Laikas nuo laiko demokratiškieji katalikai arba, gal geriau, katalikiškieji demokratai pradeda ignoruoti valstybę. Kalbėdami apie jaunuomenės auklėjimą ir mokslinimą jie teužsimena tik apie tėvių ir Bažnyčios teises. Apie Valstybės teises visai ir neužsimena, tarsi, jų ir nebūtų. Kai kada apie valstybę jie reiškia tokias mintis, kurios visai sutampa su vidurinių amžių ir mūsų laiko nominalistų mintimis: Valstybė — tai tik žodis arba garsas, arba, daugiausia, tai tik valdantieji. Ir tiek. Kai sąmoningai ar nesąmoningai yra pradedamas skiepyti toks klaidingas valstybės supratimas, tai aišku, kad jis reikia tinkamai išaiškinti. Be to, kai jaunuomenės auklėjimo reikale tėra kalbama tik apie tėvų ir Bažnyčios teises, tai savaime suprantama, kad tenka kalbėti apie Valstybę ir jos santykius su Bažnyčia. Šiandien — padažnėjusiuose „katalikų kongresuose“ apie valstybę yra kalbama drąsiai ir neigiamai. Valstybė ir ją valdantieji katalikiškai demokratiškųjų mitingierių yra apšaukti „masonais“, rodos, net ir „šėtonais“. Išsireiškimai, kaip matome, labai stiprūs. Jie primena kai kuriuos pirmykštės krikščionybės laikų krikščionis, kurie tvirtino, kad krikščionis turi toliau laikytis nuo Valstybės. Ir Tomas Akvinietis apie tokius kalba, sakydamas: „quidam fideles in primitiva Ecclesia dicebant, terremis potestatibus se subjici non debere propter libertatem, quam consecuti eriant a Christo“. „Kai kurie pirmykštės krikščionybės krikščionys manė, kad žemiškosios valdžios nereikia klausyti dėl iš Kristaus gautos laisvės“. Kai kas klaidingai aiškindamas mintis, genialiojo Augustino pareikštas jo veikale de citate Dei, kur yra kalbama apie civitas coelestis ir civitas terrema, mano, kad valstybė neturi pozityvios vertės. Du didieji religiniai reformatoriai — Liuteris ir Kalvynas — ne kartą aiškiai ir atvirai yra skelbę, kad valstybė yra nuodėmės padarinys. Jei taip, tai liuterių ir kalvynų tikybai priklausąs krikščionis, valstybę tegali tik pakęsti kaip malum necessarium. Tiesa, valstybė ir politika yra neišvengiami dalykai, bet jie yra blogi. Štai šis Liuterio ir Kalvyno krikščionybės pastatymas prieš valstybę yra labai svarbus ir mūsų gyvenamajai gadynei, ypač kai yra kalbama apie valstybės supratimą. Yra net katalikiškai nusiteikusių valstybės vyrų ir valstybės mokslo žinovų, kurie valstybės kilmę norėtų išvesti iš sugedusios žmogaus prigimties. Skirtumas tarp Bažnyčios ir Valstybės, — kaip dviejų realybių, viena greta antros esančių, yra pačios krikščionybės įvestas dalykas. Ir šis Bažnyčios ir Valstybės skirtumas pačios krikščionybės visais amžiais buvo pripažintas. Bažnyčia visada ir visur, kur tik ji bepasireikšdavo, atstovaudavo dvasiškus žmonijos reikalus, o Valstybė — žemiškus, kūniškus. Kai fariziejai, norėdami Kristų pagauti, pakišo jam dilemą, ar reikia Palestinos gyventojams mokesnius mokėti Romos valstybės valdovams ar ne, — (jei būtų atsakęs, kad reikia, tada Kristus būtų pasirodęs fariziejų akyse priešas to izraelitų tikėjimo, kuris skelbė, kad žydų tauta yra ir turi būti savarankiška teokratiška valstybė. O jei Jis būtų pasakęs, kad nereikia, tada Kristus būtų pasirodęs Romos valstybės priešas).


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Amerikos ginklo išbandymai Ramiajame vandenyne sudaro pavojų japonų žvejams

PEKINAS, kovo 13 d. (TASS). Kaip praneša Tokio radijas, Japonijos provincijos spauda griežtai smerkia JAV ketinimą surengti balandžio mėnesį atominio ginklo bandymus Enivetok-Bikinio atolų rajone. „Kachoku Simpo“, „Ivate Simpo“, „Jamagata Simbun“ ir kiti laikraščiai, išeinantieji Tochoku rajone (Chonsiu salos šiaurės vakarų dalis), vieningai reikalauja atšaukti išbandymus. „Jamagata Simbun“ nurodydamas, kad jų aukomis vėl gali tapti japonų žvejai, primygtinai reikalauja uždrausti bandomuosius sprogdinimus. „Kachoku Simpo“ kritikuoja paskutiniuosius premjero Chatojamos ir užsienio reikalų ministro Sigemicu pareiškimus, kurie, pasak laikraščio, yra mėginimas pateisinti JAV veiksmus ir tam tikru mastu rodo, jog vyriausybė nepasiryžusi atkakliai kovoti už tai, kad būtų įvykdyta neseniai priimta Japonijos parlamento rezoliucija dėl atominio ir vandenilinio ginklo bandymų uždraudimo.


Vakar Centrinės Europos užsienio reikalų ministrai turėjo susitikti su JAV prezidentu Dž. Bušu ir apsvarstyti krizę Bosnijoje ir Hercegovinoje. Susitikime turėjo dalyvauti Austrijos, Vengrijos, Lenkijos ir Slovėnijos atstovai. Jo iniciatorius buvo Austrijos užsienio reikalų ministras. Manoma, kad gali būti svarstoma galimybė įkurti Bosnijos civiliams gyventojams saugumo zoną, pabėgėlių problema, kaip apsisaugoti nuo konflikto plitimo. Albanija ir Europos bendrija, siekdamos užkirsti kelią ginkluoto konflikto plitimui, pasirašė memorandumą, pagal kurį Albanijos ir Jugoslavijos pasienyje įkuriama EEB stebėtojų misija.


Žiniomis iš Karaliaučiaus, mūsų delegacijos pirmininkas prof. Voldemaras dėl derybų vienam lenkų spaudos atstovui pareiškęs, kad šiose derybose, išeinant iš Tautų Sąjungos tarybos priimtos rezoliucijos, nebūsiąs liečiamas Vilniaus okupacijos klausimas. Išvažiuodamas iš Varšuvos Zaleskis spaudos atstovui pareiškęs, kad Karaliaučiaus derybos turėsiančios įgyvendyti tarptautinius susitarimus dėl pašto, telegrafo, geležinkelių ir laivų susisiekimo tarp Lietuvos ir Lenkijos. Kitais klausimais jose nebūsią tariamasi.


