JAV prezidento apkaltos byloje nesutariama dėl liudytojų

JAV Atstovų rūmų ieškovų komisija pranešė norinti kviesti liudytojus į prezidento Billo Clintono apkaltos teismą Senate, kuris gali prasidėti sausio 7 d. Vien iš respublikonų sudaryta 13 narių ieškovų komisija antradienį surengė pirmąjį posėdį, kuriame svarstė savo strategiją. Ji kol kas nenutarė, kokius liudytojus kviesti duoti parodymų Senate. Dabar Atstovų rūmai turi laukti Senato darbotvarkės ir nutarimo, ar apskritai bus leidžiama liudytojams dalyvauti. Duodami interviu, nei Senato respublikonų daugumos vadovas Trentas Lottas, nei demokratų vadovas Tomas Daschleʼas nepatvirtino, kad jie pritars ieškovų komisijos planui kviesti liudytojus. Lottas pareiškė, kad teismas gali vykti ir be liudytojų. “Ar liudytojų reikia? Aš taip nemanau”, - sakė jis. Galimi liudytojai kol kas viešai nesiūlomi, tačiau manoma, kad tarp jų gali būti buvusi Baltųjų rūmų stažuotoja Monica Lewinsky, Clintono sekretorė Betty Currie ir jo draugas Vernonas Jordanas. Lottas jau pradėjo svarstyti apkaltos darbotvarkę, pranešė Senato demokratų vadovybės atstovas. Pasak jo, Lottas sakė Daschleʻui, kad apkaltos teismas gali oficialiai prasidėti sausio 7 d. Proceso pradžioje senatoriai turės duoti prisiekusiųjų priesaiką vyriausiajam teisėjui Williamui Rehnquistui. Pagal Lotto siūlomą planą tikrasis teismas prasidėtų sausio 11 d. Pasak atstovo, nei Daschleʼas, nei Baltieji rūmai nesutiko su pasiūlytomis datomis. Vis dėlto šis pasiūlymas rodo, kad Senatas pasirengęs Clintono teismui pagal du apkaltos straipsnius - jis kaltinamas melagingu liudijimu tyrimo komisijai ir trukdymu vykdyti teisingumą, norint nuslėpti savo nesantuokinį romaną su Lewinsky. Lottas pageidavo, kad Senatas iš pradžių balsuotų dėl Clintono pašalinimo, o tik paskui svarstytų alternatyvią papeikimo galimybę. Izraelis: dešiniųjų konkurentai vienijasi Buvęs užsienio reikalų ministras Davidas Levis ir opozicinės Darbo partijos vadovas Ehudas Barakas susitarė gegužės mėnesį rengiamuose rinkimuose susijungti prieš dešiniojo sparno partijas. Remiantis šiuo susitarimu, Levis, vadovaujantis negausiai “Gesher” partijai, parems Barako kandidatūrą į ministro pirmininko postą gegužės 17 d. Už tai Darbo partija leis “Gesher” partijai įrašyti savo kandidatus į bendrą abiejų partijų sąrašą rinkimuose į Izraelio parlamentą. “Gesher” partijos, kuriai šiuo metu priklauso trys nariai, kandidatai užsitikrins gana gerą poziciją rinkimų sąrašuose ir įgis galimybę patekti į parlamentą. Levio ir Barako sutartis buvo sudaryta vėlų antradienio vakarą. 61 metų Levis savo politinę karjerą pradėjo kaip Darbo partijai priklausančios “Histadrut“ sąjungos vadovas. Vėliau jis prisijungė prie dešiniosios pakraipos “Likud” partijos. Iš “Likud” partijos Levis išėjo 1995 m. ir įkūrė savo partiją “Gesher”. 1996 m., “Likud” partijai laimėjus rinkimus, Levis buvo paskirtas užsienio reikalų ministru, bet 1997 m., protestuodamas prieš tai, kad jo ministerija buvo išstumta iš derybų dėl taikos proceso ir dėl socialinės politikos ir aklavietės, į kurią pateko taikos procesas, jis paliko šį postą. Siekdamas išsaugoti koaliciją, Izraelio ministras pirmininkas Benjaminas Netanjahu praėjusį mėnesį buvo susitikęs su Leviu ir mėgino tartis dėl jo dalyvavimo vyriausybėje. Tačiau derybos baigėsi nesėkmingai. Rusijos saugumo tarnybos nutraukė bylą prieš ekstremistus Rusijos Federalinė saugumo tarnyba (FSB) antradienį paskelbė nutraukianti bylą prieš kai kuriuos ekstremistines pažiūras propaguojančius Rusijos politikus. Maskvos prokuratūros teigimu, spalio 3-4 d. Maskvoje ir spalio 7 d. Samaros mieste viešai pasakytos kalbos gali būti traktuojamos kaip kurstymas nuversti konstitucinę Rusijos valdžią. FSB tyrimo padalinys turėjo įvertinti Rusijos Dūmos, kurioje vyrauja komunistai, deputato Alberto Makašovo, nacionalistinių pažiūrų rašytojo Eduardo Limonovo, radikaliųjų komunistų aktyvisto Viktoro Anpilovo ir Karininkų sąjungos vado Stanislavo Terechovo viešas kalbas. Byla buvo nutraukta po to, kai kalbininkai, istorikai ir etimologijos bei psichologijos ekspertai iš Rusijos mokslų akademijos patvirtino, kad vaizdajuostės su šių asmenų viešomis kalbomis negali būti kriminalinės veiklos įrodymai. Tačiau FSB antradienį perdavė tas vaizdajuostes prokuratūrai, kuri nepanaikino Makašovui pareikštų kaltinimų antisemitizmu. Ekspertų teigimu, pastaruoju metu pastebima antisemitizmo banga. Ją kursto ir Rusijos komunistų rengiamos viešos kalbos. Pastarieji deda visas pastangas dar iki visuotinių rinkimų 1999 m. pabaigoje laimėti nacionalistams priklausančio elektorato balsus. Makašovas dar neseniai rašė straipsnius ir dalyvavo renginiuose, kuriuose ragino naikinti ir kalinti žydų tautybės piliečius. Spalio pradžioje per komunistų aktyvistų susitikimą jis pažadėjo “pasiųsti į kitą pasaulį mažiausiai dešimt žydpalaikių”. Jis taip pat reikalauja aukščiausiose valdžios struktūrose įsteigti “kvotas” skirtingų tautybių asmenims. Tokios kalbos papiktino daugelį Dūmos deputatų, kurie ėmė reikalauti paskelbti Rusijos komunistų partiją už įstatymo ribų. Valstybės Dūma praėjusį mėnesį atsisakė pasmerkti Makašovo pareiškimus.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Pakistano Ministro Pirmininko Mohamedo Alio ir TSRS Ministrų Tarybos pirmininko N. A. Bulganino pasikeitimas laiškais

Ryšium su įvyksiančiu Pakistano paskelbimu Respublika, Pakistano Ministras Pirmininkas Mohamedas Alis atsiuntė laišką TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkui N. A. Bulganiniui. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas nusiuntė Pakistano Ministrui Pirmininkui Mohamedui Aliui atsakymo laišką. Žemiau spausdinami laiškų tekstai. Pakistano Ministro Pirmininko Mohamedo Alio laiškas N. A. Bulganinui Jo Prakilnybei p. N. A. Bulganiniui TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkui Maskva Jūsų Prakilnybe, Turiu garbę pranešti Jūsų Prakilnybei, kad sutinkamai su konstitucija, kurią ką tik priėmė Steigiamasis Susirinkimas, Pakistanas bus paskelbtas Respublika 1956 m. kovo 23 d. 2. Man ir mano Vyriausybei bus labai malonu, jeigu iškilmėse Respublikos Dienos proga Jūsų Prakilnybės Vyriausybei atstovaus specialus atstovas. Vargu ar reikia minėti, kad su juo ir jį lydinčiais asmenimis bus elgiamasi, kaip su valstybės svečiais per visą jų viešėjimo šioje šalyje laikotarpį. Maloniai priimkite, Jūsų Prakilnybe, mano labai didelės pagarbos patikinimus. MOHAMEDAS ALIS, Pakistano Ministras Pirmininkas 1956 metų kovo 8 d. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko N. A. Bulganino laiškas p. Mohamedui Aliui Jo Prakilnybei p. Mohamedui Aliui, Pakistano Ministrui Pirmininkui Karačis Jūsų Prakilnybe, Turiu garbę patvirtinti, kad gavau Jūsų malonų laišką, kuriame Tarybinė Vyriausybė kviečiama nusiųsti savo specialų atstovą dalyvauti iškilmėse Pakistano paskelbimo Respublika proga. Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Vyriausybė paskyrė savo specialiuoju atstovu dalyvauti iškilmėse Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmąjį Pavaduotoją A. I. Mikojaną. Jį lydės TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininko Pavaduotojas ir Uzbekijos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas S. R. Rašidovas, TSRS Ambasadorius Pakistane I. F. Spedko ir Pasiuntinys F. P. Dolia. Priimkite, Jūsų Prakilnybe, mano aukščiausios pagarbos patikinimus. N. BULGANINAS TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas Maskva, Kremlius, 1956 metų kovo 15 d.


TASS-o koresp. Haris Frimenas praneša: Niujorko valstijos gubernatorius Nelsonas Rokfeleris, žymi figūra galingiausioje Amerikos monopolistų grupėje, pareiškė nerimaująs dėl rimtų sunkumų, kuriuos jaučia Jungtinių Valstijų ekonomika. Rokfeleris kritikavo Amerikos ekonomikos būklę, kalbėdamas kasmetiniame nacionalinės pramonininkų asociacijos suvažiavime, kuris vyksta Niujorke„Voldorf-Astorijos“ viešbutyje. Rokfelerio kalboje pareikštas kritines pastabas visiškai paaiškina jo politiniai siekimai. Rokfeleris, kuris neseniai buvo perrinktas Niujorko valstijos gubernatoriumi, siekia iškelti savo kandidatūrą į Jungtinių Valstijų prezidento postą 1964 metų rinkimuose. Savo kalba jis norėjo sudaryti įspūdį, kad Amerikos ekonomika rimtai atsilieka dėl vyriausybės klaidų vykdant ekonominę politiką, tuo pačiu duodamas suprasti, kad reikalai smarkiai pagerėtų, jeigu tik Nelsonas Rokfeleris atsidurtų Baltuosiuose rūmuose. Pirma, Rokfeleris pažymėjo, kad JAV ekonomika auga nepaprastai lėtai. Priminęs, kad 1960 metų rudenį prezidentas Kenedis Detroite pareiškė, jog „mes rengiamės užtikrinti, kad augimo tempai sudarytų penkis procentus per metus, kad jūs ir jūsų vaikai turėtų darbo“, Rokfeleris pažymėjo, jog faktiškai JAV ekonomikos augimo per pastaruosius šešerius metus tempai sudarė tik 2,5 procento. Antra, Rokfeleris pažymėjo, kad dėl bendro ekonomikos pasyvumo Jungtinių Valstijų vyriausybė vietoj laukto pertekliaus turi didelį biudžeto deficitą. Šiais finansiniais metais, pareiškė jis, kaip manoma, deficitas sieks beveik 8 milijardus dolerių. Trečia, Rokfeleris pareiškė, kad kapitalo įdėjimų mastas stabdo ekonomikos vystymąsi. Manoma, kad kapitalo įdėjimai šiais finansiniais metais sudarys apie 37 milijardus dolerių, kas yra maždaug 8-9 milijardais dolerių mažiau, negu tikėjosi vyriausybės atstovai. Ketvirta, Niujorko valstijos gubernatorius pažymėjo, kad labai didelis nedarbas. Jis priminė, kad metų pradžioje oficialūs asmenys pranašavo, jog nedarbas sumažėsiąs maždaug iki 4 procentų visos darbo jėgos. Tačiau, nurodė jis, spalio mėnesį bedarbiai sudarė 5,5 procento bendros darbo jėgos. (Tuo metu, kai Rokfeleris sakė savo kalbą, darbo ministerija Vašingtone paskelbė, kad bedarbių procentas šalyje lapkričio mėnesį padidėjo iki 5,8 procento bendros darbo jėgos). Ir pagaliau Rokfeleris pažymėjo rimtą Jungtinių Valstijų mokėjimų balanso deficitą, dėl kurio per pastaruosius keletą metų daug aukso nutekėjo iš šalies. Šiemet, pasakė jis, mokėjimų balanso deficitas sudarys apie du milijardus dolerių ir „mes pateksime į sunkią padėtį“. Suvesdamas rezultatus, Niujorko valstijos gubernatorius pasakė: „Tokie yra objektyvūs faktai, liečią mūsų šalies ekonominį gyvenimą. Tokie yra faktai, kurie turi būti sąžiningai apsvarstyti, nes mūsų nacionalinių vystymosi tempų atsilikimas rimtai atsiliepia mūsų ateičiai…“ Tačiau Rokfeleris nesugebėjo pasiūlyti nieko geresnio, kaip smarkiau „stimuluoti pelną“, toliau mažinant mokesčius monopolijoms. Kenedžio vyriausybė jau suteikė stambiajam kapitalui žymių mokestinių lengvatų, bet tai neturėjo jokios didesnės įtakos ekonominio vystymosi tempam


Deputatas V. AMBARCUMIANAS;Armėnijos TSR Mokslų akademijos prezidentas

Mes, mokslo darbuotojai, labai gerai įsivaizduojame, koks didelis pavojus yra susijęs su raketinio-branduolinio karo grėsme. Tai suprasdami ir jausdami savo didelę atsakomybę, dori visų šalių mokslininkai savaime yra karo priešininkai. Bet mes, mokslo darbuotojai, turime dar vieną pagrindą neapkęsti karo ir kovoti už taiką. Mat, tikrieji mokslo rezultatai, daugelio šalių ir daugelio mokslo sričių mokslininkų pastangos negali priklausyti vienai šaliai arba vienai valstybių grupei. Mokslo rezultatai turi priklausyti visai žmonijai. Ir šiandien, nors šaltasis karas kelia daug sunkumų, daugelyje tarptautinių mokslininkų sąjungų petys petin dirba socialistinių ir kapitalistinių šalių mokslininkai. Pavyzdžiui, man daug metų teko ir dabar tenka garbė dirbti Tarptautinės astronomijos sąjungos vadovybėje. Galiu užtikrinti, kad JAV ir TSRS astrofizikų bei astronomų santykiai šioje organizacijoje kuo geriausi. Visus mus ypač pradžiugino Tarybų Sąjungos iniciatyva pasiektas susitarimas su JAV bendradarbiauti, taikiai naudojant dirbtinius Žemės palydovus. Paminėtina, kad įvairių šalių mokslininkai, jų tarpe JAV ir Tarybų Sąjungos mokslininkai, labai vaisingai praktiškai bendradarbiauja, tirdami Antarktiką. Sunkiomis poliarinių speigų sąlygomis jie nuolat padeda vieni kitiems. Šis darbas, dirbamas labai plačiu mastu, jau davė vertingų rezultatų. Neabejotina, kad toliau tokių pavyzdžių vis daugės, ir tai padės gerinti dviejų valstybių santykius. Manau, kad mes turime kuo karščiausiai ir vieningai paremti Tarybų Sąjungos poziciją užsienio politikos klausimais, taip nuodugniai ir plačiai išdėstytą N. Chruščiovo pranešim


Padėtis Gvatemaloje tebėra įtempta. Užsienio informacijų agentūrų pranešimais, liaudis ir toliau kovoja prieš proamerikinę Idigoro Fuenteso diktatūrą, nepaisydama žiaurių valdžios represinių priemonių. Malšinant studentų demonstracijas Gvatemalos sostinėje, kelios dešimtys žmonių buvo užmušta ir daugiau kaip 500 sužeista. Daugelio valstybinių įstaigų darbuotojai tęsia streiką.


