tarpe, plačiai panaudoti jų patarimus ir rekomendacijas propagandiniame ir organizaciniame darbe. Komjaunimo komitetų, agitatorių kolektyvų, propagandistų ir lektorių pareiga – išaiškinti visiems jauniesiems darbininkams, kolūkiečiams, moksleiviams, tarnautojams gilią įžymiosios Ukrainos kolūkietės ir Leningrado darbininko-pirmūno straipsnių prasmę. Šis darbas turi padidinti gamybinį jaunųjų darbuotojų aktyvumą. Komjaunimo organizacijos, skiepydamos pagarbą jauniesiems pirmūnams, neturi taikstytis su dar esančiais faktais, kai tam tikra jaunimo dalis nerūpestingai žiūri į darbą, į mokymąsi; pliekti brokdarius, savanaudžius, socialistinės nuosavybės grobstytojus, tinginius, tuščio „pasirodymo“ mėgėjus. VLKJS CK rekomenduoja komjaunimo organizacijoms plačiai praktikuoti jaunimo susitikimus su darbo veteranais, gamybos pirmūnais, auklėti jaunuolius ir jaunuoles mūsų puikiųjų „švyturių“ pavyzdžiais. Komjaunimo organizacijos turi ypač rūpintis skiepyti pionieriams ir moksleiviams pasididžiavimą kilniu žemdirbio ir darbininko darbu, skiepyti jiems meilę tėvų, motinų, vyresniųjų seserų ir brolių profesijai, šalies ir jos turtų šeimininko jausm


PARTIJOS AUTOMATININKAI, DU ŽINGSNIUS Į PRIEKĮ!

Lietuvos Respublikos generalinės prokuratūros Nusikaltimų tyrimo departamento tardytojo kriminalisto Česlovo Norinkevičiaus rankose šiandien yra trisdešimt viena baudžiamoji byla prieš omonininkus ir Vilniaus, ir Rygos. Dauguma jų buvo atsiųsta iš Zarasų, Akmenės, Pasvalio, Vilniaus, Biržų ir Joniškio rajonų. Ten buvo įkurti mūsų Respublikos pasienio užkardos postai, ekonominių sienų apsauga, ypač erzinusi plačiai gyventi įpratusius TSRS kariškius ir kitus „internacionalistus”. Bylose jau sukaupta nemažai kaltinamosios medžiagos apie liūdnos atminties Vilniaus milicininkų gaują, nebaudžiamai siautėjusią 1991 metų sausio-rugpjūčio mėnesiais. Tardytojams tada dirbti buvo itin keblu. Bylas jie sudarydavo paviršutiniškai. Omonininkai į apklausas, žinoma, neatvykdavo. Atvirai, per „kasperviziją” ir savą spaudą jie tyčiodavosi iš Lietuvos įstatymų ir oficialių pareigūnų. Pavyzdžiui, liepos 24 d. „Litva sovietskaja” išspausdino Vilniaus vyriausiojo policijos komisaro raštą apie baudžiamosios bylos iškėlimą patrulinės tarnybos atskirojo bataliono kuopos vado pavaduotojui vyresniajam leitenantui Viktorui Roščinui. Šis policininkas gegužės 24 d. naktį kartu su dešimčia savo bendraminčių pagrobė 40 automatų, 10 tūkstančių šovinių, tris automobilius UAZ su radijo ryšio priemonėmis ir perbėgo į OMON-o būrį. Greta šio dokumento buvo paskelbtas kategoriškas ir grasinantis atsakymas, kurį pasirašė „milicijos majoras B.Makutinovičius ir karinio dalinio 3404 vadas pulkininkas N.Mironenka”. Publikacija vadinosi „Areštuoti norisi, bet…” Ypatingosios paskirties milicijos padalinys, kurį įpratome vadinti pagal rusiško pavadinimo abreviatūrą - OMON-u, buvo tik mažas psichologinio karo ir prievartos mašinos sraigtelis, tačiau jo vaidmuo šitame mechanizme buvo išties ypatingas. Jį