Įstatymas priimtas, bet nuo saugumo nukentėjusieji savo bylas pamatys tik po metų kitų Praėjusios savaitės pabaigoje Lenkijos Seimas po ilgų peripetijų pagaliau priėmė įstatymą įkurti Tautos atminties institutą. Jame būtų sukaupti komunistinės Lenkijos specialiųjų tarnybų archyvai, kad su jais galėtų susipažinti visi nuo tų tarnybų nukentėjusieji. Lenkų dešiniąsias partijas jungianti ‘“Solidarumo” rinkimų akcija (AWS) to siekė nuo pat atėjimo į valdžią praėjusių metų rudenį. “Mūsų šalis ir taip jau yra paskutinė iš visų Vidurio bei Rytų Europos valstybių - ten saugumo organų piliečiams užvestų bylų reikalai sutvarkyti tuoj po to, kai žlugo komunistinė santvarka”, - akcentuoja lenkų dešinieji. Nepaisydamas Kairiųjų sąjungos (SLD) priešinimosi, Seimas jau senokai buvo priėmęs šį įstatymą, tačiau jį vetavo prezidentas A. Kwasniewskis. Jo nuomone, būtinos didelės pataisos, o teisę susipažinti su savo bylomis privalo turėti visi piliečiai, ne tik nukentėjusieji nuo saugumo tarnybų. Taigi Tautos atminties instituto įstatymą palaikantiems deputatams reikėjo balsų dauguma atmesti prezidento veto. Tai padaryti nebuvo lengva, nes įstatymas turi nemažai trūkumų; jų randa ir AWS koalicijos partnerė Laisvės sąjunga (UW). Vis dėlto abi grupuotės veikė vieningai. Maža to: po ilgų derybų dešiniesiems deputatams pavyko prikalbini net kairuoliškąją valstiečių partiją (PSL), kad ji irgi balsuotų prieš prezidento veto. Liaudininkais dažnai vadinama PSL palaikė valdančiąją koaliciją ir pasiūlė, kad naujasis įstatymas būtų papildytas įvairiais punktais. Taigi Lenkijos parlamento balsų dauguma Tautos atminties institutas bus įsteigtas. Tačiau jo veikla bei darbuotojų atrankos principai tikriausiai bus dar gerokai patikslinti - visą pataisų paketą ruošia Laisvės sąjunga. Dar nežinia, kaip pasielgs kairioji SLD - vienintelė grupuotė, kuri kategoriškai priešinosi šiam įstatymui. Dalis apžvalgininkų mano, jog pateiks daugybę įstatymo pataisų, kiti teigia, kad SLD ketina apskųsti įstatymą Konstituciniam tribunolui. Na, o “Solidarumo” profesinių sąjungų ir AWS bloko vadovo M. Krzaklewskio nuomone, pastarasis įstatymas - puiki dovana lenkų tautai ir ypač antikomunistinio “Solidarumo” judėjimo dalyviams. Kol bus išrinkta Tautos atminties instituto vadovybė, praeis keli mėnesiai. Aštuoni-dešimt mėnesių praeis, kol bus parinkti darbuotojai ir sutvarkyti archyvai. Tad nukentėję piliečiai į savo bylas galės dirstelėti ne anksčiau kaip po pusantrų metų. Į NATO lenkus spartina ir jų “Atlanto” klubas Mūsų pietvakariniai kaimynai dar 1991 m. įkūrė “Atlanto” klubą. Ši per 100 įtakingų lenkų politikų, verslininkų, žurnalistų jungianti organizacija jau tada užsibrėžė tikslą padėti šaliai integruotis į NATO. “Atlanto” klubas iki šiol ne tik aktyviai stengiasi suburti Lenkijos valstybę aljanse palaikančias Vakarų lobistines grupes, bet ir nuolat stebi, kaip valstybė rengiasi stoti į NATO. Neseniai ”Atlanto” klubo valdyba atkreipė dėmesį į tai, kad svarbiausius Lenkijos kariuomenės postus ir toliau užima žmonės, kurie anksčiau “buvo visiškai lojalūs Sovietų Sąjungai”. Valdybos nuomone, dėl aukštų karinių pareigūnų aplaidumo Lenkija iki šiol neturi nė vieno dalinio, kuris pajėgtų kaip lygus partneris bendradarbiauti su NATO daliniais. Klubas reikalauja, kad iš vyriausybės narių būtų įkurtas NATO integracijos komitetas (analogiškas jau seniai veikiančiam ES integracijos komitetui). Jo užduotis būtų koordinuoti įvairių šalies žinybų pasirengimą artėjančiai narystei, padėti Lenkijai išbristi iš karinio atsilikimo. “Atlanto” klubas piktinasi Gynybos ministerijos vadovybe (net nori, kad atsistatydintų ministras J. Onyszkiewiczius), nes “ji privedė prie to, jog iš kariuomenės pasitraukia vertingiausi, gabiausi jauni karininkai”. Lenkijos “Atlanto” klubas kritikuoja savo šalies kariuomenės informacijos tarnybą, nes ji “išliko visiškai nepasikeitusi nuo tų laikų, kai Lenkija bei jos saugumo tarnybos, tarp jų karinė žvalgyba ir kontržvalgyba, buvo pavaldžios SSRS”, - cituoja klubo valdybos pareiškimą dienraščiai. “Atlanto” klubas reikalauja, kad Liustracijos įstatymas pirmiausia būtų taikomas tiems, kurie rengia valstybės integravimąsi į Šiaurės Atlanto bloką. Lenkų spauda: ”Mūsų kariuomenėje trūksta visko, išskyrus senienas!” Seimo nacionalinės gynybos komisija atkreipė dėmesį į Lenkijos kariuomenės atsilikimą. “Mūsų armijoje beveik viskas pasenę: kas trečias tankas nepajuda iš vietos, tik kas ketvirtas lėktuvas gali skristi, o bemaž visus mokomuosius orlaivius reiktų atiduoti karo muziejams arba Karinės nuosavybės agentūrai, kuri parduoda nereikalinga ginkluotę užsieniui”, - tvirtina žiniasklaidai Seimo komisijos atstovai. Jie taip pat sako, kad iki NATO normų Lenkijos karinėms pajėgoms trūksta per 5 tūkst. automobilių, o pusę tų, kuriuos kariuomenė turi, būtina išimti iš apyvartos - tokie jie sugedę ir pasenę. Gynybos ministerija pripažįsta, kad šalies kariuomenei beveik visko stinga, o, pavyzdžiui, Lenkijos laivynas, įstodamas į NATO, bus ne toks pajėgus negu kur kas mažesnių valstybių kaip Danijos ar Švedijos laivynai. Tačiau, kaip sarkastiškai rašo lenkų spauda, yra ir gerų naujienų: keičiami kariuomenės valgyklų indai, dar nuo pokario naudotas lauko virtuves pakeis moderni įranga, bandomos naujos patvarios ir lengvos palapinės, o vietoj rusiškų parašiutų lenkų karius numatyta aprūpinti vietinės gamybos parašiutais. Tai viskas, kuo galime pasigirti, liūdnai konstatuoja žiniasklaida. Gausu benamių ir užsikrėtusių ŽIV Lenkijos visuomenei, o ypač medikams, vis didesnį nerimą kelia AIDS problemos. Garsusis kovotojas prieš narkomaniją ir AIDS, sergančių tomis ligomis užtarėjas ir globėjas Marekas Kotanskis ne per seniausiai organizavo Varšuvoje didžiulę demonstraciją, kurios šūkis buvo: “Mes su jumis!” Kotanskis, gelbėdamas savo tautiečius nuo baisiosios žmonijos rykštės, stebina visus jau daugiau kaip dešimt metų. Jis kuria narkomanų gydymo fiziniu darbu namus, renka lėšas ir stato prieglaudas benamiams, rūpinasi AIDS ligoniais. Nepaisydamas, kad gali užsikrėsti ta pavojinga liga, rodo pavyzdį kitiems, tad į demonstraciją susirinko šimtai studentų, moksleivių, kurie per TV kreipėsi į visuomenę. Jis ragino žmones būti tolerantiškus sergantiems AIDS, nes priešingu atveju jie slėpsis, o tai gali pakenkti visuomenei. Lenkų nerimas dėl AIDS turi rimtą pagrindą. Dar 1985 m. šalies sveikatos apsaugos ministras sudarė specialią ekspertų grupę, nors AIDS tada Lenkijoje net nebuvo diagnozuota. Pirmasis atvejis pastebėtas 1988 m., deja, paskui užsikrėtusių ŽIV skaičius sparčiai didėjo. Iki šių metų spalio pabaigos čia nustatyti 5477 ŽIV atvejai. Neoficiali statistika rodo, jog šia liga yra užsikrėtę net 15-20 tūkst. lenkų. AIDS susirgo jau apie 700 žmonių, iš jų beveik 400 mirė. Net didžiausios M. Kotanskio pastangos nedaug padeda. M. Kotanskiui šiuo metu daugiausia rūpesčių kelia vis augantis benamių skaičius ir tai, kad Lenkija pirmavo Europoje pagal mirusiųjų nuo šalčio lapkričio bei gruodžio mėnesiais (152 žmonės). Tačiau žinomam savo kilnia veikla M. Kotanskiui padeda vis daugiau jo tautiečių - į labdaringą veiklą įsijungia įvairios įmonės. Štai statybos firmos sostinėje pastatė du namus skurdžiams. Juose gyvens benamės šeimos ir našlaičiai vaikai. Tai kainavo milijardus zlotų, bet jos nė grašio neprašė iš vyriausybės - viską paaukojo verslininkai, Studentai per šv. Kalėdas gaus paskolas už 3 mėnesius Vyriausybė artėjančių švenčių proga pradžiugino besimokantį jaunimą - dar iki Naujųjų metų 112 tūkst. Lenkijos studentų turi teisę paimti iš valstybės paskolą už 3 praėjusius mėnesius. Švietimo ministerija nusprendė nuo šių mokslo metų (aukštosiose mokyklose jie čia prasideda spalio mėnesį) šelpti ne tik skurdžiausiai gyvenančius, bet ir iš vidutiniškų šeimų kilusius studentus. Iš pradžių ministerija prognozavo, jog valstybės kreditais norės pasinaudoti apie 90100 tūkst. studentų. Tačiau netrukus paaiškėjo, kad bankai gavo net 138 tūkst. pareiškimų dėl paskolų. Kadangi valstybės biudžetas tokių galimybių neturi, teko įvesti apribojimus - paskolos bus teikiamos tik tiems studentams, kurių šeimose vieno žmogaus pajamos per mėnesį neviršija 800 zlotų (apie 250 JAV dolerių).