Sekmadienio rytą netoli Suchumio Abchazijos formuotės pradėjo smarkų Gruzijos pajėgų apšaudymą. Pasak radijo „Svoboda”, abchaziečiai rengėsi pulti ir prie Aukštutinės Ešeros kaimo. Gruzijos karinė vadovybė pranešė iš Suchumio, kad atsakomoji jos artilerijos ugnis puolimą sužlugdė.


Quinones de Leon pirmas raportas lietuvių lenkų klausimu.

Quinones de Leon pirmas raportas lietuvių lenkų klausimu skamba taip: „Dabartinis Lietuvos Lenkijos derybų padėjimas. Mano pirmtakūno J. E. Jonkheero Beelaerts van Blokland rugsėjo 8 d. patiektam tarybos posėdžiui raporte, kurį taryba po diskusijų priėmė dėmesin, be kita ko buvo įskaitoma: „Lietuvių lenkų konferencija, kuri greitu laiku susirinks plenumo posėdžiui, bus raginama ne tik patvirtinti komisijų darbų rezultatus, bet taip pat ieškoti sprendimų klausimams, kuriuos komisijos negalėjo išspręsti. Tuo būdu būtų per anksti, kaip tai išeina iš expose, padarytų mūsų ketvirtadienio posėdžio metu, padaryti galutinį sprendimą dėl susirinkimų Berlyne, Varšuvoj ir Kaune komisijų darbų. Tuo tarpu, būdama bendrųjų interesų saugotoja, taryba negalėtų pasitenkinti paprasto laukimo ir pasingumo nusistatymu. Tuo atveju, jei derybos neatsiektų apčiuopiamų vaisių, taryba nusižengtų pagrindinei pareigai, palikdama neribotam laikui egzistuoti nenormalių dalykų padėjimą, kuris galėtų blogai paveikti ne tiktai kalbamų šalių, bet ypatingai trečiųjų šalių interesus. Jei šis spėjimas įvyktų, taryba galėtų pradėti rimtą tyrinėjimą kliūčių, kurios dėl lietuvių ginčo užgauna trečiųjų interesus. Šis tyrinėjimas pavestas ekspertams, kurie, esant reikalui, ankietomis vietoj ir turėdami galvoj veikiančius tarptautinius aktus, stengtųsi surasti praktiškas priemones, kurios galėtų būti priimtos aktualių galimumų ribose. Šie ekspertai patiektų tarybai raportą, kuris būtų tuojau praneštas abiem šalim“. Plenumo posėdis, apie kurį buvo kalbama Olandijos atstovo raporte, įvyko lapkričio pradžioj Karaliaučiuj. Lapkričio 17 d. laišku lenkų delegacijos prie Tautų Sąjungos chargé d'affaires a. i. pranešė Generaliniam Sekretoriui tekstą dokumentų, liečiančių konferencijos plenumo posėdy, būtent: 1) 1928 m. lapkričio 3 d., trečio posėdžio protokolą; 2) trečiame plenumo posėdy įsteigto komiteto raportą su dviem priedais, kuriuose išdėstytas trumpas abiejų delegacijų pažiūrų expose. Šio raparto išvados buvo patvirtintos lapkričio 7 d. ketvirtame posėdy. Nepasirašius iki šiol šio posėdžio protokolą, abidvi šalys, gal būt, norės papildyti paaiškinimais minėtus dokumentus, kurie buvo išdalyti 1928 m. lapkričio 23 d. C. 574 N. 1928. VII.


Šiandien RLR rūmų didžiojoje salėje įvyko iškilmingas Didžiojo nacionalinio susirinkimo posėdis, skirtas 15-osioms Rumunijos Liaudies Respublikos paskelbimo metinėms. Kartu su deputatais posėdyje dalyvavo Rumunijos Darbininkų partijos CK nariai, ministrai, visuomeninių organizacijų vadovai, darbo žmonių atstovai, Rumunijos Liaudies Respublikoje akredituoti diplomatinių misijų vadovai. Pranešimą posėdyje padarė RLR Valstybės tarybos pirmininkas, RDP CK pirmasis sekretorius G. Georgiu-Dežas. Paskelbus Rumunijos Liaudies Respubliką, mūsų šaliai atsivėrė didžiausių labai svarbių, atnaujinančių pertvarkymų kelias, pabrėžė G. Georgiu-Dežas. Vienas didžiausių šio istorinio laikotarpio iškovojimų buvo visiška socializmo pergalė mieste ir kaime. Rumunijoje visiems laikams panaikintas žmogaus išnaudojimas ir engimas. Rumunų tauta tvirtai žvelgia į ateitį ir mobilizuoja visas savo jėgas įgyvendinti partijos iškeltam didingam tikslui – pastatyti socializmą ir sudaryti sąlygas palaipsniui pereiti į komunizmo statybą. Kalbėdamas apie Rumunijos vaidmenį tarptautiniame gyvenime, apie jos padidėjusį autoritetą pasaulinėje arenoje, Georgė Georgiu-Dežas pabrėžė, kad visos RLR veiklos tarptautiniame plane kertinis akmuo yra broliškos draugystės, sąjungos ir bendradarbiavimo su Tarybų Sąjunga ir kitomis socialistinėmis šalimis politika, kuria siekiama nenukrypstamai stiprinti socialistinės stovyklos vienybę, solidarumą ir ryžtingai remti tautų išsivadavimo judėjimą, vystyti bendradarbiavimo santykius su visomis šalimis, remiantis taikaus sambūvio principais. G. Georgiu-Dežas nurodė, kad būtina išspręsti visuotinio ir visiško nusiginklavimo problemą, nutraukti branduolinio ginklo bandymus, likviduoti užsienio karines bazes kitų valstybių teritorijoje, pašalinti antrojo pasaulinio karo liekanas, sudarant taikos sutartį su Vokietija ir tuo pagrindu normalizuojant padėtį Vakarų Berlyne, sudaryti Varšuvos sutarties šalių ir NATO šalių nepuolimo paktą. Rumunijos vyriausybė, pareiškė G. Georgiu-Dežas, visiškai parėmė Tarybų Sąjungos vyriausybės priemones, kurių ji ėmėsi krizei Karibų jūroje likviduot


ELTA gavo Lenkijos ambasadoriaus Lietuvoje pranešimą, kuriame sakoma: „Esantis Rygoje Lenkijos nacionalinės gynybos ministras J. Onyškevičius pasirašė Lenkijos ir Latvijos karinio bendradarbiavimo sutartį. Panašaus pobūdžio sutartis mūsų šalis jau yra sudariusi su ČSFR ir Vengrija”.


Susitarimas pasirašytas, bet imperialistinio kišimosi grėsmė lieka

Princas Suvana Fuma birželio 11 d. pareiškė Vietnamo informacijų agentūros korespondentui ir kitiems Vietnamo žurnalistams Asočių slėnyje, jog jis labai džiaugiasi taikaus Laoso problemos sureguliavimo perspektyvomis ryšium su laikinosios nacionalinės koalicinės vyriausybės sudarymu”. „Tačiau tai tik pirmasis žingsnis…” — pažymėjo Suvana Fuma. Atsakydamas į Vietnamo korespondentų klausimus, princas Sufanuvongas pabrėžė, jog „Neo Lao hak satas padarė labai didelių nuolaidų, kad palengvintų taikų Laoso nacionalinių problemų sureguliavimą”. „Mes, — pasakė Sufanuvongas, — parodėme gerą valią, kad būtų užtikrinta taika, Laoso neutralumas, nepriklausomybė, demokratija ir klestėjimas. Mes tikimės, kad tolesnės priemonės padės palaipsniui sureguliuoti visas mūsų šalies vidaus problemas”.


Skaudus smūgis Lenkijos didybės manijai.

Varšuvos politiniuose sluoksniuose - didžiausias sujudimas. Ji sukėlė Prancūzijos užsienių reikalų ministerio Briando pareiškimas, kad pasitarimuose Reino evakuacijos klausimais dalyvaus tiktai Prancūzija, Anglija, Vokietija, Italija ir Belgija. Tuo tarpu Lenkija į tą skaičių neįtraukta. Išeina, kad Lenkijai nepripažįstama jokių teisių dalyvauti svarbaus Europos klausimo svarstyme, nors lenkų diplomatija buvo daugiau negu įsitikinusi, kad be Lenkijos čia neapsieis. Ne veltui juk prieš kelis mėnesius užsienių reikalų ministeris Zaleskis važinėjo į Prancūziją ir ten iškėlė klausimą apie evakuacijos surišimą su rytų sienų neliečiamybės pripažinimu iš Vokietijos pusės. Po šios kelionės lenkų spauda ir pats Zaleskis kalbėjo tokiu tonu, lyg visi Lenkijos norai esą išpildyti. Kai kur buvo girdimos net nuomonės, kad Zaleskis gavęs sutikimą padaryti spaudimą į Vokietiją, kad ir ji pripažintų Vilniaus klausimą baigtu. Briando pareiškimas Ženevoj apie Lenkijos neįtraukimą į suinteresuotų Reino evakuacijos klausimu valstybių skaičių padarė Varšuvoj įspūdį, lyg giedrią dieną būtų pradėjęs griausti griaustinis. Dar didesnę sensaciją padarė vyriausybės oficiozo „Glos Prawdy“ straipsnis, įdėtas kitą dieną po Briando pareiškimo. Mums jau yra žinomas lenkų laikraščių nesusivaldymas. Bet ligšiol buvo priprasta „stiprių“ išsireiškimų lenkų spaudoj laukti tiktai trijų valstybių adresu. Būtent, Lietuvos, Sovietų Rusijos ir dažnai Vokietijos adresu. Daugiausia, suprantama, tekdavo Lietuvai. Bet niekas negalėjo manyti, kad lenkų žurnalistai išdrįs pavartoti savo leksikoną tos valstybės adresu, kuriai Lenkija daugiausia turi būti dėkinga už visų lenkiškų užuogaidų rėmimą. „Glos Prawdy“ rašo tokiu tonu: „Briandas turi per daug trumpą atmintį. Aiškiname tai laikinu jo nesveikavimu, nes nenorime ieškoti kitų priežasčių tam, kad jis aplenkė Lenkiją minėdamas valstybes, kurios suinteresuotos Reino krašto reevakuavimu. Šiaip ar taip tenka gailėtis, kad Prancūzijos užsienių politikos vedėjas užmiršo, kad Lenkija ne mažiau, o gal ir daugiau suinteresuota, negu paminėtos valstybės klausimu, už kurio kulisų vienos valstybės diplomatija veda savotišką ir pavojingą lošimą“. Lenkijos didybės manijai tokia Briando „trumpa atmintim“ suduotas labai skaudus smūgis. Lenkija visada laikė save „Grossmacht'u“, turinčiu lygių teisių su Anglija, Prancūzija, Vokietija ir kt. Bet čia taip negailestingai užsisvajojusi Lenkija grąžinama realiam gyvenimui. Be reikalo „Gios Prawdy“ migdo save, kalbėdamas apie tai, kad jis neieškos kitų priežasčių Lenkijos užmiršimui. Tokių priežasčių yra ir jų netenka ilgai ieškoti. Jos pačios savaime aiškėja. Dalykas tas, kad ligšiol Lenkija tikėjosi, kad prieš Reino krašto evakuaciją Vokietija bus priversta pripažinti nekeičiamomis savo sienas su Lenkija. Bet Lenkijos neįtraukimas į suinteresuotų Reino klausimu valstybių skaičių rodo, kad Vokietijai tokia kaina savo kraštų išliuosavimui atrodė per brangi. Negana to. Taip pat Prancūzija, Anglija ir kitos didžiosios valstybės sutiko su tokia Vokietijos nuomone. Tuo būdu seka, kad ir visa Europa yra tos nuomonės, kad Lenkijos sienų niekas negali garantuoti. Nežiūrint milžiniškos lenkų propagandos Europai vis dėlto aiškėja, kokia nenaturali valstybė yra dabartinė Lenkija. Kaip savo laiku Austrija Vengrija buvo laikoma lopinių monarchija, nes joj kitataučiai turėjo daugumą, taip dabar Lenkija paveldėjo tą pavadinimą. Pripažinti svetimų žemių prisigrobusios Lenkijos sienas reikštų nepateisinamą garantavimą skolininko, kuris neturi jokio savo turto. Be abejojimo, to padaryti negalėjo ne Prancūzija, kuri, kaip visiems žinoma, yra išauklėjusi Lenkiją. To negali tiktai suprasti visą laiką laike save „Grossmacht'u“ lenkai. Todėl „Glos Prawdy“ paleido Prancūzijos adresu tuos žodelyčius, kurie ligšiol tekdavo tiktai Lietuvai ir kitai valstybei, kurios atvirai kovojo su Lenkijos groboniškomis užuogaidomis. Lenkų publicistai net ima kalbėti apie Prancūzijos išdavikiškumą, kuris priversiąs Lenkiją ieškoti naujos orientacijos. Ar Briando „trumpa atmintis“ tikrai turės didelių pasekmių, šiuo metu dar sunku pasakyti. Bet viena aišku, kad Lenkijos didybės manijai suduotas smarkus smūgis. Alienus.