gerai apgalvojo ir valstybinio perversmo organizatoriai. Nustatyta, kad šiame padalinyje beveik nuo pat jo įkūrimo uoliai darbavosi saugumo karininkai, jį globojo ir Lietuvos KP CK administracinis skyrius. Po kovo 11-osios Nepriklausomybės akto paskelbimo propagandos girnas vis aktyviau ėmė sukti M.Burokevičiaus šalininkai. Jiems būtinai reikėjo savos, „lietuviškos” karinės jėgos, rusakalbių gynėjos. OMON-as tam tarsi buvo specialiai pagimdytas. Respublikų vidaus reikalų sistemose šie struktūriniai padaliniai atsirado 1989 m., kai to pareikalavo TSKP CK atsakingi darbuotojai. Respublikos tokius nurodymus dar vykdė (beje, santūrioji Estija ir šįkart laimėjo). Į darbą buvo kviečiami pirmiausia Afganistano karo dalyviai ir specialiųjų kariuomenės padalinių buvę kariškiai, pramokę smurto amato, „neturintys tautinių sentimentų”. Žinoma, dažniausiai į būrius ateidavo rusakalbiai. Šiems milicininkams teisinių žinių net pradžiamokslio neprireikė. Niekas ir nereikalavo. Kam? Jiems buvo keliami gan abstraktūs uždaviniai - kovoti su pavojingais nusikaltėliais, saugoti viešąją tvarką masinių riaušių metu, gelbėti žmones stichinių nelaimių ir katastrofų atveju. Garbingi tikslai. Tokį padalinį pasiųsti į operaciją galėjo tik tos respublikos vidaus reikalų ministras arba jo įgalioti asmenys. Tokią teisę, be abejonės, turėjo ir visų ministrų ministras. Imperijos galva - taip pat. Tragiškomis sausio dienomis tuo ir buvo pasinaudota. Vilniaus būrys sukilo. Štabo viršininkas, o po to perbėgėlių vadas B.Makutinovičius nuolat konsultavosi su TSRS saugumo ir kariuomenės pareigūnais, sugužėjusiais į mūsų Respubliką tarsi į puotą. Savo veiksmus omonininkai visada derino su M.Burokevičiaus partijos planais. Oficialiai Vilniaus (kaip ir Rygos) OMON-ą priglaudė TSRS vidaus kariuomenė. Faktiškai jis buvo LKP (TSKP) CK dispozicijoje. (Rygos juodieji tarnavo A.Rubikui). Provokacijos ir provokacinių renginių apsauga, „didvyriškumo” pamokos rusakalbėse mokyklose, „kaspervizijos” šou - niekas nebuvo daroma be M.Burokevičiaus ideologų palaiminimo. Deja, paskutinėmis nepavykusio pučo dienomis juodi dūmų kamuoliai virto ir saugumo, ir partijos, ir smogikų būstinėse. Degė dokumentai, net asmens bylos. Daug medžiagos apie ryšius ir agentūrą dingo. Kai kas, žinoma, išliko. Tačiau visą teisybę apie šį „meilės trikampį” mes sužinosime nebent tik valstybinio perversmo organizatorių teisme. Jeigu kada nors toks procesas Lietuvoje prasidės… Beje, sausio 12-ąją pirmąkart susikirto dviejų bendraminčių - B.Makutinovičiaus ir A.Nevzorovo, smurtininkų dainiaus, keliai. Pirmasis jau tada svaičiojo apie tai, kaip jo būrys netrukus taps asmenine M.Gorbačiovo statytinio Lietuvoje gvardija, iki dantų apkarstyta ir ginklais, ir privilegijomis. Antrasis kaip tik tada pradėjo rūpintis ir „mūsiškių”, ir Rusijos imperijos sienų apsauga. Atvertė visas savo neapykantos korta


Darbininkėms, kolūkietėms, mokslo technikos, švietimo, kultūros ir sveikatos apsaugos veikėjoms, visoms Tarybų sąjungos moterims!

Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas karštai sveikina Tarptautinės moters dienos proga darbininkes ir kolūkietes, inžinieres technikes, statybininkes ir tarnautojas, mokytoJas ir gydytojas, literatūros ir meno veikėjas, visas tarybines moteris, einančias darbo sargybą įvairuose šalies liaudies ūkio baruose, pensininkes, darbo veteranes, visas motinas, skiriančias savo jėgas vaikų auklėjimui. Tarptautinė moters diena - Kovo 8-oji - viso pasaulio dirbančiųjų moterų solidarumo diena. Tarptautinės moters dienos minėjimas šiemet sutampa su pasiruošimu visaliaudinei šventei - Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms. Tarybinė liaudis su didžiuliu entuziazmu kovoja už tai, kad įvykdytų komunistimés statybos uždavinius, kuriuos iškėlė istorinis TSKP XX suvažiavimas, už tai, kad įvykdytų ir viršytų šeštojo penkmečio antrųjų metų planą. Vis nauji ir nauji darbo žmonių būriai įsijungia į socialistinį lenktyniavimą Spalio 40-ųjų metinių garbei. Mūsų Tėvynė pradeda Tarybų valstybės - galingos, nenugalimos valstybės, tvirtai žengiančios į priekį komunizmo keliu - gyvavimo penktąjį dešimtmetį. Mūsų šalies darbo moterys suvaidino įžymų vaidmenį Spalio revoliucijos pergalėje, kuri atverė naują erą žmonijos istorijoje. Tūkstančių tūkstančiai moterų parodė tikrą didvyriškumą revoliucinėje kovoje prieš carizma, prieš dvarininkų ir kapitalistų viešpatavimą, Spalio barikadose, pilietinio karo mūšiuose. Pavyzdžio neturinčius darbo žygius tarybinės moterys įvykdė pirmųjų penkmečių metais, rūsčiaisiais Didžiojo Tėvynės karo metais, pokariniais metais atkuriant ir toliau vystant ekonomiką bei kultūrą. Socialistinės statybos laimėjimai visuose Tarybu valstybės vystymosi etapuose neatskiriamai susije su aktyvia ir paslaukojama tarybinių moterų veikla. Komunistų partija visuomet teikė didelę reikšme tam, kad moterys būtų įtrauktos į ūkinę ir kultūrinę statybą. Dar 1919 metais didysis Leninas nurodė, kad tik tuomet, kai milijonai ir milijonai moterų dalyvaus Tarybų valdžios pradėtame darbe, „socialistinė statyba Rusijoje bus tokia tvirta, kad jokie išoriniai priešai kitose šalyse ir Rusijos viduje nebus baisūs Tarybų respublikai“. Ištikimos Lenino priesakams tarybinės moterys visas savo jėgas skiria komunistinės visuomenės kūrimui. Socialistinė santvarka, atsiradusi ir įsitvirtinusi müsų šalyje nugalėjus Spalio revoliucijai, atnešė moterims išvadavimą, laisvę, lygiateisiškumą. Ji išvadavo jas iš išnaudojimo pandių ir suteikė joms plačią galimybę pasireikšti, parodyti organizatorinius talentus ir kūrybinius sugebėjimus visuose valstybinio, ūkinio, kultūrinio ir visuomeninio gyvenimo baruose. Tarybų valdžios metais išaugo visiškai nauja motery karta, kurios dvasiniu grožiu, narsumu ir valia, ištikimybe komunizmui didžiuojasi mūsų llaudis, didžiuojasi viso pasaulio darbo žmonės. Tarybinę moterį visa žmonija pamatė kaip sąmoninga ir veiklų naujos visuomenės kürėja. Neismatuojamai pakilo tarybinių moterų kultūrinis