Sovietų Rusijos oficiozas „Izviestija“ birželio 10 d. padėjo vedamąjį straipsnį, kuris vertas didesnio dėmesio. Straipsnio vardas: Atidėtoji prievarta (otloženoje nasilije), ir svarsto lietuvių lenkų bylą paskutiniam T. S. tarybos posėdy. Straipsnis labai kritikuoja tarybos elgesį Lietuvos atžvilgiu ir daro kai kurias išvadas. Jis nurodo, kad jau prieš sesiją lenkų ir prancūzų spauda vedusios sutartiną kampaniją prieš Lietuvą. Cituojamas Briando interview „Petit Parisien“, kur Briandas pasakęs, kad įrašymas konstitucijon svetimo miesto kaipo savo sostinės galėtų būti karo priežastim kiekvienai valstybei, mažiau taikingai, negu Lenkija. Tarybos posėdy buvusi aiški tendencija priversti Lietuvą pasižadėti susitarti su lenkais nustatytu laiku. Straipsnio autoriaus manymu visi tarybos nariai paėmę priešingą Lietuvai poziciją. Net ir pranešėjas van Bloklandas vieton duoti objektingą raportą apie derybų eigą, visą laiką užsiėmęs Lietuvos politikos kritika ir Lenkijos gynimu. Ypač kritikuojamas Chamberlaino pasielgimas, kuris pavartojęs prieš Lietuvą net žodį „provokacija“, o ne vadinęs provokacija Japonijos elgesio norinčios pasisavinti didžiausią Kinijos provinciją. „Izviestija“ prikiša Vokietijos atstovui Šubertui, kad ir jis palaikęs lenkų prancūzų anglų frontą prieš Lietuvą. Sovietų oficiozas cituoja „Börsen Zeitung“ nuomonę, kur sakoma, kad Chamberlainas pykstąs ant Lietuvos, negalįs jai dovanoti ir užėmęs tokią griežtą poziciją prieš ją todėl, kad Lietuva, ligšiol nesutikusi palaikyti anglų politikos pamatinį tikslą - pakraščio valstybių fronto prieš Sov. Rusiją sudarymo. Toliau straipsnio autorius sako, jog patys lenkai Vilniaus kaipo sostinės Lietuvos konstitucijon įrašymą pavadinę „bergždžia demonstracija“, o tuo tarpu taryba stengiasi tą pačią lenkų nuomonę, nieko nereiškiantį faktą pavartoti pulti Lietuvai. Todėl, autoriaus manymu, dalykas čia ne Vilniaus kaipo sostinės konstitucijon įrašyme, bet noras kai kurių valstybių bausti Lietuvą už jos politiką ir konspiruoti prieš lietuvių tautos nepriklausomybę. Šiam posėdy Lietuvos puolimas nepavykęs dėl to, kad prof. Voldemaras nesutiko su rezoliucija, reikalaujančią baigti lietuvių lenkų derybas per tris mėnesius. Lenkų spauda džiūginanti save nors „moraliniu laimėjimu“ tuo pačiu rodo tikrus savo planus. Lenkija norėjusi jau per tą posėdį padaryti prievartos aktą prieš Lietuvą. Dabar prisiėjo tą aktą atidėti iki rudens. Dėl to, Krokuvos „Czas“ jau iš anksto džiūgaująs, kad rudenį „Lenkijos rankos būsiančios laisvos“. Prancūzų spauda kalbanti apie 15 str. T. S. statuto Lietuvai pritaikymą. Toliau straipsnio autorius sako, kad lenkų spauda kaltinanti labiausiai Rusiją dėl Lietuvos užsispyrimo. Sovietų vyriausybė visada rūpinasi ir besirūpinanti sušvelninti lenkų lietuvių santykius. „Tačiau – rašo „Izviestija“ – mes privalome visu aiškumu pabrėžti, kad kalba gali būti tik apie susitarimą, t. y. apie išeinanti iš laisvo ir niekeno neuždėto abiejų šalių nutarimo, kuris visiškai neliestų nepriklausomybės ir suverenių teisių lietuvių tautos. Tiktai toks išrišimas gali rasti sutikimą SSSR viešosios nuomonės ir visų tų, kurie ne žodžiais, o darbais palaiko tautų laisvą apsisprendimą“. Savo straipsnį „Izviestija“ baigia taip: „Atidėtoji prievarta toliau kabo kaip damoklio kardas ties lietuvių tauta. Šitai reikia atvirai ir aiškiai pasakyti ir pašaukti būdėti visus tuos, kuriems brangi taika ne kaipo „frazė, bet kaipo tikra realybė“. Mes čia nesiimame spręsti galima ar negalima sutikti su sovietų oficiozu kai dėl įvairių faktų ir atskirų valstybių tendencijų įvertinimo. Mes tik norėjom parodyti, kaip į lietuvių lenkų bylą žiūri ir ją vertina Maskva. Tačiau negalima nepažymėti, kad jeigu kur tai dėl Varšuvos politikos siekinių Maskva yra geriausiai painformuota ir todėl visada reikia kreipti didelio dėmesio į tai, ką sako Maskva apie Varšuvos intencijas. Toliau mes su pasitenkinimu turim konstatuoti, kad Maskva yra griežtai priešinga kiekvienam lietuvių lenkų ginčo išrišimui, kuris neitų iš laisvo abiejų šalių susitarimo, o būtų uždėtas prievarta ir būtų nesutaikomas su Lietuvos suverenitetu bei nepriklausomybe. Šitas Maskvos nusistatymas visiškai atatinka 1920 m. taikos ir 1926 m. garantijų sutarties dvasiai. Lietuva ir Lenkija yra Rusijos kaimynai. Mes nemanom, kad Rusija turėtų kokių ypatingų priežasčių proteguoti Lietuvą prieš Lenkiją. Tačiau Rusija mato, kad lenkų ekspansijos ir imperializmo dvasia niekada neduos nurimti rytų Europai, jeigu ta dvasia nebus pažabota. Pagrobę Vilnių, lenkai nori Kauno, pagrobę Kauną norės Rygos, Minsko, Smolensko, Kievo, Karaliaučiaus. Juk lenkai neslepia, kad jų vyriausias tikslas, tai senos rzeczpospolitos atgaivinimas. O rzeczpospolita ne vienu tai kitu laiku visus čia minėtus miestus yra turėjusi. Todėl visų kaimynų reikalas lenkų imperializmą pažaboti. Žinoma, Paryžiui, Londonui ir kitoms tolimoms valstybėms lenkų imperializmas nėra pavojingas ir jiems gali būti vis tiek, ką lenkai mano ir daro. Bet ne vis tiek yra artimiems kaimynams, kurie tą lenkų imperializmą yra pajutę ir tobejunta savo kailiu. Todėl Maskva, stodama prieš lenkų imperializmą, rūpinasi ne kieno kito, bet savo reikalais ir rytų Europos taika. Mes manom, kad ir kitiems kaimynams būtų laikas tuo pasirūpinti, nes Vilniaus ir Kauno pagrobimas tik paskatins lenkus tiesti ranką į Rygą, Karaliaučiu, Kievą ir t. t.