Vilniuje numatytas pasirašyti Lietuvos ir Suomijos susitarimas dėl investicijų apsaugos. Kartu su kitų valstybių ir vyriausybių vadovais JAV prezidentas Dž.Bušas dalyvaus tarptautinėje aplinkos apsaugos ir ekonomikos plėtotės konferencijoje Rio de Žaneire. Filipinai pažymi Nepriklausomybės (1898 m.) dieną. Rusijos suvereniteto deklaracijos antrosios metinės; laukiama buvusios TSRS šalininkų protesto akcijų. Nuo šiandien Maskvoje galima susipažinti su kai kuriais išslaptintais TSKP dokumentai


Komunistų partijos ir Tarybinės vyriausybės kvietimas vykti į statybas rytiniuose ir šiaurės rajonuose susilaukė karšto atgarsio jaunųjų patriotų tarpe. Vėl sujudo komjaunuoliška karta, pasiruošusi darbui ir žygiams Tėvynės labui. Birželio 2 d. saulės apšviesta Raudonąja aikšte ėjo į Kremlių jaunieji maskviečiai, išvykstą į Rytus su pirmuoju ešelonu. Jie ėjo išreikšti gilaus tarybinių patriotų jausmo, padėkoti partijai ir vyriausybei už didelį pasitikėjimą, už suteiktą galimybę darbai atsakyti į istorinius partijos XX suvažiavimo nutarimus. TSRS Aukščiausiosios Tarybos posėdžių salėje susirinko daugiau kaip du tūkstančiai jaunuolių ir merginų, gavusių komjaunimo kelialapius. Jų tarpe - būsimieji Irkutsko ir Čitos sričių talgos platybių nukariautojai - gamyklų, kelių, stambiausios pasaulyje Bratsko hidroelektrinės statytojai. Jaunieji maskviečiai turės įdėti savo darbo dalį naujų įmonių statybą Omske, Kurgane, Celiabinske, Kustanajuje, Akniolinske ir Krasnojarske. Maskviečių laukia Altajaus krašto miestai - Bijskas ir Rubcovskas, Molotovo, Kemerovo, Ckalovo ir Sverdlovsko sritys. Jaunimas audringais plojimais sutinka pasirodžiusius prezidiume draugus N. S. Chruščiovą, D. T. Sepilovą, J. A. Furcevą. Atidarydamas susirinkimą, VLKJS MMK sekretorius M. F. Davydovas nuoširdžiai sveikina jaunuosius patriotus, linki jiems sėkmės darbe, moksle, asmeniniame gyvenime naujose vietose. Jis sako, kad Maskvos jaunuoliai ir merginos, kaip ir visas tarybinis jaunimas, entuziastiškai sutiko TSKP CK ir TSRS Ministrų Tarybos kreipimąsi. Praėjo nedaug laiko nuo kreipimosi paskelbimo dienos, o Maskvoje jau paduoti daugiau kaip 12,5 tūkstančio pareiškimų. Nėra abejonės, sako drg. Davydovas, kad Maskvos komjaunimo pasiuntiniai įrašys naują puslapį į šlovingą komjaunimo darbų metraštį. Po salės skliautais skamba sveikinimas mūsų puikios, galingos socialistinės Tėvynės garbei, didžiosios Komunistų partijos ir Tarybinės vyriausybės garbei. Į tribūną pakyla vienas iš tų, kurie su pirmuoju ešelonu išvyksta į rytinius kraštus - gamyklos „Krasnyj proletarij“ tekintojas Igoris Svinariovas. - Aš ir mano gamyklos draugai išvažiuojame į Krasnojarsko kraštą, - sako jis. - Mes gerai įsivaizduojame šio krašto turtingumą ir grožį, puikiai žinome, kad teks daug padirbėti, kad visos jo gėrybės taptų liaudies turtu. Žinome, sunkoka bus naujoje vietoje. Mes važiuojame ne ten, kur viskas paruošta, o ten, kur viską reikia daryti savo rankomis. Nelengva, žinoma, ir su Maskva skirtis, su giminėmis, draugais, gamykla. Bet įsivaizdavus, koks įdomus ir svarbus darbas mūsų laukia, sunku būti vietoje. Mes pasižadame, kad nepadarysime gėdos brangiajai gamyklai ir mylimajam miestui. Mes toliau tęsime puikiuosius Komsomolsko ir Magnitogorsko statytojų, plėšininių žemių didvyriškųjų nukariautojų darbus. Kalba Maskvos automobilių gamyklos darbuotoja Tamara Zacharova. Ji pasakoja apie jaunuosius savo įmonės darbininkus, kurie, partijos pašaukti, išvyko savinti dirvonų ir plėšinių, pasižymėjo ten darbe. Jaunimas atidžiai klausosi valstybinio metalurgijos gamyklų projektavimo instituto techniko‑projektuotojo Boriso Vsevolodovo kalbos. Kartu su bičiuliais Nina Sornikova, Valia Remizova, Ravillu Kurmajavu, Abramu Rainesu, Anatolijum Poliakovu jis važiuoja statyti Bratsko hidroelektrinės. Ši jaunimo grupė organizuos ten elektrikų komjaunimo brigadą. Po to kalbėjo 425-osios mokyklos 10-osios klasės mokinys Igoris Smirnovas. Dabar jaunuolis laiko brandos atestato egzaminus. Jis nekantriai laukia to momento, kai galės pradėti savarankišką gyvenimą. Susirinkimo dalyvius sveikino sostinės pionieriai. Gaudžiant trimitams ir būgnams, su išskleistomis vėliavomis jie įėjo į salę. Stovėdami audringais plojimais sutinka jaunuoliai savo jaunesniuosius brolius ir seses. Su dideliu dėmesiu klausosi jaunuoliai ir merginos šiltos, nuoširdžios kalbos, kurią pasako kombinato „Triochgornaja manufaktura“ audėja J. S. Leonova. Susirinkusieji karštai sutinka Tarybų Sąjungos didvyrį A. P. Maresjevą. Jis sako, kad jaunimas, komjaunuoliai visada buvo pirmosiose gretose. Didelę erdvę naujiems didvyriškiems darbams atveria TSKP Centro Komiteto ir TSRS Ministrų Tarybos kreipimasis. - Jūs važiuosite į naujas vietas, - pareiškia drg. Maresjevas, – atskleiskite jų gelmių turtus. Jūs didinsite mūsų didžiosios socialistinės Tėvynės galybę. Su didžiuliu dėmesiu klausėsi jaunimas A. P. Maresjevo pasakojimo, kaip, partijos ir vyriausybės pašauktas, jis kartu su savo vienmečiais važiavo statyti Komsomolsko prie Amuro. Iš pradžių jam teko dirbti ne pagal specialybę. Tekintojas Maresjevas tapo miško kirtėju, po to dirbo akmenų karjere, išmoko mechaniko-dizelininko specialybės ir kateriu priveždavo medžiagas prie statybinės aikštelės. O kai buvo įsteigtas aeroklubas, Maresjevas vienas pirmųjų jį baigė, gavęs dar vieną - lakūno - specialybę. - Aš su pasitenkinimu prisimenu tuos metus, prisimenu žmones, kurie auklėjo mane ir mano draugus. Jie įskiepijo mums aukštas moralines savybes - valią, drąsumą, atkaklumą, mokėjimą įveikti gyvenimo sunkumus. Visa tai man suteikė neįkainojamą paslaugą Didžiojo Tėvynės karo metais, kai 18 parų su sulaužytomis ir nušalusiomis kojomis man teko skverbtis pas saviškius, kai aš kovojau su sunkia liga ir galiausiai vėl grįžau į rikiuotę. Komunistų partija, komjaunimas auklėja mūsų jaunimą drąsi ir narsi be galo atsidavusi savo Tėvynei. Didelę kalbą, karštai sutiktą susirinkimo dalyvių, pasakė TSKP CK pirmasis sekretorius draugas N. S. Chruščiovas. Jaunimas vieningai priėmė laišką TSKP Centro Komitetui ir TSRS Ministrų Tarybai. Mes, Maskvos pasiuntiniai, sakoma laiške, išvykdami į rytinių ir šiaurės rajonų statybas, užtikriname TSKP Centro Komitetą, TSRS Ministrų Tarybą, įmonių kolektyvus, nuo kurių mes važiuojame, kad garbingai pateisinsime jų viltį, pasitikėjimą. Dalyvavusiems susirinkime, skirtame išlydėti pirmąją grupę jaunųjų Maskvos savanorių, pareiškusių norą, TSKP CK ir TSRS Ministrų Tarybai pašaukus, vykti į šalies rytinių rajonų statybas, Didžiuosiuose Kremliaus rūmuose buvo surengtas meno meistrų koncertas.


„Fašizmas vien nori sudaryti autoriteto režimą su plačias teises turinčia vyriausybe priešaky, kuri būtų sudaryta per sumanias organizacijas, interpretuojančios savo reikalus, formuluojančias savo civilinį ir moralinį sąžiningumą ir keliančias savo ekonominį progresą. Nė vienas fašistas niekuomet negalvojo apie oligarchijos steigimą, bet, atvirkščiai, fašizmo uždavinys buvo ir yra išrankioti iš tautos reikalingus jai atjauninti žmones. Parlamentas negali būti vienintelė kontakto priemonė tarp tautos ir vyriausybės ir negali reikšti žmonių valios, bet žmonės, atstovaują įvairioms pramonės, artistinėms ir moralinėms korporacijoms ir sąjungoms, gali būti naudingesni Italijos vyriausybės bendradarbiai“. Taip Mussolini tarp kita ko šiomis dienomis paaiškino laišku savo reformas italų parlamente. Kame gi tų reformų esme? Paėmęs 1922 metais valdžią į savo rankas Mussolini padarė rinkimų reformą, kuria buvo suteikiama absoliutinė dauguma tam sąrašui, kuris gaudavo per rinkimus net paprastą daugumą. Tačiau naujai susitvarkius Italijoj politiniam gyvenimui, buvo paruoštas ir naujas rinkimų įstatymas, apie kurį dabar ir kalba savo laiške Mussolini. Sulig tuo įstatymu visa valstybė sudaro vieną rinkimų kolegiją. Į atstovų rūmus renkama 400 deputatų, kurie siūlomi iš 800 kandidatų 13-os didelių tautinių sąjungų. Būtent, tautinė stambių ir smulkių ūkininkų konfederacija siūlo 12 proc., žemės ūkio darbininkų konfederacija – 12, pramoninkų konfederacija — 10 proc., pirklių – 6 proc., prekybos tarnautojų – 6 proc., oro ir jūrų transporto įmonių konfederacija – 5 proc., tos srities darbininkų – 5 proc, kitokio transporto įmoninkų konfederacija — 4 proc. ir darbininkų – 4 proc., bankininkų – 3 proc., bankų tarnautojų – 3 proc. ir pagaliau proto darbininkų ir artistų konfederacija – 12 proc. Kandidatus tvirtina didžioji fašistų taryba, pasirinkdama iš jų 400. Tuo būdu sudarytas kandidatų sąrašas patiekiamas slaptam ir tiesioginiam rinkikų balsavimui. Balsavimo kortelėj pažimyma: „Ar aprobuoji Tamsta atstovų sąrašą, patvirtintą didžiosios fašistų tarybos?“ ir į tą klausimą duodamas trumpas atsakymas: taip ar ne. Jei absoliutinė balsų dauguma paduodama už sąrašą, tai sąrašas laikomas išrinktu, ir tuo būdu atstovų rūmai jau neturėtų nei mažumų, nei opozicijos. Jei toks sąrašas daugumos negauna, Romos apeliacijos tribunolas skiria naujus rinkimus, su didesniu sąrašų skaičium. Naujiems rinkimams gali tiekti sąrašus įvairios sąjungos ir organizacijos, kurios turi mažiausia 5000 narių, turinčių teisę balsuoti. Sąrašuos negali būt daugiau, kaip 300 kandidatų, ir tas jų, kuris surinks didžiausią balsų daugumą praveda visus savo kandidatus. Likusieji 100 mandatų padalimani tarp kitų sąrašų proporcingai jų gautam skaičiui balsų. Balsavimo teisę turi kiekvienas italų pilietis, sulaukęs 21 metų, vedęs ir turįs jau nuo 18 metų vaikų, kiek jis įvykdo vieną iš šių sąlygų: 1) moka įnašą vienam sindikatų arba 2) mažiausia 100 lirų tiesioginių mokesnių kasmet, 3) gauna nuolatinį aprūpinimą iš valstybės pusės, autonominės valdžios ir jos kontroliuojančių organų, 4) yra valstybės pripažintų tikybų dvasininkai. Toki bendri naujos rinkimų reformos bruožai. Iš jų matyti, kad Mussolini į italų valstybinį kūrybos darbą bando įtraukti visų luomų ir verslų žmones ir pačiai valstybei suteikti korporacinės santvarkos pobūdį.


Portugalijoje griebiamasi vis didesnių represijų prieš tuos, kurie piktinasi fašistiniu režimu. Kaip praneša laikraštis „Jumanitė”, per vieną mėnesį suimta 3.000 žmonių. Šimtai iš jų vis dar tebėra kalėjime. Lisabonos policija, nukovusi 20 ir sužeidusi daugiau kaip šimtą demokratų, gegužės 1 d. suėmė 300 žmonių, gegužės 8 d. daugiau kaip 150 žmonių ir po kelių dienų — 1.300 studentų ir studenčių. Dešimtys iš jų vis dar laikomi kalėjime. Salazaro diktatūra ypač įnirtingai puola komunistus, pirmiausia nuolatinius komunistų partijos darbuotojus ir vadovus, kurie gyvena ir kovoja sunkiomis pogrindžio sąlygomis. Jiems dar labiau, negu kitiems, kalėjimas reiškia žiaurius kankinimus, pavojų gyvybei ir dažnai mirti. Oktavijas Patas — Portugalijos Komunistų partijos Centro komiteto sekretoriato narys, suimtas 1961 metų gruodžio mėnesį, penkis mėnesius buvo be pertraukos kankinamas. Uždarytas į tamsų karcerį Aljubės kalėjime (Lisabona), jis praktiškai negali skaityti knygų, laikraščių, pasimatyti su giminėmis. Oktavijas Patas jau kelis kartus buvo kankinamas neleidimu miegoti. Pirmą kartą šis kankinimas truko vienuolika parų, antrą kartą šešias, be to, Patas buvo mušamas. Prieš keletą dienų tame pat kalėjime kalinamiems jo draugams pavyko persiųsti į laisvę pranešimą, kad Oktavijas Patas po eilinio kankinimo buvo rastas savo kameroje be sąmonės ir po to jis dingo. Policininkai išvežė ji nežinoma kryptimi. Žulijas Martinsas, nuolatinis Portugalijos Komunistų partijos darbuotojas, suimtas beveik vienu metu su Oktaviju Patu, taip pat buvo du kartus kankinamas neleidimu miegoti, nors jis serga plaučių liga. Suimti dar septyni komunistai: CK narys Žozė Magras, kuris 1961 metais pabėgo iš Kaksijo kalėjimo Hitlerio padovanotame Salazarui šarvuotyje, Žoao Onradas, Žozė Bernardinas, Augustas Lindolfas, Enrikė Viana, Estankjeras Nunjas ir Evelina Fereira.