lygis. Aukštaji mokslą baigusių specialistų tarpe moterys sudaro 53 procentus; 480 tūkstančių moterų yra inžinierės ir technikės. Tarybų Sąjungoje yra 265 tūkstančiai moterų gydytojų, 1.164 tūkstančiai pedagogių, daugiau kaip 86 tükstančiai moterų dirba įvairiose mokslo šakose. Tarybinė liaudis drasiai iškelia moteris valdyti valstybę – į TSRS Aukščiausiąją Tarybą, sajunginių ir autonominių respublikų Aukščiausląsias Tarybas, į vietines Darbo žmonių deputatų tarybas. Tarybinės moterys yra aktyvios kovotojos už visuomenės turto didinimą, už techninę pažanga pramonėje, už ekonomijos režimą ir aukštą darbo našumą, už visapusišką žemés ūkio kelimą, už gyvenamųjų namų statybos programos įvykdymą, už tolesnį darbo žmonių gyvenimo lygio kėlimą, už komunistinį vaikų auklėjimą šeimoje ir mokykloje. Komunistų partija ir Tarybinė vyriausybė didžiai vertina pasiaukojamą mūsų šalies moterų darbą. Daugiau kaip milijonas tarybinių moterų - darbininkių, kolūkiečių, mokytojų, mokslo ir meno veikėjų apdovanotos TSRS ordinais ir medaliais, 2.359 moterims suteiktas garbingas Socialistinio Darbo Didvyrio vardas ir 70 moterų - Tarybų Sajungos Didvyrio vardas. Daug moterų yra tarp apdovanotųjų už dirvonų įsavinimą. Mūsų šalyje didžiai gerbiama moteris-motina. Garbingas „Motinos-didvyrés“ vardas suteiktas 51.693 moterims, „Motinystės šlovės“ ordinais ir „Motinystės medaliais“ apdovanotos 5.432.576 moterys. 1956 metais daugiavaikėms ir vienišoms motinoms išmokėta 8.400 milijonų rublių pašalpų. Prailgintos nėštumo ir gimdymo atostogos, išplėstas vaikų darželių, lopšelių, valgyklų, motinos ir vaiko sanatorijų tinklas, įsteigtos pirmosios mokyklos-internatai, prailgintos dienos grupės mokyklose ir klubuose. Pergalingas socializmo statybos kelias, kuriuo, įveikdamos visus sunkumus, 40 metų žengia tarybinės moterys, yra įkvepiantis pavyzdys viso pasaulio darbo moterims. Liaudies demokratijos šalių moterys šiemet Tarptautinę moters dieną pažymi naujais laimėjimais socializmo statyboje. Plečiasi galingas tarptautinis moterų judėjimas už taiką ir tautų draugystę, kuriame tarybinės moterys labai aktyviai dalyvauja. Visų šalių moterims reikalinga tvirta taika. Vardan vaikų gyvenimo ir laimės jos kelia savo rüstų balsą prieš visokias taikos priešų pinkles. Moterys negali abejingai stebėti agresyvius Jungtinių Amerikos Valstybių, Anglijos, Prancūzijos ir kitų imperialistinės stovyklos valstybiu valdančiųjų grupių veiksmus. Agresija Egipte ir kontrrevoliuciniu puču Vengrijoje šių šalių reakciniai sluoksniai siekė pažeisti taiką, sulaikyti kolonijinés imperializmo sistemos irima, sudaryti naujus karo židinius, pakirsti socializmo stovyklą. Taikingųjų tautų veiksmų dėka agresoriai buvo priversti pasitraukti. Tai buvo taikos gynėjų pergalė prieš karo kurstytojus, pažangiųjų jėgų pergalė prieš juodosios reakcijos jėgas. Bet taikos priešai nesudėjo ginklų, jie vėl primeta tautoms „šaltąji karą“, stiprina ginklavimosi varžybas. Visų šalių moterims su nauja jėga iškyla