I. FILATOVAS TSR Sąjungos Valstybinio liaudies šokių ansamblio artistas

RYTĄ traukinys, kuriuo atvykome gastrolėms į Prancūziją, sustojo prie Paryžiaus stoties perono. Nors buvo labai anksti, sutikti tarybinių artistų susirinko Prancūzijos sostinės teatrinės visuomenės atstovai, laikraščių ir žurnalų korespondentai. Mes išeiname iš vagonų, susiliejame su triukšminga minia. Kalba visi iš karto, visi džiugiai šypsosi, spaudžia vieni kitiems rankas. Didžiulėmis gėlių puokštėmis nešini, vargais negalais prasimušame prie autobusų… Vadinasi, mes, TSR Sąjungos Valstybinio liaudies šokių ansamblio artistai, šoksime Paryžiuje, šoksime šalyje, kur daugelis, deja, tebeturi labai miglotą supratimą apie mūsų tarybinę Tėvynę. Turime žiūrovus prancūzus supažindinti su mūsų tarybiniu choreografiniu menu. Prancūzijoje mūsų ansambliu žmonės labai domėjosi. Daugelis korespondentų visą laiką tiesiog sekė paskui mus – dalyvaudavo ekskursijose, lankydavosi visose repeticijose, nepalikdavo mūsų net pietų metu. Paryžiuje žiūrovai priekabūs ir reiklūs. Prieš mums atvažiavus į Paryžių, čia gastroliavo Kinijos Liaudies Respublikos, Rumunijos, Jugoslavijos, Vengrijos, Italijos, Bulgarijos ir kitų šalių šokių trupės. Todėl mes labai jaudinomės, kai pirmą kartą turėjome pasirodyti Šajo rūmų koncertų salėje su 2700 vietų. Koncerto programoje buvo TSRS tautų šokiai. Nežinome, ar tą atmintiną vakarą šokome gerai ar blogai, bet kimšte prikimšta salė per visą koncertą nenutildama plojo nuo pirmojo iki paskutiniojo numerio. Prie durų, kur turėjome išeiti į gatvę, po koncerto mūsų laukė didžiulė minia. Iš kažkur atskubėję policininkai susiėmė už rankų ir sudarė siaurutį koridoriuką, kad galėtume patekti prie autobusų. Bet tatai mažai tepadeda. Iš visų pusių byra klausimai, prašymai ką nors užrašyti programėlėje. Kažkas veržiasi paspausti ranką. Tamsiaveidė mergina vešliais, į visas šalis papurusiais juodais plaukais, painiodama rusiškus, prancūziškus ir dar kažkokius žodžius, mėgina pasakyti frazę, iš kurios tesupratome tik du žodžius: „družba“ ir „spasiba“. Šis pirmas susitikimas su žiūrovais įgalino mus pamatyti, kaip mielai paprastieji Prancūzijos žmonės sutinka Tarybų šalies pasiuntinius. Per vieną viešėjimo Paryžiuje mėnesį daug kartų matėme didelę ir nuoširdžią draugystę, kurią prancūzai jaučia tarybinei liaudžiai. Visur - gatvėje ar teatre, metropolitene ar autobuse, mus būtinai apspisdavo, spausdavo rankas, apiberdavo gausiais mes klausimais. Po koncerto, sekančią dieną visi Paryžiaus laikraščiai išspausdino apie jį atsiliepimus. Tarybinių artistų pasirodymą laikraščiai apibūdino kaip „rusų choreografijos triumfą“. Netgi kraštutinė dešinioji spauda, kuri paprastai priešiškai sutinka visa tai, kas liečia Tarybų Sąjungą, ansamblį aukštai įvertino. Viešint Prancūzijos sostinėje, mums visiems, žinoma, norėjosi arčiau susipažinti su šiuo įstabiu miestu. Jo grožis iš karto nustebina žmogų. Kai tik išėjome į stoties peroną, tuojau pajutome Paryžiaus žavesį. Be atvangos vaikštinėjome jo puikiomis gatvėmis ir aikštėmis. Paryžius - architektūrinių paminklų miestas. Sunku įsivaizduoti Prancūzijos sostinę be Paryžiaus dievo motinos katedros. Iš arti šis didžiulis raižytas pastatas padaro labai didelį įpūdį. Atmintyje vėl atgyja Hiugo herojai. Atrodo, kad štai štai pailgame lange arba greta baisios akmeninės chimeros pasirodys kuprota Kvazimodo figūra. Neatskiriamai susijęs Paryžius taip pat ir su didingais Invalidų Rūmų pastatais, kur didžiuliame marmuriniame sarkofage guli Napoleono kūnas, atvežtas iš Šventosios Elenos salos. Žinoma, negalima taip pat užmiršti visame pasaulyje garsėjančio Luvro su jo nuostabia antikinių skluptūrų kolekcija ir garsiu paveikslų rinkiniu… O kaipgi, atvykus į Paryžių, galima neapsilankyti Per-Lašez kapinėse, kaip galima nepabuvoti prie Komunarų sienos, prie Anri Barbiuso, Polio Eliuaro ir kitų prancūzų tautos šlovingųjų sūnų kapų. Apie devintą valandą vakaro atsidaro dešimčių teatrų durys. Nacionalinis teatras stato klasikines Moljero ir Šekspyro pjeses. Štai jau daugiau kaip aštuoni mėnesiai Saros Bernar vardo teatre su nuolatiniu pasisekimu rodoma puikaus prancūzų režisieriaus Rulo pastatyta amerikiečių dramaturgo Milerio pjesė „Salemo burtininkes“. Svarbiausius vaidmenis vaidina Ivas Montanas ir