Lietuvos diplomatinės atstovybės Minske darbuotojai jau užantspaudavo ambasadoriaus rezidencijos langus ir laikinai naudotis paliko pagrindinį įėjimą į šį pastatą. Taip Lietuvos ambasadorius Viktoras Baublys rengiasi palikti savo rezidenciją, atsiliepdamas į Baltarusijos valdžios nurodymą išsikraustyti iš Drozdy komplekso, kurio teritorijoje įsikūrusi Prezidento Aleksandro Lukašenkos ir daugiau kaip dvidešimties ambasadorių rezidencijos. Latviai nelinkę pasiduoti nei Rytų, nei Vakarų šantažui Patarčiau šiai šaliai prisiimti dalį atsakomybės už netolimą praeitį ir nebesielgti su mumis kaip su valdiniais. Rusijos nepasitenkinimą kelia ir ekonominės priežastys. Kai šių metų sausį Rygoje susitiko Baltijos šalių premjerai, tuometinis Rusijos ministras pirmininkas V. Černomyrdinas reiškė nepasitenkinimą santykiais su Latvija. Manau, tokią reakciją sukėlė mūsų premjero atsisakymas perleisti Rusijai Latvijos dujų monopolį. G. Krastas, kalbėdamas su Skandinavijos šalių premjerais, siūlė panaikinti dujų monopolį išplečiant Vakarų valstybių įtaką ir Baltijos šalims prisijungiant prie Vakarų energetikos grandinės. Be abejo, Rusijai tai nepatiko, o J. Primakovas, turintis didelę darbo patirtį, žino, kaip daryti spaudimą. Europos Tarybos stebėtojai neseniai lankėsi Rygoje Rusijos reikalavimu. Pavyzdys - balandžio 2 ir 6 d. sprogdinimai Rygoje. Mes nežinom, kas tai padarė ir kokiu tikslu, įvykius tirti mums padeda FTB. Tuo tarpu staigi Rusijos reakcija, kaltinimai, kad tai Latvijos veiksmai prieš Rusiją, leidžia įtarti, kad Rusija žino daugiau nei pasako. Arba kovo 3 d. demonstracija. Tai buvo neteisėta pensininkų, protestuojančių prieš dideles šilumos kainas, demonstracija. Aš pats apie ją nieko nežinojau, o Maskvos televizija žinojo. Neseniai Latvijos Seimas balsavo dėl Pilietybės įstatymo pataisų. Kokia Jūsų partijos pozicija šiuo klausimu? Pataisų reikalavo Europos Saugumo ir Bendradarbiavimo Organizacija, Europos Taryba. Pataisa automatiškai suteiktų pilietybę buvusių Sovietų Sąjungos piliečių vaikams, gimusiems po 1991 m. rugpjūčio 21 d. Mūsų partija įsitikinusi, kad kiekvienas asmuo, prašantis Latvijos pilietybės, turi mokėti latvių kalbą, todėl mes balsavome prieš skubų šio sprendimo priėmimą. Kas kita našlaičiai - jiems mes turime įstatymą, suteikiantį teisę į pilietybę. Kartais diskutuojama dėl Vaikų be pilietybės konvencijos. Atidžiai perskaičius matyti, kad joje nerašoma apie automatišką pilietybės suteikimą. Mes siūlome leisti šiems vaikams patiems prašyti pilietybės, kai sukaks 16 metų. Sutarti nepavyko, mes nesutinkame, kad pilietybė būtų suteikta automatiškai vien dėl to, jog žmogus gimė Latvijoje. Tokios pozicijos laikosi Didžioji Britanija, Vokietija ir daug kitų valstybių. Kodėl gi Latvijoje turėtų būti kitaip nei šiose Europos Sąjungos šalyse? Mes reikalaujame tik tiek: tų vaikų tėvai turėtų įrodyti, kad jie iš tiesų neturi pilietybės. Latvijos gyventojų, kurie 1991 metų pabaigoje, kai dar egzistavo Sovietų Sąjunga, turėjo sovietinius pasus, aš nelaikau asmenimis be pilietybės, nes dar visai neseniai šie pasai buvo naudojami. Minimi žmonės galėjo laisvai keliauti į Rusiją ir gauti daug lengvatų, kurių neturėjo Latvijos piliečiai. Kodėl šie vadinamieji asmenys be pilietybės gaudavo lengvatų Rusijoje? Gal jie Rusijos piliečiai? Vis dėlto pagrindinis dalykas, kurio mes reikalaujame - mokėti latvių kalbą. Pilietybės įstatymas nekelia neįvykdomų sąlygų. Nuo 1995 m., kai įsigaliojo dabartinis įstatymas, apie 150 tūkst. žmonių galėjo prašyti Latvijos pilietybės, bet tik mažiau nei 10 tūkst. tai padarė. Kliuvinių čia gali būti daug - karinė tarnyba, nenoras mokytis kalbos, gal net viltis, kad Rusija sugrįš. Nemanau, kad esam nusipelnę smarkaus Vakarų Europos organizacijų spaudimo. Be abejo, mes norime tapti ES, NATO nariais, bet dėl to nereikia mūsų šantažuoti. Antruoju įstatymo skaitymu priimtas sprendimas mūsų nepatenkino, nes iš pataisos eliminuotas kalbos aspektas. Mes teikiame pataisą trečiajam skaitymui. Sprendimas dar nepriimtas, jį priimsime trečiuoju skaitymu, galbūt neeilinėje sesijoje birželio pabaigoje (sesija vyks birželio 22 d.). Šiemet Latvijoje vyks Seimo rinkimai. Koks politinių jėgų išsidėstymas? Kaip rinkimų rezultatus prognozuojate Jūs? Spalio 3 d. Latvijoje vyks rinkimai. Neaišku, kiek procentų surinks neseniai įkurta A. Škėlės Liaudies partija, kuri skelbiasi esanti dešiniojo centro pakraipos, tačiau artimiau bendradarbiauti su mumis nenori. Manau, kad jie gaus nemažai balsų (balandžio apklausose pirmavo tuo metu dar tik besikurianti Liaudies partija - 20 proc., antroje vietoje buvo“Tėvynė ir laisvė”/LNNK sąjunga - 10,8 proc.). “Tėvynė ir laisvė”, pernai susijungusi su LNNK, yra antroji pagal dydį partija Seime. Neblogai ji atrodo ir visuomenės nuomonės apklausose, nors ne visada jomis galima pasitikėti. Manau, per rinkimus pasirodysime neblogai ir padidinsime turimų 19 vietų Seime skaičių iki 25. Demokratinės partijos “Šeimininkas”, Seime turinčios 20 savo atstovų, populiarumas smunka, bet dar viršija penkis procentus, kurių reikia, kad partija patektų į parlamentą. Mažiau nei 5 proc. apklausose surenka kadaise labai populiari partija “Latvijos kelias”. Yra Latvijoje ir Nauja partija, kuriai diriguoja garsusis Raimondas Paulas. Bet man kur kas maloniau matyti jį scenoje.


(Laiškas iš Ženevos). Štai atėjo lauktas ketvirtadienis lietuvių lenkų klausimo diena. Prieš piet, tą pat dieną, dar niekas tikrai nežinojo, kada įvyks Tarybos posėdis. Tarp žurnalistų ėjo šimtai versijų. Tik pusiau dvyliktą T. S-gos posėdžių kuluaruos pasirodė afiša, jog tai įvyks pusiau ketvirtą val. Suprantama, prof. Voldemaras tai žinojo iš anksto, bet jis ramiai klausėsi asamblėjos oratorių. Atrodė, lyg jam niekas nerūpi. Ramus, tartum tik už kelių savaičių bus sprendžiama mūsų byla. Zaleskio visai nesimato salėj. Vargšas prakaituoja savo kalbą su trisdešimties delegacijos asmenų štabu. Jau apie trečią valandą T. S-gos rūmuos skraido pulkai žurnalistų, atvyksta vienas po kito Tarybos nariai; fotografai gaudo juos ir ypač būdi nepražiopsoti mūsų delegacijos pirmininko. Jis atvyksta pėsčias su dr. Zaunimu, kuriuos čia nematant keliose vietose nufilmuoja. 3 val. 40 min. Tarybos nariai suseda prie stalo. Prof. Voldemaras energingai žengia į savo kėdę, ir pirmoj eilėj, už Zaleskio pečių atsisėda. Tuo tarpu, kai fotografų objektyvai lygiuojas į mūsų delegaciją, Suomijos užsienių reikalų ministeris p. Procope, Tarybos pirmininkas mediniu plaktuku, tokiu, kaip mūsų virėjai muša bifštekus, suduoda į stalą, peskelbdamas posėdžio atidarymą. Prieš lietuvių lenkų klausimą duodamas Tarybai tarptautinės oro navigacijos komisijos raportas. Po penkių minučių šis klausimas baigtas ir einama į lietuvių lenkų derybų diskusijas. Pasigirsta ritmuotas, aiškios dikcijos p. Procope, lyg iš Suomijos granito uolų, balsas: „Prašau gerbiamą poną Lietuvos atstovą užimti Tarybos stale vietą“. Prof. Voldemaras įprastu savo ramiu veidu eina prie stalo. Tokį mačiau jį važiuojant į Varnius, tokį profesoriaus kėdėj ir darbo kabinete. Ramiausiai sėdas į kėdę. Prieš save neturi jokių užrašų, - tik kelias uždarytas knygas. Žurnalistai emocijos sūkury. Visi strimgalviais užima artimesnes vietas. Delegacijos nariai, iki šiol sėdėję, sustoja, grūdas arčiau prie prof. Voldemaro. Dabar mūsų delegacijos pirmininkas sėdi toj pat eilėj, ką ir Zaleskis. Juodu skiria tik vieno ruimunų atstovo kūno „neitralizona“. Jo veidas tikrai neitralus: nei šypsenos, nei žvilgio kairėn ar dešinėn, - stypso kėdėj, lyg svarstyklių rodyklė. P. Zaleskis nervuotu veidu žvalgos, lyg kandidatas prieš egzaminus. Duodama olandui ponui Belaerts van Bloklandʼui žodis. Raporteris konstatuoja, kad nepavyko pasiekti jokio susitarimo. Šis žvytrių, protingų akių, aprėpto simpatijos šviesa veido, stipriausias Tautų Sąjungos juristas, baigdamas trumpą raportą, daro konklitziją: „kai dėl dabarties, aš tik galiu išreikšti Tarybai savo decepciją, kurios gavau, matant, jog šios derybos nepasiekė tų vaisių, kurių teisiniai reikėjo tikėtis“. Toks raportas buvo visai nelauktas lenkų delegacijai ir publikai. Visi laukė lietuvių ,,plakimo“. Po pono Belaerts pranešimo gauna kalbėti p. Zaleskis. Drebančiu balsu, nuolat smeigdamas akis pasirašyton ,,kalbon“ išdėsto trijų desėtkų lenkų delegacijos rinktinių adjutantų smagenų produktą. Nei argumentų, nei eliokvencijos, nei dvasios aštrumo. P. Zaleskis sau manė: ,,Lenkai ir be to gaus Tarybos pritarimą. Visi su mumis. Ką čia kalbos padės“. Po Zaleskio trumpos kalbos pirmininkas duoda kalbėti prof. Voldemarui. Vos jis praverė lūpas, didžiulė stiklinė žmonių salė, kaip uželektrizuota nutyla. Iš mūsų delegacijos pirmininko pusės - susigrudus stačių žmonių siena. Tai įvairiausių delegacijų nariai, T. S-gos valdininkai ir kiti priveligijuoti asmenys, tarp jų kyšo prancūzų delegacijos nario pono Bastid fasadas, kabo p. Loucheurʼo tarasbulbiški sprindiniai ūsai, šviečia mažiuko P. Boncouro keturkampė žila galva ir kitos galingos retenybės. P. Voldemaras balsiai, grynu prancūzų akcentu, čia žiūrėdamas į Tarybos narius, čia į publiką, kalba. Veide spindi gilaus intelekto žymės, didelė energija ir švelni vos vos pastebima ironija. Visa tai traukia visų dalyvių akis į save. Taip jis kalba be jokio užkliuvimo. Nė vieno nereikalingo žodžio. Kalbėdamas atskleidžia kelias knygas, kuriose nėra jokio pažymėjimo, užlenkimo, popiergalio. Jis suranda jam reikiamą pasažą sulig atminty laikomo puslapio. Nekalbant jam komplimentų, ir tai atrodo fenomenaliai. Pacitavęs ją užverčia ir vėl kalba toliau. Atėjus laikui, jis randa kitą tekstą knygų krūvoj. Tai daugiau, kaip kalba. Tai savo problemos gyva enciklopedija. Bet jis kalba ne mitinge. Kalba į milionų parinkius vyrus, kurie kiekvieną žodį seka. Mūsų laikų diplomatas turi mokėti įsitikimai spręsti, turi turėti gerą patirtą mokslą ir nemenkesnį gabumą. Tokios mintys gali ateiti, tik būnant čia, šiam rafinuotų politinių talentų ,,smagenyne“. Iš tolo, kitaip atrodo. Galim nesutikti su visomis prof. Voldemaro pažiūromis, bet kas turi nors laša objektingumo, pasakys, jog užsienio politikoj mes neturim lygaus jam žmogaus. Čia ir glūdi visa paslaptis, kodėl šiandien pasaulis dontisi prof. Voldemaru. Čia vien jo kolosalinė atmintis stebina ilgos diplomatinės tarybos vyrus, atmintis, kuri poros valandų laiku patiekia jam daugybę smulkių datų, datelių, bet jis savo kalboj susija filosofo galvojimą su didelio juristo ir gilią erudiciją su subtelingu dvasios aštrumu. Grišim prie jo kalbos. Prof. Voldemaro argumentacija nėra apsigynimo kalba, bet kaltinimo kalba. Net užsienio spauda, parsidavus lenkams, vis dėlto pripažįsta, kad mūsų delegacijos pirmininko kalba ,,vis vien privertė Tarybą palaukti, pagalvoti, nors jos nusistatymas jau buvo iš anksto lenkų naudai susikristalizavęs“. Negalima čia ištisai parduoti keturios dešimties puslapių kalbos. Tas savo rėžtu daroma. Čia rūpi kiek išorinė kalbos pusė, prof. Voldemaras vienur sako: p. Zaleskis, kuris atstovauja lenkų interesus su tokiu pasižymėjimu, tokiu geru jumoru, ir pasakysiu, su tokiu pasitenkinimu, jis man sakė, kad okupuotoj Lietuvoj organizuojamos ginkluotos gaujos, tai fantazija. Bet mes turim fotografijų. Jie keičia vardą, spalvą, kada civiliais, kada kariškiais appsirengę“. Tarybos nariai ėmė juoktis iš tokio lenkų gudrumo. P. Zaleskis nebegalėdamas išsiskirti, irgi šypsos. Bet ir toliau p. Voldemaras sugeba paimti Tarybos ir publikos simpatiją. „P. Za-