talkos gynimo uždavinys. Jos dar ryžtingiau stoja prieš tautų nacionalinio engimo ir pavergimo mėginimus, už visuotinį saugumą, už valstybių su skirtingomis politinėmis sistemomis taikų sambūvį, už apsiginklavimo sumažinimą ir visų rūšių atominio bei vandenilinio ginklo gamybos, naudojimo ir bandymo uždraudimą. Šioje kovoje pirmosiose gretose žengia Tarybų Sąjungos, Kinijos Liaudies Respublikos, visų didžiosios socialistinių nacijų sandraugos šalių moterys. Kartu su savo vyrais ir broliais šių šalių moterys iš visų jėgų stengiasi dar labiau stiprinti draugišką, brolišką laisvų, suverenių ir lygiateisių valstybių, sudarančių socialistinę stovyklą, sąjungą, laikydamos ją patikimu savo demokratinių iškovojimų gynėju, tolesnio savo tautų gyvenimo klestėjimo laidu. TSKP Centro Komitetas yra didžiai įsitikinęs, kad tarybinės moterys, kartu su visa tarybine liaudimi, ir ateityje nenuilstamai kovos už tai, kad būtų įgyvendinti Tarybų Sąjungos Komunistų partijos istorinio XX suvažiavimo nutarimai, savo pasiaukojamu darbu stiprins mūsų socialistinės Tėvynės galybe. Nenuilstamai keldamos savo kvalifikaciją, gausindamos savo technines žinias ir gamybinius igüdžius, Tarybų šalies darbo moterys kuo plačiausiai dalyvaus socialistiniame lenktyniavime Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metų garbei už tolesnį pramonės ir žemės ūkio kilimą, už naują mokslo ir kultūros suklestėjimą. TSKP Centro Komitetas kviečia tarybines moteris dar aktyviau dalyvauti politiniame ir visuomeniniame gyvenime: Darbo žmonių deputatų tarybų veikloje, kovoje už valstybinio ir ūkinio aparato darbo gerinimą, už visų visokių biurokratizmo bei vilkinimo pasireiškimų likvidavimą, už tolesnį moterų darbo ir buities sąlygų gerinimą. Partinės ir tarybinės organizacijos neturi taikstytis su tuo, kad nepilnutinai išnaudojamos lėšos, skiriamos statyti naujiems vaikų darželiams, lopšeliams ir gimdymo namams. Reikia kuo ryžtingiausiai šalinti trūkumus vaikų įstaigų, valgyklų, skalbyklų, buitinio aptarnavimo dirbtuvių darbe, nes jos privalo palengvinti moterų namų darbą. Tarybinės moterys! Mums iškilęs didis tikslas – sukurti komunistine visuomenę. Visos tarybinių žmonių pastangos skirtos pasiekti šį tikslą. Dar glaudžiau susitelkite apie Komunistų partiją ir Tarybine vyriausybę, būkite pirmosiose komunizmo statytojų, aktyvių kovotojų už taiką gretose! Nuolat stiprinkite glaudžią draugystę su socialistinės stovyklos šalių moterimis, keiskitės su jomis darbo, visuomeninės veiklos ir vaikų auklėjimo patyrimu, nenuilstamai stiprinkite internacionalinius ryšius su Europos, Azijos, Amerikos, Afrikos ir Australijos kapitalistinių šalių moterimis. Tegyvuoja Tarptautinė moters diena - Kovo 8-oji!


Omano partizanų veiksmai prieš kolonijinę anglų kariuomenę vis labiau plečiasi, sakoma telegramoje, kurią vakar gavo Omano imamato atstovybė Kaire. Omano partizanai, neseniai užpuolę du anglų karinius postus Nizvos ir al Avabio rajone, padarė anglams skaudžių nuostoli