Simona Sinjore. „Grand-Operoje“ mes matėme baletą. Atlikėjai labai geri, bet muzikos ir pastatymo stilių bei manierų apibūdinti žodžiu „dekadansas“ būtų, mūsų manymu, net per švelnu. Vienoje ekskursijoje mums krito į akis labai apleistas pastatas, vertingas ne tik architektūriniu, bet ir istoriniu požiūriu. Mums paaiškino, kad dabar architektams Prancūzijoje labiau apsimoka atstatyti jau pusiau sugriuvusius pastatus. Už tokį darbą daugiau mokama. Todėl daugelis architektūrinių ir istorinių paminklų baisiai apgriuvę. Pavyzdžiui, daugelyje Versalio rūmų salių nubira tinkas, genda daug papuošimų, sienų, lubų tapyba. Mes nutarėme surengti neplaninį koncertą, ir surinktus pinigus paaukoti Versalio rūmų atstatymui. Šį koncertą spauda įvertino kaip „nepaprastai draugišką tarybinių piliečių gestą“. UŽ tai ansambliui raštu padėkojo Prancūzijos švietimo ministras. Vieną poilsio dieną mes svečiavomės pas Sorbonos studentus, buvome net vieno studento namuose. Pusryčiavome, gėrėme šampaną, dainavome rusų, prancūzų dainas ir dvi valandas atsakinėjome į birte byrėjusius klausimus - kaip gyvena ir mokosi studentai Rusijoje? Ar jiems mokama stipendija? Ar tiesa, kad universitetas ant Lenino kalnų - geriausias pasaulyje?.. Turėjome duoti žodį, kad, grįžę namo, mes būtinai nuvyksime į daugiaaukštį Maskvos universiteto pastatą ir iš aktu salės katedros perduosime tarybiniams studentams karštą Prancūzijos studentų sveikinimą. Ansamblio koncertai visą laiką buvo Paryžiaus teatrinio gyvenimo centre. Buvo neįmanoma gauti bilietus „rusų baleto spektakliams“. Juodojoje rinkoje kainos pakilo iki… dešimties tūkstančių frankų už bilietą. Kasdien augo paraiškų skaičius spektakliams. Paryžiečių prašymu buvo nutarta surengti papildomai dar du koncertus žiemos velodrome su maždaug 10.000 vietų. Bilietai šiems koncertams buvo skirstomi pagal darbininkų organizacijų paraiškas. Niekuomet neužmiršime, kaip, prieš prasidėjus koncertui, tūkstančiai žiūrovų užtraukė mūsų „Katiušą“, o paskui „Stenką Raziną“. Tai dar kartą ryškiai paliudijo Prancūzijos paprastųjų žmonių simpatiją ir draugiškus jausmus mūsų liaudžiai.


N. Zaglados straipsnis ir I. Leonovo laiškas – kreipimasis į visą jaunimą

Spaudoje paskelbti Socialistinio Darbo Didvyrės N. Zaglados straipsnis „Branginkite žemdirbio garbę!“ ir RTFSR Aukščiausiosios Tarybos deputato frezuotojo I. Leonovo straipsnis „Geras tarybinio darbininko vardas“ turi svarbią politinę reikšmę ugdant jaunimo komunistinę pažiūrą į darbą ir socialistinę nuosavybę, diegiant pasididžiavimą tarybinio darbo žmogaus vardu, vis didėjančią kiekvieno atsakomybę už komunistinės statybos likimą, ypač už materialinės-techninės komunizmo bazės sukūrimą. Skirdamas nepaprastai svarbią reikšmę N. Zaglados straipsnyje ir I. Leonovo laiške iškeltoms problemoms, VLKJS CK priėmė specialų nutarimą. Komjaunimo Centro Komitetas įpareigoja sąjunginių respublikų LKJS CK, kraštų ir sričių komitetus, teritorinių gamybinių valdybų komsorgus, komjaunimo rajonų ir miestų komitetus organizuoti dalykišką N. Zaglados ir I. Leonovo straipsnių svarstymą visose komjaunimo organizacijose bei jaunuolių tarpe, plačiai panaudoti jų patarimus ir rekomendacijas propagandiniame ir organizaciniame darbe. Komjaunimo komitetų, agitatorių kolektyvų, propagandistų ir lektorių pareiga – išaiškinti visiems jauniesiems darbininkams, kolūkiečiams, moksleiviams, tarnautojams gilią įžymiosios Ukrainos kolūkietės ir Leningrado darbininko-pirmūno straipsnių prasmę. Šis darbas turi padidinti gamybinį jaunųjų darbuotojų aktyvumą. Komjaunimo organizacijos, skiepydamos pagarbą jauniesiems pirmūnams, neturi taikstytis su dar esančiais faktais, kai tam tikra jaunimo dalis nerūpestingai žiūri į darbą, į mokymąsi; pliekti brokdarius, savanaudžius, socialistinės nuosavybės grobstytojus, tinginius, tuščio „pasirodymo“ mėgėjus. VLKJS CK rekomenduoja komjaunimo organizacijoms plačiai praktikuoti jaunimo susitikimus su darbo veteranais, gamybos pirmūnais, auklėti jaunuolius ir jaunuoles mūsų puikiųjų „švyturių“ pavyzdžiais. Komjaunimo organizacijos turi ypač rūpintis skiepyti pionieriams ir moksleiviams pasididžiavimą kilniu žemdirbio ir darbininko darbu, skiepyti jiems meilę tėvų, motinų, vyresniųjų seserų ir brolių profesijai, šalies ir jos turtų šeimininko jausm