To pasaulio, kuris atsirado po šaltojo karo, jau nebėra. Jame gana ramiai gyvenome beveik dešimtmetį. Atrodė, kad taika ir gerovė yra neišvengiamos, kaip ir rinkos ekonomikos bei išsivysčiusių technologijų triumfas, o Amerikos ir Vakarų dominavimas - neabejotini. Tačiau Rusijos krizė gali būti pavojaus signalas globalizacijos amžiui, pranešantis apie pasaulį, kuris neatitinka Amerikos ir Vakarų interesų bei vertybių. Ši era baigėsi ten, kur ir prasidėjo - Maskvoje. Juk kaip tik Sovietų Sąjungos žlugimas, socializmo bankrotas ir Rytų Europos išsilaisvinimas pasaulį pasuko viena - demokratijos ir kapitalizmo ideologijos kryptimi. Rusija tapo pirmąja iš didžiųjų valstybių, kuri iš šio kelio pasuko - ten ekonomika buvo pavesta valstybės priežiūrai, be to, iškilo retrogradiška, susidedanti iš politikų ir verslininkų, oligarchija, panaši į Lotynų Amerikos oligarchiją. Vakaruose gerai pažįstama Boriso Jelcino figūra daugelį paskatino tikėti, kad Rusija “išlaikė egzaminą”. Iš tikrųjų dešimtojo dešimtmečio pradžios Rusija buvo visiškai kita šalis. Paskui provakarietiškas užsienio reikalų ministras Andrejus Kozyrevas užleido vietą senam komunistų “aparatčikui” Jevgenijui Primakovui, reformatorius Anatolijus Čiubaisas - oligarchui Viktorui Černomyrdinui. Prieš septynerius metus Rusijoje buvo kalbama apie būtinybę uždrausti komunistų partijos veiklą. Dabar ši partija valdo įstatymų leidybą. Liko tik pamėkliškas Jelcino asmuo. Komunistams Dūmoje stengiantis kiek įmanoma apriboti jo galias, katastrofiškai sumažėjus jo populiarumui ir dingus reformatoriškiems užmojams, jis vis dar lieka nominaliu vadovu. Belieka tikėtis, kad jis netaps maršalo Hindenburgo, senstančio Pirmojo pasaulinio karo herojaus, buvusiu valdžioje prieš Adolfo Hitlerio atėjimą, rusiškąja analogija. Kai Rusijos valdžia nutraukė savo užsienio skolos mokėjimą, vyriausybė pranešė, jog perims SBS-Agro, trečią pagal dydį šalies banką. Per dvi dienas 10 iš 15 didžiausių Rusijos bankų paskelbė apie savo planus susijungti arba pasiduoti valstybės kontrolei. Didieji Rusijos bankai yra jos ekonominės ir politinės sistemos šerdis. Jie skolina valstybei, finansuoja pramonines imperijas ir dalija pinigus privilegijuotiems asmenims. Sėkminga bankų sistemos nacionalizacija sutvirtins didžiojo Rusijos verslo ir politikų ryšius. Kas geriau galėtų parodyti šį ryšį negu Černomyrdinas - pusiau politikas, pusiau pramonininkas? Būdamas Rusijos premjeru ir pataikaudamas Dūmos komunistams, jis jau kalbėjo apie būtinybę kontroliuoti rinką, pramonės politiką ir naują Rusijos kryptį. Kitą dieną jis teigė priešingai, kad per daug nesunerimtų Tarptautinis valiutos fondas. Kai taip atsitiko, pasaulio biržos iš karto reagavo neigiamai. Viena vertus, tai stebina. Juk Rusija pasaulio finansų sistemoje reiškia palyginti nedaug. Jos ekonomika yra maždaug Olandijos dydžio. Paskolų, kurių gražinimą ji nutraukė, apimtis tikriausiai prilygtų vienos naujos “Interneto kompanijos vertei. Juk Japonija, antra pagal dydį valstybė pasaulio ekonomikoje, pastaruosius penkerius metus patyrė pastovų nuosmukį, tačiau dauguma Vakarų biržų tai ignoravo. Kodėl su Rusija yra kitaip? Priežastys yra ne ekonominės, bet politinės. Japonija yra išsivysčiusi pramonės šalis, galinti įveikti net dabartinį nuosmukį. O Rusijos posūkis į kapitalizmą ir demokratiją buvo kertinis naujos pasaulio tvarkos akmuo. (Rusia vis dar yra antra pagal dydį branduolinė šalis pasaulyje, apima tris žemynus, turi daug gamtos išteklių ir disponuoja veto teise JT Saugumo Taryboje). Jei Rusijos eksperimentas vesternizuoti šalį žlugs, panašios tendencijos gali pasikartoti kitose šalyse. Reaguodami į Azijos krizę, šalių nuo Venesuelos iki Indijos ir Malaizijos politikai pradėjo kalbėti apie tai, kad reikia lėtinti ar net sustabdyti ekonomines reformas. Jei šis “domino efektas“ tęsis, laiminga pabaiga, kurios tikėjosi Vakarai, gali ir neateiti. Užuot gyvenę pasaulyje, kuriame didėja gerovė ir stabilumas, o karas atrodo neįmanomas arba dar daugiau - nenaudingas, galime grįžti į tokį pasaulį, kuriame Vakarų šalys bus tarsi gerovės salos skurdo ir neramumų vandenyne. Tokia padėtis gali tenkinti kokius nors ekonominius, tačiau tik politinius principus. Pagaliau tik ne politinis stabilumas yra rinkos ekonomikos klestėjimo pagrindas.


Kitų metų sausio pabaigoje Vilniuje vyks steigiamasis besikuriančios Lietuvos nacionaldemokratų partijos steigiamasis suvažiavimas. Naujos partijos steigėjų iniciatyvinei grupei atstovaujantis Seimo narys Rimantas Smetona sakė, kad tai bus dešinioji partija, naujųjų Lietuvos dešiniųjų partija. “Šita partinio lauko vieta Lietuvoje yra potuštė. Konservatoriai, kaip ir daugelis, būriuojasi centre, kur jau vietos nebėra”, - sakė R. Smetona. Todėl, jo nuomone, Lietuvoje reikalinga dešinioji politinė jėga, deklaruojanti ir ginanti dešiniuosius principus, pirmiausia ekonominės politikos požiūriu. Pasak R. Smetonos, naujieji Lietuvos dešinieji yra už savininkų sluoksnio gausinimą, sieks, kad būtų sudarytos kuo palankesnės sąlygos gausėti ir stiprėti viduriniajam sluoksniui. R. Smetona sakė, kad dar svarstomas būsimosios partijos pavadinimas. Suvažiavimas apsispręs, ar nauja partija pasivadins Lietuvos nacionaldemokratų partija, ar tai bus Lietuvos nacionalinės demokratijos partija. ”Nacionalinė demokratija - tai yra demokratija visiems”, - sakė parlamentaras. ELTA Lietuva ir Lenkija stiprina strateginį bendradarbiavimą Vakar Vilniuje Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių bendradarbiavimo tarybos trečiasis plenarinis posėdis įtvirtino ilgalaikius gerus abiejų valstybių santykius, pareiškė spaudos konferencijoje Ministras Pirmininkas Gediminas Vagnorius. Lenkijos ministrų tarybos pirmininkas Jerzy Buzekas pabrėžė, kad dviejų šalių bendradarbiavimas turi strateginę reikšmę, nes Lietuva ir Lenkija eina ta pačia kryptimi siekdamos integracijos į Europos saugumo struktūras, be to, tai yra draugiškos valstybės, turinčios ilgą gero bendradarbiavimo istoriją. G. Vagnorius žurnalistus informavo, kad Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių bendradarbiavimo taryba nutarė intensyvinti diplomatinių institucijų bendradarbiavimą, taip mat skatinti reguliarias tarpžinybines Vidaus reikalų, Krašto apsaugos, Užsienio reikalų ir Ūkio, Ekonomikos ministerijų konsultacijas. Ypač daug dėmesio žadama skirti konsultacijoms dėl Europos Sąjungos ir NATO plėtros, stiprinti dviejų šalių karinį bendradarbiavimą. Šalys nusprendė toliau liberalizuoti prekybą, skatinti investicijas, ypač pasienio regionuose, pažymėjo G. Vagnorius. Abu premjerai atkreipė dėmesį į aptartus planus sujungti abiejų šalių energetines sistemas. Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių bendradarbiavimo taryba ypač akcentavo kovą su organizuotu nusikalstamumu, taip pat sienos apsaugą kovojant su nelegalia migracija. Atitinkamų teisėsaugos institucijų atstovai įpareigoti jau kitų metų pirmąjį ketvirtį susitikti ir aptarti, kaip praktiškai palaikyti ryšius ir koordinuoti veiksmus, kad tie uždaviniai būtų išspręsti. Lenkija pasiryžusi perteikti savo patirtį kovojant prieš nusikalstamumą. Abiejų šalių premjerai vakar Vilniuje pasirašė Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių sutartį dėl bendradarbiavimo kultūros, švietimo ir mokslo srityse. G. Vagnoriaus vertinimu, ta sutartis atvers naujas galimybes pažinti dviejų tautų kultūras, padės išsaugoti tautinį savitumą, sudarys daug palankesnes sąlygas mokytis kalbų, bendradarbiauti ir ginti tautinių mažumų teisėtus interesus. Premjerų susitikime Vilniuje tautinių mažumų padėtis abiejose sienos pusėse aptarta labai plačiai - “net plačiau nei kitos problemos”, sakė J. Buzekas spaudos konferencijoje. Konstatuota, kad nė vienoje iš mūsų valstybių tautinėms mažumoms neužtenka vienodai jas traktuoti. Svarbu, kad abiejose šalyse jos jaustųsi gerai. Tai būtina saugumo pajutimui, savo gilių šaknų suvokimui. Prieita prie išvados, kad abiejų tautinių mažumų buvimas teikia papildomų galimybių praturtinti dviejų šalių kultūras, nurodė Lenkijos premjeras. Pasak jo, remiantis tokiu supratimu identiškai bus sprendžiamos tautinių mažumų problemos abiejose sienos pusėse. J. Buzeko teigimu, susitikime nediskutuota dėl smulkmenų, tai palikta derinti specialistams. Paprašytas pakomentuoti Vilniaus 1-osios apylinkės teismo sprendimą panaikinti Vilniaus rajono tarybos ir savivaldybės sprendimus, kuriais siekiama įteisinti dvikalbystę, Lenkijos premjeras atsakė, jog ta tema nebuvo diskusijų, nes “tai yra smulkmeniškas reikalas, kurį reikia išnagrinėti tiesiogiai darbiniu būdu kalbantis”. Lenkijos atstovus tai domina, bet dviejų šalių Vyriausybių tarybos posėdžio protokole tai nebus pažymėta.


Speciali kino laida „N. A. Bulganinas ir N. S. Chruščiovas draugiškoje Suomijoje“

Maskvos kinoteatruose pradėta demonstruoti speciali kino laida „N. A. Bulganinas ir N. S. Chruščiovas draugiškoje Suomijoje”. Filme parodytas N. A. Bulganino ir N. S. Chruščiovo atvykimas į Suomiją, pasakojama apie pirmąsias dvi jų viešėjimo šioje šalyje dienas. Juostelėje užfiksuotas svečių iš Tarybų Sąjungos apsilankymas pas Suomijos respublikos prezidentą U. K. Kekoneną, ministrą pirmininką V. I. Sukselaineną, priėmimas Suomijos parlamente, N. A. Bulganino I N. S. Chruščiovo susipažinimas su Helsinkio miestu. Specialią kino laidą filmavo Tarybų Sąjungos ir Suomijos operatoriai. Centrinės dokumentinių filmų studijos gamyba. (TASS-ELTA).


DAR KARTĄ APIE B. JELCINO VIZITĄ Į JAPONIJĄ

Rusijos vicepremjeras A. Šochinas pareiškė, kad prezidento B. Jelcino atidėtas vizitas į Japoniją turbūt įvyks šių metų pabaigoje arba kitų pradžioje. Tai jis pasakė kalbėdamas su Kyodo Tsushin korespondentu. Pažymėta, kad vizito perspektyva priklauso ne tik nuo Rusijos vyriausybės, bet ir nuo padėties Japonijoje.


Užvakar, kovo 26 d. 17 val. įvyko Tautininkų Sąjungos centro valdybos posėdis naujame sąjungos bute, Maironio g-vė 14. Tai buvo pirmas posėdis erdvesnėje salėje, kuri organizacijos susirinkimų reikalais visai tinkamai sutvarkyta ir daro ne tik rimto, bet ir jaukaus įspūdžio. Atidarydamas pirmą posėdį naujoje vietoje, Tautininkų sąjungos pirmininkas p. J. Lapėnas pasveikino susirinkusius ir trumpa savo prakalba pažymėjo vis didėjančią Tautininkų sąjungos reikšmę mūsų tautos ir valstybės gyvenime. Kad ir pats erdvesnis ir darbui geriau parengtas butas rodo, jog Tautininkų sąjunga auga, stiprėja. Po pereitą vasarą įvykusio vyriausybės persitvarkymo pakitėjo Tautininkų darbo sąlygos, jų pačių reikšmė padidėjo. Dabar ji kasdien stiprėja. Tautininkams reikia daugiau viešumos, reikia ne tik savo tarpe dirbti, bet su savo darbais ir nuo plačiosios visuomenės nesislėpti, įsitaisymas didesniame ir patogesniame bute turi ne tik simboliškos reikšmės. Tautininkų sąjungos centras savo naujame bute mielai priglaudžia kai kurias Tautininkams artimas organizacijas. Tautininkų sąjunga virsta vadovaujančiu centru, apie kurį ima spiestis kitos giminingos organizacijos ir iš kurio jos laukia iniciatyvos bei nurodymų. Pati aplinkuma ir rimtis, bei susirinkusių į pirmą posėdį naujose patalpose posėdžio dalyvių nuotaika sakyte sako, kad šioj salėj teks svarstyti daug svarbių ne tik Tautininkų organizacijos, bet ir valstybės gyvenimą liečiančių klausimų. Ant sienų yra pakabinti paveikslai Tautos Vado ir Tautininkų vyriausio ideologo p. Smetonos, Basanavičiaus — kiekvienu metu teprimena Tautininkams, kad grynas ir taurus darbas duoda labai didelių vaisių, kad mūsų laikų tautininkų darbai turi būti taip pat gryni ir patriotiški, kaip jų vadų ir pranokėjų skaistūs darbai. Šiandie visas kraštas ne iš ko kito, o iš Tautininkų laukia didelių darbų. Todėl ir reikia labai rimtai, labai atsidėjus dirbti. Po Tautininkų sąjungos pirmininko p. Lapėno kalbos ilgą ir įdomų pranešimą padarė susisiekimo ministeris dipl. inž. Vytautas Vileišis.


Pasikalbėjimas su Vietinės ir kuro pramonės ministerijos planavimo‑ekonominio skyriaus viršininku drg. RAINFELDU

Šiais metais Vietinės ir kuro pramonės ministerijos įmonės didelį dėmesį skiria produkcijos išleidimui respublikos kolūkiams, tarybiniams ūkiams ir mašinų‑traktorių stotims. Iki pavasario laukų darbų pradžios žemdirbiai gaus naujus kultivatorius, akėčias, volus ir kt. Kauno „Metalo“ gamykla gavo skubų užsakymą pagaminti didelę partiją traktorinių kultivatorių. Vienu metu Vilniaus „Komunaro“ gamyklai, Šiaulių miesto pramkombinatui ir Kauno „Priekalo“ gamyklai pavesta padaryti kai kurias kultivatorių detales. Tai žymiai paspartins svarbaus užsakymo vykdymą. Artimiausiu metu „Metalo“ gamykla išleis pirmąją naujųjų kultivatorių partiją. Neseniai Kauno „Priekalo“ gamykla išleido bandymams skirtą spyruoklinių akėčių partiją. Čia taip pat baigiamos daryti naujos akėčios. Jos labai patogios ir praktiškos. Jų dantis galima pakeisti lėkštėmis, ir atvirkščiai. Netrukus įmonė pradės vienų ir kitų akėčių serijinę gamybą, kad iki pavasario sėjos jomis būtų aprūpintos respublikos žemės ūkio artelės. Šiuo metu mūsų ministerijos konstruktoriai drg. drg. Primakovas, Trindiukas ir Kiauleikis ruošia techninę dokumentaciją naujoms dobilų kuliamosioms. Jie dirba glaudžiai bendradarbiaudami su Vilniaus „Komunaro“ gamyklos inžinieriais. Ši gamykla artimiausiu metu pradės masinę šių mechanizmų gamybą. Įmonės kolektyvas aktyviai ruošiasi šiam atsakingam uždaviniui. Didelis darbo pakilimas šiomis dienomis viešpatauja Kapsuko rajono pramkombinato kolektyvo tarpe. Čia vykdomas svarbus užsakymas – gaminami dantiniai ir žieduotieji volai dirvai purenti. Pirmąsias šios produkcijos partijas kombinatas jau pasiuntė rajono žemės ūkio artelėms. Mūsų ministerijos sistemoje tikriausia nėra nė vienos įmonės, kuri negamintų kokią nors produkciją kolūkiniams laukams. Darbas atliekamas sėkmingai. Įmonių kolektyvai stengiasi ne tik įvykdyti, bet ir viršyti nustatytas užduotis, duoti kolūkinių laukų žemdirbiams aukštos kokybės žemės ūkio techniką. Komunistų partijos XX suvažiavimo nutarimų įkvėpti Vietinės ir kuro pramonės ministerijos įmonių darbininkai, inžinieriai ir technikai dės dar didesnes jėgas ir pastangas, kad artimiausiu metu respublikos žemės ūkis būtų aprūpintas reikalinga technika.