HELSINKIS, birželio 12 d. (TASS-ELTA). Suomijos Respublikos Prezidento ir Suomijos Vyriausybės kvietimu, TSRS Ministrų Tarybos pirmininkas N. A. Bulganinas ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys N. S. Chruščiovas aplankė Suomiją su draugišku vizitu, kuris vyko nuo 1957 metų birželio 6 d. iki 13 d. Juos lydėjo TSRS Užsienio reikalų ministras A. A. Gromyko, TSRS Kultūros ministras N. A. Michailovas, TSRS Užsienio prekybos ministro pavaduotojas P. N. Kumykinas, Armijos generolai I. A. Sierovas ir M. S. Malininas, TSRS URM Kolegijos narys L. F. Iljičiovas, TSRS URM Skyriaus vedėjas F. F. Moločkovas, TSRS URM Skyriaus vedėjo pavaduotojas S. A. Afanasjevas. Į vizito programą įėjo susipažinimas su šalimi, skyrium imant, su Helsinkio miestu ir jo svarbiausiomis įžymiosiomis vietomis, o taip pat kelionė į Lachčio ir Tamperės miestus bei Kaipolos ir Jamsiankoskio pramonės centrus. Vizito metu TSRS valstybės veikėjai ne kartą kalbėjosi su Suomijos Respublikos prezidentu ponu Urcho Kekonenu, Ministru pirmininku V. I. Sukselainenu, užsienio reikalų ministru I. Virolainenu ir kitais valstybės veikėjais, o taip pat su šalies ekonominių ir kultūrinių sluoksnių atstovais. Draugiškoje atmosferoje vykusiuose pasikalbėjimuose abiejų šalių valstybiniai veikėjai bendram pasitenkinimui konstatavo, kad, nepaisant skirtingų visuomeninių sistemų, abiejų šalių santykiai pastaraisiais metais nepaprastai palankiai vystėsi ir kad šiuo metu Tarybų Sąjunga ir Suomija turi gerus bei atvirus geros kaimynystės santykius, kurie remiasi savitarpio gerbimu, pasitikėjimu ir savitarpio supratimu. Tarybų Sąjungos vyriausybė ir Suomijos vyriausybė tvirtai ketina nuoširdžiai stengtis, kad šie geri kaimyniški santykiai ir ateityje būtų geri, draugiški bei pagrįsti visišku savitarpio pasitikėjimu. Tam yra visos prielaidos abiem pusėms laikantis abiejų valstybių suverenumo ir nacionalinės nepriklausomybės gerbimo, o taip pat nesikišimo vienai į kitos vidaus reikalus principų, sutinkamai su Tarybų Sąjungos ir Suomijos 1948 metų Draugystės, bendradarbiavimo ir savitarpio pagalbos sutartimi, kuri 1955 metais buvo pratęsta 20 metų. Buvo konstatuota, kad nurodytoji Sutartis – svarbus veiksnys, užtikrinantis Suomijos saugumą ir taikias sąlygas Europos Šiaurėje, o tai atitinka taip pat Tarybų Sąjungos saugumo interesus. Kartu Sutartis yra pirmasis tarptautinis teisinis dokumentas, konstatuojantis, kad Suomijos užsienio politikos tikslas yra išlaikyti ją nuošaliai nuo prieštaravimų tarp didžiųjų valstybių interesų. Nuo Suomijos buvo pareikšta, kad Suomija, kaip neutrali šalis, ir ateityje tikslingai vengs visko, kas prisideda prie prieštaravimų tarptautiniame gyvenime, ir dirbs tam, kas prisideda prie tautų sutarimo, jas suartina ir pašalina prieštaravimus. Tai Suomija stengiasi visų pirma daryti toje Europos dalyje, kur ji yra ir kur ji, savo ruožtu, siekia prisidėti, kad vystymasis vyktų, siekiant vis gerėjančio savitarpio supratimo ir vis didesnio sutarimo, kuris remiasi savitarpio pasitikėjimu. Suomija, kuri neįeina nė į vieną šiuolaikinių didžiųjų valstybių grupuočių, tikisi, kad šios grupuotės pasieks susitarimą, konkrečiai, dėl tvirtos ir ilgalaikės taikos užtikrinimo Europoje. Tai turėtų lemiamos reikšmės tarptautiniam pasitikėjimui atkurti visame pasaulyje. Pasikalbėjimuose išryškėjo pažiūrų vienybė dėl to, kad Tarybų Sąjunga ir Suomija nenukrypstamai siekia palaikyti tarptautinę taiką ir saugumą sutinkamai su Suvienytųjų Nacijų Organizacijos Įstatais ir su juose išdėstytais tikslais bei principais. Abi Vyriausybės yra vieningos nuomonės, kad natūrali prielaida nurodytos tarptautinės organizacijos sėkmingai veiklai yra jos universalumo principo įgyvendinimas. Atsižvelgdamos į tai, kaip svarbu stiprinti taiką tarp tautų, abi Vyriausybės teikia didelės reikšmės tam, kad būtų pasiekti praktiniai rezultatai nusiginklavimo srityje. Jos yra už būtinumą sudaryti tarptautinius susitarimus, kuriuose būtų numatoma besąlygiškai uždrausti naudoti atominį ir vandenilinį ginklą, įvedant atitinkamą tarptautinę kontrolę, o taip pat skubiai ir besąlygiškai nutraukti nurodyto ginklo bandymus. Pasikalbėjimuose buvo su pasitenkinimu konstatuota, kad abiejų šalių prekybiniai santykiai vystosi palankiai, savitarpio interesais, remiantis 1954 metais sudarytu penkiamečiu susitarimu dėl prekių tiekimų 1956–1960 metų laikotarpiui. Po įvykusių derybų buvo pasirašytas protokolas apie TSRS ir Suomijos papildomus prekių tiekimus 1957 metais. Pagal šį protokolą, Tarybų Sąjunga tieks Suomijai mazutą, dizelinį kurą, benziną, žibalą, akmens anglį, plieno ruošinius, valcuotą vielą, lakštinį plieną, spalvotuosius metalus, o taip pat tam tikrą kiekį cukraus ir kviečių. Suomija tieks Tarybų Sąjungai jėgainių kabelius ir kitus kabelių dirbinius, popiermalkes, celiuliozę, medienos masę, įvairių rūšių kartoną ir popierių, stalių pramonės dirbinius ir plukdymo grandines. Bendroji nurodytų papildomų tiekimų vertė sudarys maždaug 100 milijonų rublių. Taip pat buvo pasiektas susitarimas dėl kai kurių praktinių priemonių, liečiančių prekybą tarp Suomijos ir Leningrado rajono. Taip pat buvo pasikeista nuomonėmis apie abiejų šalių ryšius kultūros srityje. Savitarpio pasitenkinimui buvo konstatuota, kad pastaraisiais metais šie ryšiai žymiai išsiplėtė, ypač mokslo, technikos, švietimo srityje ir įvairių meno rūšių srityje. Nuolat buvo vystomi tiesioginiai kontaktai tarp atskirų asmenų, o taip pat tarp įvairių visuomeninių bei kultūrinių organizacijų. Būdamos tos nuomonės, kad abiem šalims šis vystymasis buvo naudingas ir tikslingas, pusės priėjo vieningą nuomonę, kad reikia ir ateityje padėti vystyti kultūrinius ryšius, nes tai padeda abiem tautoms giliau pažinti viena kitą ir prisideda prie geresnio jų savitarpio supratimo bei Tarybų Sąjungos ir Suomijos draugiškų ryšių stiprinimo. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys N. S. Chruščiovas TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo ir jo Pirmininko K. J. Vorošilovo vardu perdavė Respublikos Prezidentui Urcho Kekonenui kvietimą aplankyti Tarybų Sąjungą Prezidentui patogiu metu. Suomijos Respublikos prezidentas su dideliu pasitenkinimu priėmė šį kvietimą ir padarys vizitą, kurio laikas bus suderintas vėliau.


Politiniai kaliniai paprašė Prezidento paramos

Politinių kalinių ir tremtinių sąjungos (LPKTS) atstovai Prezidento Valdo Adamkaus paprašė paramos Pasipriešinimo kovų istorijos ir genocido aukų memorialui sukurti bei tarptautiniam komunizmo nusikaltimų kongresui surengti. LPKTS pirmininkas Povilas Jakučionis vakar po susitikimo su Prezidentu sakė žurnalistams, kad memorialas turėtų būti įsteigtas buvusiuose KGB rūmuose Vilniuje Gedimino prospekte. Dabar muziejaus kūrėjams yra perduota trečdalis didžiulio pastato, o likusioje jo dalyje dirba apygardos ir Apeliacinis teismai. Pasak P. Jakučionio, teismus numatyta iškeldinti į netoliese statomas patalpas, tačiau statybos dabar yra sustoję. “Prašėme Prezidento savo autoritetu paveikti Vyriausybę, kad tas procesas vyktų”, - sakė Politinių kalinių ir tremtinių sąjungos vadovas. Sąjungos atstovai taip pat prašė V. Adamkaus “materialinės ir moralinės paramos” kitąmet įvyksiančiam tarptautiniam kongresui, kuriame bus įvertinti komunizmo nusikaltimai. Pirmininkas išreiškė viltį, kad V. Adamkus padės pakviesti į renginį žinomų teisininkų ir visuomenės veikėjų.


Pakistanas giriasi branduolinėmis technologijomis lenkiąs Indiją

Šeštadienį Pakistanas pareiškė atlikęs dar vieną atominį sprogdinimą, nors anksčiau buvo pranešta, kad du. Šeštasis branduolinis bandymas buvo apie 15 kilotonų TNT galingumo, šalies spaudai pasakė su bandymo rezultatais susipažinęs Pakistano branduolinių tyrimų komisijos narys Samaras Mubarakas. 15 kilotonų TNT bomba yra galingesnė už tą, kuri buvo numesta ant Japonijos Hirosimos miesto. Dabar, kai abi šalys atliko branduolinių bandymų serijas, Pakistanas branduolinių technologijų brandumu “šiek tiek lenkia” Indiją, pareiškė Pakistano užsienio reikalų ministras Goharas Ajubas Chanas BBC televizijai. Pakistanas sulaukė tarptautinio pasmerkimo, kai paskelbė, kad siekdamas neatsilikti nuo Indijos, kuri nuo 1974 metų atliko šešis branduolinių ginklų bandymus, praėjusį ketvirtadienį susprogdino penkis, o šeštadienį - dar vieną branduolinį įtaisą. Indija penkis bandymus atliko gegužės 11 ir 13 dienomis, o dar vieną - 1974 metais. Anot Pakistano užsienio reikalų ministro, tarptautinės sankcijos tik sustiprins Pakistano ryžtą eiti savo keliu bei suvienys šalį. Sekmadienį sostinėje Islamabade sužinota, kad Pakistanas atšaukė šalies raketinių pajėgų nepaprastąją parengtį, kuri buvo paskelbta prieš keturias dienas baiminantis, kad Indija gali užpulti Pakistano branduolinius objektus. Raketos, turima informacija, iš dislokavimo vietų grąžintos į sandėlius. Manoma, kad prieš Indiją buvo nukreiptos “Ghauri”modelio raketos, galinčios sunaikinti už 1 500 km esančius taikinius. Vakar Pakistano branduolinių bandymų programai vadovavęs mokslininkas Samaras Mobarikas Mandas pareiškė, kad šalis turi naują raketą, galinčią nešti branduolinę kovinę galvutę. Pasak Mando, jau parengta išbandyti 700 km nuotolio branduolinė raketa “Shaheen-1”, kuriai naudojamas kietasis kuras. “Ji užkelta ant paleidimo platformos ir laukia vyriausybės nurodymo. Mes jau išbandėme šią raketą žemėje, jos tikslumas maksimalus…”,- sakė pareigūnas.


Kaip praneša Džakartos radijas, šiandien vakare buvo įvykdytas pasikėsinimas prieš Indonezijos respublikos prezidento Sukarno gyvybę, kai jis kartu su savo vaikais buvo mokyklos vakare. Buvo mesta rankinių granatų, kurios sprogo netoli prezidento, bet jo nesužeidė. Yra užmuštų ir sužeistų. Praėjus kelioms valandoms po pasikėsinimo, prezidentas Sukarno kalbėjo per radiją. Jis pareiškė gilią užuojautą nukentėjusiems ir paragino indoneziečių tautą stiprinti nacionalinę vienybę ir budėti respublikos priešų atžvilgiu. DŽAKARTA, gruodžio 2 d. (TASS-ELTA). Indoneziečių tauta pasipiktinusi reakcionierių ir kontrrevoliucionierių grupių mėginimu kėsintis į vyriausybės vadovą prezidentą Sukarną. Kalbėdamas per radiją, ministras pirmininkas Džuanda pasmerkė šį mėginimą kaip teroro aktą ir paragino tautą stiprinti patriotinę vienybę. Sostinės laikraščiai savo vedamuosiuose straipsniuose nurodo, kad šį pasikėsinimą prieš prezidentą Sukarną reikia laikyti mėginimu susilpninti respubliką. Laikraštis „Sulu Indonezija“ pabrėžia, kad ardomieji elementai siekė ne tik pašalinti prezidentą Sukarną kaip valstybės vadovą, bet ir kaip kovojančios prieš kolonializmą indoneziečių tautos vadovą. Laikraštis „Harian Rakjat“, minėdamas reakcinių grupių kėslus šalies viduje, pabrėžia, kad Olandijos ir Amerikos imperialistai siekia sutrukdyti Indonezijai turėti pažangią vyriausybę. Prezidentas Sukarno gauna nuo masinių organizacijų, darbininkų, valstiečių, moterų ir jaunimo daug telegramų, kuriose piktinamasi šlykščiu pasikėsinimu.