Rusijos užsienio reikalų ministras A. Kozyrevas teigė, kad pagrindinis pavojus Rusijos demokratijai - ne naujas atviras perversmas, o nomenklatūros aparatininkų revanšas. Jis taip pat pasakė, kad sunku įsivaizduoti reformas buvusiose tarybinėse respublikose, nestiprinant demokratijos Rusijoje. Apie tai ministras kalbėjo, skaitydamas paskaitą Kolumbijos universitete (Niujorkas).


Lietuvių latvių vienybės kongreso darbai

Vakar priešpiet latvių lietuvių vienybės kongrese buvo tęsiami referatai. Pirmas kalbėjo prof. Vabalas-Gudaitis apie žmonių vienijimosi reikalingumą ir reikšmę. Toliau kalbėjo prof. Blesse, kuris priminė apie Karaliaučiaus muziejus, turinčius daug lig šiol nežinomos medžiagos apie lietuvius, XVI amžiuj gyvenusius Gruobyno srity. Finansų ministerijos prekybos departamento direktorius Kacens skaitė referatą apie latvių lietuvių ekonominį susiartinimą, kuris, sąryšy su einamomis derybomis, buvo išklausytas su ypatingu susidomėjimu. Priešpietinis posėdis baigtas prof. Straubergo referatu apie latvių tautinius rūbus. Popiet įvyko antras ir paskutinis kongreso posėdis. Jame buvo svarstoma kito kongreso sušaukimas ir priimtos rezoliucijos. Aštuntas kongresas susirinks Kaune. Kongreso laiką nustatys vienybių valdybos bendru susitarimu. Priimtose rezoliucijose reiškiamas pageidavimas dėl artimesnio studentų bendradarbiavimo, masių pritraukimo į vienybės darbą, kultūrinio susiartinimo, spaudos bendradarbiavimo, susisiekimo aplengvinimo ir kt. klausimų. Be jų, kongresas priėmė dar dvi politines rezoliucijas. Pirma yra šitokia: „Pasaulinis karas suteikė nepriklausomybę latviams, lietuviams, estams ir kitoms mažesnėms tautoms. Naujas pasaulinis karas gali iš jų vėl tai atimti, jei jos nesijungs ginti nepriklausomybės bendromis jėgomis. Todėl būtina Lietuvos, Latvijos, Estijos ir Suomijos sąjunga“. Antra rezoliucija liečia Vilniaus klausimą. Jos turinys šitoks: „Kongresas, gerbdamas Vytauto Didžiojo, kaipo genialaus Lietuvos jungėjo, atmintį, reiškia vilties, kad taip pat jo senoji lietuvių sostinė Vilnius taps nepriklausoma“. Kongresas nutarė savo rezoliucijas įteikti valstybės prezidentui ir ministeriams. Be to, nutarta atskirai padėkoti prezidentui už pasveikinimą. Po kongreso pirmininkų kalbų, kuriose buvo pareikštas pasitenkinimas dėl kongreso rezultatų, posėdis buvo uždarytas ir tuo kongreso darbai baigti. Vakare įvyko vakarienė — balius, kuriame dalyvavo apie 150 žmonių. Šiandien kongreso dalyviai vyksta į pajūrį, o vakare lankys nacionalinį teatrą. Rytoj jie susipažins su Rygos istorijos ir meno muziejais, atsilankys operoj, ir tą patį vakarą didelė dalis išvyks atgal į Kauną. Šiandien rytą dalis į kongresą atvykusių žurnalistų išvyko dviem dienom susipažinimo tikslu į Latgaliją. Latvių spauda labai palankiai atsiliepia apie kongresą. „Jaunakas Zinas“ ta proga pažymi, kad abiejų tautų susiartinimo idėja jau suspėjo įleisti gilias šaknis. „Pedeja Bridi“, minėdama kongresą, ypač pabrėžia dr. Purickio žodžius, kad, jei Vytautas gyventų, tai jo pirmas tikslas būtų Lietuvos Latvijos sąjunga.


Vokietija yra valstybė, kuri šiandie gal daugiausia patraukia į save pasaulio dėmėsį. Jos viduj eina sunkios kovos, apie kurių vaisius šiandie tik galim spėlioti. Įvykusieji prieš keletą mėnesių reichstago rinkimai aiškiai parodė, kad Vokietija nėra patenkinta savo dabartine būkle ir ieško naujų kelių. Laimėjimas tų srovių, kurios nori iš pamatų pakeisti sukurtą po karo Vokietijos santvarką, geriausiai šitai liudija. Vokietijos dabartinio laikotarpio herojai yra, be abejo, nacionalsocialistai. Jie išėjo didžiausiais laimėtojais iš rinkimų, jie, greta komunistų, pasižymi didžiausiu aktingumu, triukšmavimu ir radikalizmu. Jie vadinami būsimais Vokietijos diktatoriais. Su jais skaitosi labai daug, gal daugiau, negu reikia, ir dabartinė vyriausybė. Geriausiu šito įrodymu yra filmos „Im Westen nichts neues“ uždraudimas. Savaime tai nedidelės reikšmės faktas, bet jis labai charakteringas. Nors visos kairiosios ir vidurio grupės, tos grupės, kuriomis, kaip tik remiasi dabartinė vyriausybė, šitą filmą labai užstojo, kaipo ne tik nekenksmingą, bet visais atžvilgiais naudingą. Nors tos pačios nuomonės buvo ir vyriausybės, reicho ir Prūsų narių dauguma, vis dėlto filma buvo uždrausta. Nacionalsocialistai gali pasidžiaugti dideliu moraliniu laimėjimu. Jie parodė, kad, ir nebūdami valdžioj, net griežtai priešingą jiems valdžią jie moką paveikti ir pravesti savo pageidavimus. Žinoma, tai tik pradžia, bet gera nacionalsocialistams pradžia. Reikia laukti, kad po šito pasisekimo eis kiti žygiai. Tačiau, vis dėlto sunku laukti, kad nacionalsocializmas Vokietijoj visiškai įsigalėtų ir paimtų savo rankosna valstybės bei tautos vairą. Nacionalsocialistai turi perdaug priešų. Jų priešai yra ne tik politinės grupės, kaip visa kairioji ir vidurys, bet taip pat ir tikybinės grupės. Mat, nacionalsocialistai, nežinodami ribų savo tautiniam radikalizmui, norėtų net pašalinti krikščioniškas tikybas ir grąžinti senąją germanų tikybą. Ypač jie laiko kenksminga katalikų tikybą, kuri savo internacionalizmu esanti tautiškumui pavojinga. Jei nacionalsocialistai laikysis šito savo nusistatymo, tai jie sukels prieš save visus krikščionis. Socializmas Vokietijoj taip pat tvirtai laikosi. Tai viena seniausių, drausminga ir gausinga, socialiais pamatais pagrįsta politinė organizacija. Ji nuo pat savo pradžios rodo vis augimo tendenciją, ir ta tendencija beveik nepasikeitė. Vokietijos socialdemokratai, daugiausia darbininkai, yra labai susipratę ir atitraukti juos nuo socialistinės ideologijos niekam nevyksta. Mažiau pavojingos nacionalsocialistams demokratinės vidurio grupės. Bet vis dėlto ir jų visiškai ignoruoti negalima. Ir grynai demokratinės idėjos Vokietijoj turi savo tvirtų šalininkų. Taigi, nacionalsocialistų augimui iš visų pusių matyti ribos. Tas augimas negali apimti visos Vokietijos kūno. Nacionalsocialistų nieku būdu negalima lyginti su Italijos fašistais. Fašistai mokėjo italų tautos daugumą patraukti su savim. Jie parodė nemažą politinę išmintį, ko apie vokiečių nacionalsocialistus pasakyti negalima. Bet taip pat negalima neigti, kad nacionalsocialistai yra svarbi grupė, kuri vaidina ir gal ilgai vaidins svarbų vaidmenį Vokietijos politiniame gyvenime. Svarbiausia kryptis, kuri šiandie tenka stebėti Vokietijos vidaus politikoj, tai parlamentarizmo nykimas. Reikia pripažinti, kad parlamentarinė sistema jau.


NIUJORKAS, rugpiūčio 1 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūros Junaited Pres korespondentas iš Havanos, Kubos vyriausybė parengė naują planą „sprendžiamam” mūšiui su sukilėlių jėgomis, kurios yra užėmusios Sjeros-Maestro kalnus. Į Sjeros-Maestro rajoną pasiųstos armijos ir karinio jūrų laivyno jungtinės jėgos. Tarp vyriausybinės kariuomenės dalių ir sukilėlių būrių nepaliaujamai vyksta susirėmimai. Šiandien Batistos vyriausybė panaikino Orjentės provincijoje, kurioje yra kalnuotasis Sjeros-Maestro rajonas, konstitucijos garantijų galiojimą. Sant-Jago mieste gatvėse patruliuoja sustiprinti ginkluoti būriai. NIUJORKAS, rugpiučio 1 d. (TASS-ELTA). Amerikos žurnalo „Visios” pranešimu, per pastarąsias savaites Kuboje suimta apie du tūkstančiai žmonių: Meksikos, Hondurso, Paragvajaus, Peru, Salvadoro, Čilės ir Kosta-Rikos ambasados perpildytos žmonių, prašiusių prieglobsčio. Šalyje nesiliaujamai siaučia teroras. Havanoje leidžiamas laikraštis „Boemija“, aprašydamas įtemptą politinę padėtį šalyje, pareiškia, kad Kuboje „nėra veiksmingų garantijų liaudžiai, konstitucijoje savivališkai daromi pakeitimai. … pažeidžiama politinė amnestija ir negalima atstatyti ramybės šalyje…, dėl vyriausybės šlykščių veiksmų liejasi jaunimo kraujas“. Kuba gyvena „gilią krizę“, — pabrėžia žurnalas. Pagal paskutinius pranešimus iš Kubos, Sant-Jage JAV ambasadoriaus Smito vizito proga buvo organizuota protesto demonstracija. NIUJORKAS, rugpiūčio 1 d. (TASS-ELTA). Opozicinės grupės Kuboje paskelbė, kad sudaromas „Jungtinis opozicijos frontas”, kuris užsibrėžia tikslą pakeisti diktatorių Batistą laikinąja vyriausybe iki visuotinių rinkimų. Laikraščio „Niujork Taims“ pranešimu, paskelbtas fronto pareiškimas, kuriame sakoma, kad Batista yra atsakingas už dabartinę padėti ir už naikinimą jaunimo, stojančio prieš Batistos režimą. Naujajai organizacijai priklauso revoliucinė, demokratų ir socialinė partijos, „Partido nasijonalista revoliusionario” ir „Ortodokso” partijos frakcija. „Opozicinių grupių nuomone, — rašo žurnalas „Vision”, — vienintelis problemos sprendimas yra režimo nuvertimas prievarta“.


Lenkijos Jungtinės Darbininkų partijos Centro Komitetui Lenkijos Liaudies Respublikos Ministrų Tarybai Lenkijos Liaudies Respublikos Valstybės Tarybai

Brangūs bičiuliai! Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas, TSRS Ministrų Taryba ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas reiškia gilią užuojautą Lenkijos Jungtinei Darbininkų partijai, Lenkijos vyriausybei ir lenkų tautai mirus LJDP CK Pirmajam sekretoriui draugui Boleslavui Bierutui - didžiajam lenkų tautos sūnui, įžymiajam tarptautinio komunistinio ir darbininkų judėjimo veikėjui. Boleslavo Bieruto mirtis - sunkus praradimas lenkų tautai, Tarybų Sąjungos tautoms, didžiajai socialistinių šalių sandraugai, viso pasaulio darbo žmonėms. Draugo Bieruto asmenyje Lenkijos Jungtinė Darbininkų partija ir visa lenkų tauta neteko savo išmėginto politinio vadovo ir kovos už socializmo statybą organizatoriaus. Šlovingas Boleslavo Bieruto gyvenimas ir veikla bus įkvepiantis pavyzdys kovoje už triumfą komunizmo idėjų, kurioms tarnauti draugas Bierutas paskyrė visas savo jėgas.


TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas paskyrė drg. Vladimira Ivanovičių Bazykiną TSRS Nepaprastuoju ir Igaliotuoju Ambasadoriumi Meksikoje. TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas atleido drg. Anatolijų Georgljevičių Kulaženkovą iš TSRS Nepaprastojo ir įgaliotojo Ambasadoriaus Meksikoje pareigų ryšium su perėjimu į kitą darbą. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo įsaku drg. Boreika Vaclovas, Franco s., atleistas iš Lietuvos TSR Vietinės ir kuro pramonės ministro pareigų. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybis Prezidiumo įsaku drg. Mackevičius Leonas, Jono S., paskirtas Lietuvos TSR Vietinės ir kuro pramonės ministru.


„Berliner Tageblatt“ praneša iš Varšuvos, kad artimi vyriausybei laikraščiai paskelbė Lietuvos atsakymo notą be komentarų. Tiktai šovinistinė spaudos dalis stengiasi išaiškinti prof. Voldemaro pasiūlymą pasirinkti deryboms Karaliaučių, kaipo vokiečių intrigų vaisių. Valdantieji sluoksnai prof. Voldemaro atsakymu nesą nepatenkinti ir nurodą kad, esą, ačiu Stresemano įtakai Voldemarui, Rytų Europa vienu žingsniu labiau prisiartinusi prie taikos. Ar lenkų vyriausybė priimsianti pasiūlymą pradėti derybas kovo 30 d. Karaliaučiuj, dar esąs klausimas. Tai daugiausia pareisią nuo derybų, kurios tuo klausimu būsiančios vedamos Ženevos užkulisiuos.


Šiais Vytauto Didžiojo metais nemažas Amerikos lietuvių skaičius atvyko Lietuvon. Keli iš jų atvažiavo nuolatos apsigyventi Lietuvoje, kiti pasižiūrėti patirti gyvenimo sąlygas ir galimumus grįžti, o dauguma jau rengiasi važiuoti atgal. Šaulių Sąjunga visus atvykstančius sutinka ir priima, todėl Šaulių Sąjungai labai svarbu yra žinoti, kokių įspūdžių mūsų broliai įgijo viešėdami Lietuvoje, kokių patyrė netikslumų bei trūkumų, kaip praleido laiką Lietuvoje ir kit. Šiais klausimais taip pat įdomaujasi ir platesnioji visuomenė, bet Šaulių Sajunga, deja, negali pilnai atsakyti. Be to labai svarbu yra išaiškinti Amerikos lietuvių grįžimo Lietuvon galimumus, ką galima geriausiai atlikti bendruose pasikalbėjimuose, todėl Šaulių Sąjunga š. m. rugsėjo m. 9 ir 10 dienomis kviečia visus Amerikos lietuvių ekskursijų vadovus, organizacijų atstovus, spaudos bendradarbius ir bendrai visus, kurie dar vieši Lietuvoje tomis dienomis dalyvauti ruošiamam pasitarime. Rugsėjo mėn. 8 d. yra Tautos šventė ir iškilmingiausia šventė Vytauto Didžiojo garbei. Šios šventės metu Kaune įvyks didelis kariuomenės paradas, iškilminga eisena ir vakare Vytauto kalne misterija „Vytauto Žemė“, mes tikime, kad į šią šventę suvažiuos amerikiečiai į Kauną ir pasiliks 2 dienoms Kaune. Šaulių Sąjunga kviečia apie savo sutikimą dalyvauti pasikalbėjime pranešti Šaulių Sajungai išanksto, laišku, telefonu arba asmeniniai, kaip kam patogiau. Jei ir kas išanksto pranešti negalės, tai visi rugsėjo mėn. 9 d. 10 val. prašomi susirinkti Šaulių Sąjungos salėje. Susirinkimo programoje numatyta, pasikalbėjimai — pasitarimai, lankymas žymesnių Kauno pramonės įstaigų, dalyvavimas Karo Muziejaus vakarinėse vėliavos nuleidimo iškilmėse ir atsisveikinimo arbatėlė. Kadangi Šaulių Sąjunga negali visų asmeniniais kvietimais pakviesti, tai tiki, kad į šį jos kreipimąsi mūsųu broliai atsilieps ir kas galės dalyvaus. Be Šaulių Sąjungos atstovų, šiame pasitarime dalyvaus taip pat ir Vilniui Vaduoti Sajungos centro komiteto atstovai. Šaulių Sajunga kvies spaudos atstovus ir žymesnius visuomenės veikėjus ir t. t.


„Mūsų draugystė — ne sparčiai praslenkantis šešėlis…“

Mes rengiamės VI Pasauliniam jaunimo ir studentų festivaliui. Į istoriją jau įėjo penki festivaliai. Bet ar galima taip pasakyti — įėjo į istoriją? Ryškūs ir saulėti, skambantieji nuo dainų Prahos, Budapešto, Berlyno, Bukarešto, Varšuvos miestai — argi tai tik istorija? Kiek žmonių kelių susikryžiavo šiuose miestuose, kaip smarkiai iš karto padaugėjo pasaulyje ištikimų visam gyvenimui draugų. Jiems buvusieji festivaliniai susitikimai toli gražu ne istorija. Šie festivaliniai susitikimai užtikrino tvirtą, kaip granitas viso pasaulio jaunimo draugystę. Milijonai įvairių pasaulio šalių jaunuolių ir merginų neseniai pademonstravo savo draugystės jėgą, drąsiai gindami Egipto jaunimą niūriomis dienomis, kai Anglijos, Prancūzijos ir Izraelio lėktuvai sėjo mirtį egiptiečių žemėje. Pažvelkite į pasaulio žemėlapį. Kiek šimtų tūkstančių miestų jame įrašyta! Dešimtys, šimtai tūkstančių laiškų siunčiama į tuos miestus. Daugelis jų prasideda žodžiais: „Pameni Varšuvą?”. O daugelis laiškų, galbūt, baigiasi žodžiais: „Mes susitiksime Maskvoje”. Daugelis ir mūsų respublikos jaunuolių, besirengiančių festivaliui Maskvoje, ėmė susirašinėti su draugais iš Kinijos, Korėjos ir kitų pasaulio šalių. Mums, į Estiją, siunčia laiškus Kinijos, Bulgarijos, Čekoslovakijos, Rumunijos ir kitų šalių jaunieji darbininkai, studentai, moksleiviai. Šiuose laiškuose jaunuoliai ir merginos pasakoja apie savo gyvenimą, apie juos jaudinančias problemas. Laiškuose — karštas noras stiprinti draugystę. Visai neseniai Taline įvyko internacionalinė draugystės savaitė. Organizuodami šią puikią priemonę, Talino komjaunuoliai siekė sustiprinti estų jaunimo ryšius su liaudies demokratijos šalių jaunimu. Ir nors savaitės metu ne tiek jau daug buvo pasakyta kalbų, vis dėlto tie draugystės laiškai, kuriuos gauna komjaunimo Talino miesto komitetas nuo Kinijos, Korėjos, Bulgarijos, Rumunijos, Čekoslovakijos ir Albanijos studentų, rodo, kad savaitė pasiekė savo tikslą. Savaitės metu mes susidraugavome. Mūsų draugystė neišardoma. Mes žinome dėl ko kovojame. Priekyje mūsų laukia sunkumai, bet mes nepasuksime iš kelio, mes privalome kovoti dėl laimės ir šviesios ateities. Juk mes — pasaulio viltis. Tokia pagrindinė šių laiškų mintis. Negalima nepateikti bent vieną šių laiškų. Štai ką rašo kinų studentas Čenj Czunj-sanis. „Ačiū, draugai, už viską! Ne, savo svoriu žodis ačiū negal išreikšti jausmo, kurį patyriau susitikęs su jumis. Oficialių žodžių žodyne sunku surasti tinkamą išsireiškimą, kuris galėtų perduoti savo meilę jums, draugams estams. Prisipažinsiu, Estija man buvo nelabai žinoma. Bet tai buvo anksčiau, iki mūsų susitikimo. Dabar aš galiu visu balsu visiems pareikšti, kad pažinau Estiją, ją pamilau. Aš myliu Jūsų gražią, jaukią sostinę ir ypač Jūsų svetingą tautą, kurioje susiradau nuoširdžių draugų. Kiek šiltų žodžių buvo tarta susitikimų metu. Taline praleistos dienos, nepraėjo be pėdsako. Jos paliko malonius jaudinančius atsiminimus. Mes draugai ne žodžiais, o ginklo draugai. Bendras siekimas užtikrinti laimę savo tautai, meilė mūsų socialistinėms šalims vienija mus, estus ir kinus”. Mūsų draugas kinas Čenj Czunj-sanis savo laiške pateikia nuostabias jauno kinų poeto Šao Janj-sano eilutes: „Mūsų draugystė — ne sparčiai praslenkantis šešėlis, Kurį galima pamatyti tik saulėtą dieną, Mes bendrame apkase kovėmės su tavimi, Išvien mes stojome į mūšį. Šaudome taikliai ir seniai žinome Bendrąjį tikslą, svarbiausiąją kryptį!” Tiesiog neužtektų laikraščio paskelbti visiems karštiems, jaudinantiems laiškams, kuriuos atsiuntė draugai-broliai, neseniai viešėjusieji pas mus, susipažinusieji su mūsų jaunimo gyvenimu, fabrikais ir gamyklomis. Tačiau visi šie laiškai, trumpi ir ilgi, parašyti visos delegacijos vardu ar vieno žmogaus, visi jie nuostabi ištikimybės priesaika, ryžtas nepaliaujamai kovoti dėl taikos, dėl laimės, už tai, kad, pažvelgę į padangę, nematytume mirtį nešančių priešo lėktuvų; už tai, kad, statydami namą, žinotume: čia gyvens ir mūsų anūkai.


Naujos galimybės tarptautiniam gyvenime.

Dideli įvykiai turi ir didelių pasėkų. Tą pastebime su Kelogo paktu, kuriuo jau apie 50 valstybių pasižada nesiimti ginklo. Šiuo kartu tenka atkreipti dėmesio į Sovietų Rusijos pakvietimą prisidėti prie šio pakto ir jos sutikimą jį pasirašyti. Sovietų Rusijos diplomatijos santykiai su Kelogo paktu turi jau tam tikrą istoriją. Rusai jau dalyvavo Tautų Sąjungos paruošiamoj nusiginklavimo konferencijoj, kur jie įteikė labai radikalinių projektų. Sovietai siūlė priimti visišką nusiginklavimą. Kai pasiūlymas buvo atmestas, rusai įteikė naują projektą, kuriuo nusiginklavimas turėtų būti vykdomas palaipsniui. Šis projektas susilaukė kitokio likimo: jis nebuvo atmestas, bet nebuvo ir priimtas. Įžiūrėdami nusiginklavimo konferencijos šaukimo atidėliojime blogą valią, sovietai prieš kelias savaites atsisakė dalyvauti konferencijoj, kuri turėjo svarstyti privatinės ginklų gamybos klausimus. Rusų pareiškimu, neišsprendus nusiginklavimo klausimų, smulkesnių reikalų svarstymas neturėtų jokios praktiškos reikšmės. Pradėję kartu su kitomis valstybėmis bendradarbiauti taikos patikrinimo srity, sovietai buvo tikri, kad jie bus pakviesti pasirašyti Kelogo paktą, nes jis savo idėja turi apimti visas pasaulio valstybes. Tačiau sovietai reikalavo, kad Rusija būtų pakviesta dalyvauti pakto ruošimo darbuose. Užsienių reikalų komisaras Čičerinas pakto pasirašymo išvakarėse tokią pažiūrą oficialiniai deklaravo. Bet jo balsas nebuvo išgirstas. Tiktai po pakto pasirašymo Sovietų Rusijai buvo pasiųstas pakvietimas prie jo prisidėti. Nors ir pareiškęs neigiamą nuomonę dėl įvairių sąlygų, kai kurių valstybių statomų paktui, vis dėlto Čičerino pavaduotojas Litvinovas atsakė teigiamai. Savo atsakyme jis tarp kita ko nurodo į tai, kad Sovietų Rusija daugeliui valstybių savo laiku siūliusi nepuolimo sutartis, kurios turėjusios patikrinti taiką, vis dėlto nedaug valstybių atsiliepusios į tą kvietimą. Tarp atsiliepusių valstybių Litvinovas savo atsakyme mini ir Lietuvą. Ryšy su Sovietų Rusijos pakvietimu kilo naujas klausimas. Amžinosios taikos sutartis - amerikiečių darbas. Dabar Sovietų Rusijos ir Amerikos parašai bus padėti vienam ir tam pačiam dokumente. Tuo pačiu išeitų, kad didžioji užjūrio valstybė keičia savo nusistatymą Rusijos atžvilgiu, kurios ji ligšiol nepripažino. Ne tik patys rusai, bet ir kai kurie užsienio politiniai sluoksniai aiškina pakvietimo faktą kaip netiesioginį Sovietų Rusijos pripažinimą iš Amerikos Jungtinių Valstybių pusės. Tokios pat nuomonės savo keliu yra kiniečių Nankino vyriausybė. Ji taip pat mano, kad pakvietimas prisidėti prie pakto reiškia jos pripažinimą de jure. Galimas santykių pakitėjimas tarp Sovietų Rusijos ir Amerikos Jungtinių Valstybių duoda pagrindo kalbėti apie naujas gaires tarptautiniam gyvenime. Šios dvi valstybės, nežiūrint visų priešingumų vidaus sutvarkymo atžvilgiu, turi didelių tarpusavio traukimo jėgų. Tai ypač pasireiškė po dar neaiškaus turinio anglų prancūzų susitarimo, kuris Amerikoj suprantamas kaip nukreiptas prieš ją. Ta plotme nurodoma, kad Amerika jaučiasi izoliuota. Toks pats vaizdas gaunamas pažvelgus į Tolimuosius Rytus, kur Amerika pirmoji pripažino tautinės Kinijos teises reviduoti senąsias sutartis. Tuo tarpu kitos valstybės, kaip antai Japonija, žymia dalimi ir Anglija, tam priešingos. Iš kitos pusės paskutiniuoju laiku pastebimas anksčiau kiek pašlijusių Vokietijos Rusijos santykių pagerėjimas. Vokietija ne nuo šiandie deda pastangų įtraukti sovietus į tarptautinį gyvenimą. Vokiečių nuopelnu laikomas ir Sov. Rusijos sutikimas dalyvauti Tautų Sąjungos nusiginklavimo darbuose. Dabar Litvinovas teigiamai atsakė į Kelogo paktą po savo atsilankymo Berlyne. O Vokietija tuo pat metu laikoma labai artima Amerikai. Todėl drąsesni politiniai sluoksniai daro didelių išvadų iš naujo faktoriaus, kurį sudarytų Amerika, Vokietija ir Rusija. Jei tokie spėliojimai pasitvirtintų, jie be abejojimo turėtų didelės įtakos ir Rytų Europai, nes Rusija ir Vokietija ja betarpiai suinteresuotos.


94-ųjų kovos dėl Puerto Riko nepriklausomybės pradžios metinių minėjimas Lareso mieste virto, kaip praneša agentūra Prensa Latina, galinga manifestacija prieš Ameriką. Tūkstančiai žmonių, susirinkusių Lareso mieste iš visų šios Amerikos kolonijos vietų savo nacionalinės šventės paminėti, nešė Puerto Riko vėliavas ir plakatus, kuriuose įrašyti reikalavimai išvesti Šiaurės Amerikos kariuomenę ir paleisti politinius kalinius. Kreipdamasis į susirinkusius, Niujorko puertorikiečių organizacijų delegatas Pelegrinas pabrėžė, kad puertorikiečiai solidarūs su Kubos revoliucij


Vakar Seimo posėdis prasidėjo pareiškimų liūtimi. O dar prieš juos Aukščiausiojo Teismo pirmininkas M. Lošys priėmė iškilmingą priesaiką iš Seimo nario A. Rudžio, kuris nedalyvavo lapkričio 25 d. posėdyje. Beje, po priesaikos jis perskaitė pirmąjį pareiškimą. Socialdemokratų frakcija pasmerkė paskutiniame Aukščiausiosios Tarybos posėdyje priimtą nutarimą dėl deputatų ir Vyriausybės narių socialinių garantijų. LSDP pasiūlė priimti protokolinį nutarimą - sustabdyti pinigų išmokas ir dar kartą apsvarstyti garantijas, atsižvelgiant į socialinį teisingumą. Panašias mintis pareiškė ir Seimo narys L. Milčius, perskaitęs Tautininkų sąjungos pareiškimą, kuriame irgi prašoma atšaukti tokį nutarimą. Kitą pareiškimą perskaitė LDDP frakcijos pirmininkas J. Karosas (pareiškimas spausdinamas). Šis klausimas įtrauktas į savaitės darbų programą. Įkurta dar viena - Lenkų frakcija. Ją sudaro 4 nariai. To, žinoma, per maža frakcijai, bet padaryta išimtis - Lenkų frakcija bus įregistruota. Seimo narys A. Račas perskaitė Bundestago parlamentinės grupės laišką, kuriame jos pirmininkas pasveikino naująjį Seimą ir pakvietė bendradarbiauti. A. Račas pasiūlė Seime įkurti Lietuvos ir Vokietijos parlamentinę grupę. Seimo narys A. Katkus perskaitė Kauno darbininkų sąjungos ir Sąjūdžio atstovų kreipimąsi dėl elektros ir dujų kainų kėlimo ir pasiūlė įpareigoti Vyriausybę bei Energetikos ministeriją peržiūrėti kainas ir nustatyti pagrįstus mokesčius. Šį klausimą patikslino Krikščionių demokratų frakcijos vadovas P. Katilius, pasakęs, kad jie parengė įstatymo projektą, siūlė įtraukti į darbotvarkę. Po to Seimo nariai ilgokai svarstė darbotvarkę. Ir savaitės, ir antradienio darbų programose dešinieji deputatai aptiko netiksliai suformuluotų klausimų. Mat negalima tik nutarimu priimti klausimo „Dėl Valstybės gynybos tarybos”. Tam reikia įstatymo. Kaip ir dėl Seimo komitetų. Laikinai einantis Seimo pirmininko pareigas Č. Juršėnas sakė pataisysiąs šias klaidas, bet jas derėjo patikslinti dar išvakarėse įvykusiuose pasitarimuose, kuriuose dalyvavo visų frakcijų atstovai. Į savaitės darbotvarkę įtraukti dar keli klausimai: dėl opozicijos vietos Seime; dėl deputatų ir Vyriausybės narių socialinių garantijų pakeitimo; dėl Komisijos KGB veiklai ištirti, dvi rezoliucijos žemės ūkio klausimais. Pradėtas svarstyti Lietuvos Respublikos Prezidento rinkimų įstatymo projektas, bet netrukus jis atidėtas. Padaryta pertrauka ir svarstant Seimo komitetų klausimą. Jų pagal projektą turėtų būti 11. Po pietų deputatai šį klausimą svarstė toliau. Žibalo į ugnį įpylė Seimo narys A. Endriukaitis, pasakęs, kad salėje sėdi legenda tapęs agentas „Kliugeris”. Jis retoriškai klausė, ar gali žmogus, kaltinamas šnipinėjimu, dalyvauti Seimo darbe, ir pakvietė balsuoti. Pagaliau išmušė penktosios Vyriausybės valanda. Laikinai einantis Prezidento pareigas A. Brazauskas perskaitė dekretą dėl ministro pirmininko kandidatūros. Jis pateikė svarstyti ketvirtosios Vyriausybės vicepremjero B. Lubio kandidatūrą. B. Lubys išdėstė savo programines nuostatas aktualiausiais klausimais ir atsakė į daugybę klausimų. Vakar pretendentas į premjerus susitiko su frakcijų atstovais. Šiandien prieš pietus B. Lubys susitiks su „Tėvynės santaros”, kurią sudaro trys frakcijos, deputatais, o po pietų įvyksiančiame posėdyje bus balsuojama dėl naujojo premjero kandidatūros. Po pietų A. Endriukaitis dar kartą iškėlė „Kliugerio” problemą ir pareikalavo balsuoti. Č. Juršėnas perskaitė Konstitucijos graipsnį, įtvirtinantį nekaltumo prezumpciją. Seimas toliau svarstė Seimo komitetų klausimą. Po diskusijų nutarta įsteigti Agrarinį, Biudžeto ir finansų, Ekonomikos komitetus. LDDP frakcija skubesne tvarka pasiūlė toliau nagrinėti Prezidento rinkimų įstatymo projektą. Kilo didelė diskusija dėl šio įstatymo projekto. Pagal Konstituciją jį priimti Seimas privalo per 10 dienų, tačiau dešinioji pusė aktyviai siekė tai užvilkinti. Dėl skubesnės tvarkos buvo balsuojama. Rankų miškas pakilo kairėje pusėje ir centre. Balsavo prieš arba susilaikė dešinieji. Tačiau 82 balsų persvara šio įstatymo projektas bus priimamas skubesne tvarka. Kuluaruose sklando kalbos: Seimo dauguma sieks, kad Prezidento rinkimai įvyktų 1993 m. sausio mėnesį, o „Tėvynės santara” pasisako, kad prezidentas būtų renkamas balandžio mėnesį.


Birželio 18-ąją - arkivyskupo Julijono Steponavičiaus (1911–1991) mirties dieną - karstas su jo palaikais iš Vilniaus arkikatedros požemių perkeltas į Tremtinių koplyčią. Iškilmingas Šventas Mišias už arkivyskupą - tremtinį J. Steponavičių aukojo Vilniaus arkivyskupas Audrys Juozas Bačkis, vyskupai Jonas Boruta ir Juozas Tunaitis, Kaišiadorių vyskupas Juozapas Matulaitis, Panevėžio vyskupas Juozas Preikšas, arkivyskupijos kunigai. Pamokslą pasakė vyskupas Jonas Boruta. Arkivyskupas J. Steponavičius yra gimęs etninėse lietuvių žemėse - Gervėčių parapijoje, dabartinėje Baltarusijos teritorijoje. Baigęs Vytauto Didžiojo gimnaziją Vilniuje, įstojo į Vilniaus kunigų seminariją. 1936 metais ją baigė teologijos magistro laipsniu. Kunigavo Rodūnėje, Gardine, Palūšėje, Adutiškyje. 1955 metų vasarą popiežius Pijus XII kunigą J. Steponavičių nominavo tituliniu Antarados vyskupu ir paskyrė Panevėžio vyskupo Kazimiero Paltaroko augziliaru. 1955 m. rugsėjo mėnesį Panevėžio katedroje J. Steponavičius buvo konsekruotas vyskupu. 1958 metais, mirus vyskupui K. Paltarokui, vyskupas J. Steponavičius pradėjo administruoti Vilniaus ir Panevėžio vyskupijas. Tačiau po kelerių metų ilgiems dešimtmečiams komunistinės valdžios buvo ištremtas į Žagarę. Tik 1988 metais jam buvo leista grįžti į Vilnių ir eiti apaštalinio administratoriaus pareigas. 1989 metų kovo 10 dieną popiežius Jonas Paulius II vyskupą J. Steponavičių pakėlė arkivyskupu ir paskyrė Vilniaus arkivyskupijos ordinaru. Tremties vargai ir rūpesčiai palaužė sveikatą - 1991 metų birželio 18 dieną po sunkios ligos arkivyskupas J. Steponavičius mirė. Vilniaus arkikatedros Tremtinių koplyčioje įrengta niša, kurioje bus įmūrytas čia perkeltas karstas su tremtinio arkivyskupo J. Steponavičiaus palaikais. Nuo koplyčios sienos iš portreto žvelgia kitas tremtinys - arkivyskupas Mečislovas Reinys, nukankintas Vladimiro kalėjime. Jo palaikų surasti nepavyko - į Vilnių buvo parvežta tik sauja žemių.


Tarybų Sąjungos vyriausybės kvietimu Danijos Ministras Pirmininkas ir Užsienio Reikalų Ministras H. K. Hansenas buvo Maskvoje 1956 metų kovo 2-6 d. d. Ministras Pirmininkas H. K. Hansenas ir Švietimo ministras Julius Bomholtas, kuris lydi Ministrą Pirmininką kelionėje, kalbėjosi Maskvoje su Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Ministrų Tarybos Pirmininku N. A. Bulganinu, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Nariu, TSKP CK Pirmuoju Sekretoriumi N. S. Chruščiovu, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmuoju Pavaduotoju ir Užsienio Reikalų Ministru V. M. Molotovu, TSRS Ministru Tarybos pirmininko Pirmuoju Pavaduotoju A. I. Mikojanu, o taip pat kitais Tarybų Sąjungos vadovaujančiaisiais veikėjais. Tuose pasikalbėjimuose nuo Danijos taip pat dalyvavo: URM Generalinis Sekretorius Nilsas Sveningsenas, Danijos Ambasadorius Maskvoje Aleksas Merkas, Danijos Pasiuntinys Belgrade Rolfas Kjeras, URM Spaudos skyriaus vedėjas Sigvaldas Kristensenas, Ambasados Maskvoje Patarėjas Gregersas Larsenas, URM Atsakingasis bendradarbis H. E. Tranė. URM Atsakingasis bendradarbis Hansenas S. Mėleris, URM Sekretorius Bjornas Olsenas. Nuo Tarybų Sąjungos pasikalbėjimuose taip pat dalyvavo: TSRS Užsienio prekybos ministras I. G. Kabanovas, TSRS Kultūros ministras N. A. Michailovas, TSRS Užsienio Reikalų Ministro Pavaduotojas V. S. Semionovas, TSRS Ambasadorius Danijoje N. V. Slavinas, TSRS URM Skandinavijos šalių skyriaus vedėjas M. G. Gribanovas ir TSRS Ambasados Danijoje patarėjas A. S. Kaplinas. Šių draugiško savitarpio supratimo aplinkoje vykusių pasikalbėjimų metu buvo atvirai pasikeista nuomonėmis klausimais, kurie turi reikšmės Danijos ir Tarybų Sąjungos santykiams. Abi pusės pabrėžė, kad tarp dviejų šalių nėra klausimų, sudarančių kliūtis draugiškiems ryšiams, ir buvo išreikštas pageidavimas toliau vystyti gerus santykius, jau esančius tarp dviejų šalių. Buvo smulkiai svarstomas klausimas dėl dviejų šalių ekonominių ryšių. Abi pusės sutarė, kad prekyba yra viena iš svarbiausių priemonių tautų savitarpio supratimui vystyti. Abi pusės sutiko, kad artimiausiuoju metu Kopenhagoje įvyktų prekybinės derybos dvimečiam protokolui sudaryti apie savitarpinį prekių tiekimą. Nuo Danijos buvo pareikšta, kad ji pasirengusi patiekti Tarybų Sąjungai pagal tą protokolą, kuris turi būti sudarytas, tanklaivį arba, jeigu tai neįmanoma, du sauso krovinio jūrų laivus, kurių kiekvieno krovinių kėlimo pajėgumas sudarys 10 tūkstančių tonų ir greitis - 17-18 mylių per valandą. Galutinis atsakymas į šį klausimą bus duotas artimiausiuoju metu, Danijos Ministrui Pirmininkui grįžus į Kopenhagą. Ministrui Pirmininkui ir Užsienio Reikalų Ministrui H. K. Hansenui viešint Maskvoje, buvo pasirašytas Danijos ir Tarybų Sąjungos susitarimas dėl žmonių gyvybių gelbėjimo Baltijos jūroje. Šis Susitarimas, kurį nuo Danijos pasirašė Ministras Pirmininkas ir Užsienio Reikalų Ministras H. K. Hansenas, o nuo Tarybų Sąjungos — Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas, yra skirtas greitai pagalbai užtikrinti laivų sudužimo atveju ir pan. Baltijos jūroje ir savitarpio paramai užtikrinti ieškant laivų ir lėktuvų, kurie dingo be žinios arba dėl kurių bijoma, kad juos ištiko nelaimė. Derybų metu buvo pažymėta, kad pastaruoju metu palankiai vystosi Tarybų Sąjungos ir Danijos kultūriniai ryšiai. Buvo sutarta, kad platus kultūrinis bendradarbiavimas, mokslo, meno ir švietimo srityje bus priemonė savitarpio supratimui stiprinti tarp dviejų šalių. TSRS Kultūros ministro N. A. Michailovo ir Danijos Švietimo ministro J. Bomholto derybose buvo patenkinamai išspręsta eilė klausimų. Tuo būdu, buvo susitarta pasikeisti tarp Danijos ir Tarybų Sąjungos studentais mokymuisi; turima galvoje, kad kiekviena pusė pakvies kitos pusės profesorius arba kitus aukštosios mokyklos dėstytojus moksliniam darbui arba paskaitoms skaityti; numatyta plačiau bendradarbiauti mokslo srityje. Pusės susitarė padėti vystyti turizmą tarp dviejų šalių. Buvo sutarta, kad artimiausioje ateityje Kopenhagoje įvyktų Danijos – Tarybų Sąjungos derybos kai kurioms savitarpio pretenzijoms sureguliuoti dėl atsilyginimo, susijusio su Pabaltijo respublikų įėjimu į Tarybų Sąjungą. Danijos Ministras pirmininkas iškėlė klausimą dėl leidimo išvažiuoti į Daniją iš Tarybų Sąjungos Danijos piliečiams, kurie čia buvo nuo karo meto. Nuo Tarybų Sąjungos buvo pareikšta, kad ji yra pasiruošusi leisti išvažiuoti visiems šiems piliečiams su sąlyga, jeigu jie patys panorės palikti Tarybų Sąjungą. Keičiantis nuomonėmis bendrais bruožais buvo svarstomas klausimas, kuriose srityse galėtų būti nustatytas artimesnis kontaktas tarp dviejų šalių ateityje. Čia vieningai buvo pripažinta, kokią reikšmę turi asmeninių kontaktų vystymas savitarpio kelionių būdu. Lygiai taip pat buvo sutarta, kad pasikeitimas parlamentinėmis delegacijomis tarp dviejų šalių yra vertinga grandis stengiantis pagilinti savitarpio supratimą tarp Danijos ir Tarybų Sąjungos. Per pasikalbėjimus buvo sutarta, kad ryšių išplėtimas tarp visų šalių reikš esminį indėlį į supratimo vystymą tarp šalių, kas yra viena tvirtos taikos prielaidų. Abi pusės visiškai sutarė, kad santykiai tarp valstybių turi remtis nesikišimo į vieni kitų vidaus reikalus, valstybių suverenumo gerbimo, nepuolimo ir taikaus bendradarbiavimo pagrindu sutinkamai su pagrindiniais Suvienytųjų Nacijų Organizacijos principais. Abi pusės pareiškė, kad siekia dėti pastangas ieškant būdų išspręsti tokias pribrendusias tarptautines problemas, kaip efektyvaus saugumo užtikrinimas visoms tautoms, ginklavimosi varžybų nutraukimas ir reikalingo pasitikėjimo nustatymas valstybių santykiuose. Įvykęs pasikeitimas nuomonėmis bendrais politiniais klausimais, nepaisant esamo pažiūrų skirtumo, įgalino kiekvieną pusę giliau suprasti kitos pusės pažiūras ir neabejotinai padės vystyti gerus santykius tarp Danijos ir Tarybų Sąjungos. Ryšium su tuo abi pusės išreiškė norą pagal savo išgales taikiu tarptautiniu bendradarbiavimu prisidėti prie tolesnio tarptautinės padėties sušvelninimo. Pabuvoję Maskvoje, Ministras Pirmininkas ir Užsienio Reikalų Ministras H. K. Hansenas su žmona ir Švietimo ministras Julius Bomholtas su žmona kartu su juos lydinčiais asmenimis kelias dienas keliaus po Tarybų Sąjungą, tame tarpe jie aplankys Kijevą, Tbilisį, Stalingradą ir Leningradą. Grįžti į Daniją numatyta 1956 metų kovo 14 d.


Čekoslovakijos Komunistų partijos CK plenumas

Kaip praneša Čekoslovakijos telegramų agentūra, vasario 27 ir 28 d. d. Prahoje įvyko Čekoslovakijos Komunistų partijos Centro komiteto plenumas. Antoninas Novotnas perskaitė ataskaitinį pranešimą apie pastaraisiais mėnesiais įvykusias Čekoslovakijos Komunistų partijos derybas su Tarybų Sąjungos Komunistų partija ir kitomis broliškomis komunistų bei darbininkų partijomis. Po A. Novotno pranešimo CKP Centro komitetas pradėjo svarstyti klausimus, susijusius su Čekoslovakijos liaudies ūkio efektyvumo didinimu. Pranešimą padarė Jaromiras Dolanskis. Po diskusijos Čekoslovakijos Komunistų partijos Centro komitetas priėmė atitinkamus nutarimus.