Mūsų šeima mišri. Estė žmona Lietuvos pilietybę gavo pirmoji. Man, lietuviui, tarybinės armijos karininkui, šiuo reikalu pasiūlyta kreiptis baigus tarnybą. Dabar Lietuvos pilietybės nenorima suteikti sūnui, Kauno technologijos universiteto studentui. Pareikalavo senelių dokumentų. - O jeigu tokių dokumentų nėra, jei aš savo tėvo gyvenime nė karto nesu matęs - jis žuvo prieš pat mano gimimą 1945 metais. Kaip tada? - Tada nieko padėti negalime, - atsakė pasų skyriaus darbuotoja ir patarė kreiptis į Aukščiausiąją Tarybą. Nejaugi Aukščiausiajai Tarybai šiandien neužtenka svarbesnių problemų? Turėdamas du aukštojo mokslo diplomus, niekaip negaliu suprasti, kas ir dėl ko sugalvojo tokius „protingus“ įstatymus, kad reikia laužyti galvas, kaip dviejų Lietuvos piliečių šeimos sūnui suteikti Lietuvos pilietybę?


LOTYNŲ AMERIKOS JAUNIMAS KOVOJA UŽ SAVO TEISES

Lotynų Amerika – tai 20 šalių, esančių Amerikos žemyne į pietus nuo Jungtinių Valstybių; jose gyvena maždaug 170 milijonų žmonių. Čia yra tokių didelių valstybių, kaip Brazilija ir Argentina, ir tokių mažų, kaip Honduras ir Panama. Dideli ir įvairūs Lotynų Amerikos turtai. Čia daug geležies rūdos, vario, alavo, salietros, aukso, naftos. Brazilija ir Argentina – pasauliniai kavos, kviečių, mėsos tiekėjai. Turtingos Lotynų Amerikos šalys. Tačiau jų gyventojai skursta. Dėl nepakeliamo darbo, nuolatinio badavimo, įvairių ligų žmonės miršta jaunystėje: vidutinis žmogaus gyvenimo amžius Brazilijoje – maždaug 35 metai, Paragvajuje – mažiau kaip 30 metų… Nelengva gyventi Lotynų Amerikos jaunimui. Vargas verčia darbininkų ir valstiečių vaikus nuo pat vaikystės dirbti fabrikuose ir gamyklose, cukrinių runkelių ir kavos plantacijose. Dar nesustiprėjusiems paaugliams ir jaunuoliams labai dažnai tenka dirbti sunkų darbą, kuris greitai pakerta jauną organizmą. Darbininkų jaunimas sudaro ketvirtadalį Brazilijos pramoninio proletariato. Kai kuriose įmonėse pagrindinė darbininkų jėga – jaunuoliai ir merginos. Pavyzdžiui, Čilėje 75 procentai tekstilininkų – jaunimas. Tokia pat padėtis Venecuelos naftos verslovėse, Bolivijos šachtose. Šeimininkai mielai priima į darbą jaunuolius, merginas ir net vaikus, nes tai pigiausia darbo jėga. Už vienodą su suaugusiais darbą jaunieji darbininkai gauna mažiau kaip pusę įprastinio darbo užmokesčio. Lotynų Amerikos šalys – agrarinės šalys. Daugumas gyventojų gyvena kaimuose. Tačiau kaimo jaunimas – pagrindiniai tų šalių darbo žmonės – beteisiškiausia ir labiausiai išnaudojama gyventojų dalis. Pavyzdžiui, Brazilijos kavos ir medvilnės plantacijose, gyvulininkystės fermose jaunuoliai ir merginos dirba po 12-16 valandų per parą. „Žaliajame pragare” – taip vadinamos amerikiečiams priklausančios Centrinės Amerikos bananų ir vaisių plantacijos, Amazonės upės žemumos tropikų miškuose jaunimas už sunkų darbą gauna tiesiog skatikus. Mokslas Lotynų Amerikoje – turtingų vaikų privilegija. Dėl materialinių sunkumų, mokyklų ir mokytojų stokos dešimtys milijonų darbininkų ir valstiečių vaikų negali išmokti skaityti ir rašyti. Tačiau net daugelis tų, kurie patenka į mokyklą, priversti ją palikti, baigę antrą ar trečią pradinės mokyklos klases… Reikia eiti dirbti. Meksikoje – vienoje labiausiai išsivysčiusių Lotynų Amerikos šalių, laikraščio „Ekselsior” duomenimis, iš 1.340 tūkstančių vaikų, įstojančių į pradinę mokyklą, tik 85 tūkstančiai ją baigia ir tęsia mokslą vidurinėse, profesinėse, pedagoginėse ir prekybos mokyklose. Meksikiečių žurnalas „Sjemprė” neseniai rašė: „Dabar Meksikoje yra daug trokštančių mokytis jaunuolių, bet negalinčių įstoti į mokyklas dėl lėšų stokos”. Kitose šalyse padėtis dar blogesnė. Todėl nenuostabu, kad neraštingumas Haiti sudaro 90 procentų, Bolivijoje — 80 procentų, Gvatemaloje – 70 procentų ir t. t. Daugelyje Lotynų Amerikos šalių nėra elementarių demokratinių laisvių. Visus valdžiai netinkamus susirinkimus, mitingus ir demonstracijas išvaiko policija. Dešimtys tūkstančių žmonių, kovojančių prieš policijos savavaliavimą, už darbo žmonių padėties pagerinimą, uždaryta į kalėjimus ir koncentracijos stovyklas. Jų tarpe daug jaunuolių ir merginų. Praėjusių metų pabaigoje Kubos policija sušaudė taikią studentų demonstraciją Havanoje. 14 studentų buvo sužeista. Laikraštis „Niujork taims” balandžio 22 d. pranešė, kad Kubos policija užpuolė studentus, kurie mėgino organizuoti protesto demonstraciją, ir užmušė keturis studentų vadovus, įskaitant universiteto studentų federacijos pirmininką Fruktuoso Rodrigesą. Venecueloje amerikiečių naftos monopolijų statytinis prezidentas Peresas Himenesas uždarė į kalėjimus ir koncentracijos stovyklas šimtus studentų, kur jie žiauriai kankinami. Dvejus metus buvo uždarytas universitetas Karakase, kurio studentai ir profesorių-dėstytojų kolektyvas reiškė nepasitenkinimą dabartiniu režimu. Pernai vienos studentų demonstracijos metu Venecuelos policija ėmė šaudyti į demonstrantus: dešimtys studentų buvo užmušta, šimtai sužeista. Vienos studentų demonstracijos Gvatemaloje metu policija ir kareiviai sužeidė 32 žmones. Neseniai Čilės policija ir kariuomenė užmušė, sužeidė ir suėmė šimtus studentų. Kalėjime kankinasi Meksikos studentų lyderiai Nikandro Mendosa ir Mariano Molina. Policija savavaliauja Kolumbijoje, Paragvajuje, Brazilijoje ir kitose šalyse. Nepaisydamas reakcijos siautėjimo, Lotynų Amerikos jaunimas kovoja dėl savo teisių, dėl taikos ir nacionalinės nepriklausomybės. Neseniai visą savaitę vyko atvira kova tarp Venecuelos studentų ir diktatorinio režimo jėgų. Demonstracijoje dalyvavo sostinės ir valstijų centrų licėjų, universitetų ir kitų šalies aukštųjų mokyklų studentai. Lotynų Amerikos šalių jaunuoliai ir merginos aktyviai dalyvauja streikų judėjime, protesto prieš Jungtinių Valstybių viešpatavimą mitinguose ir demonstracijose. Antiamerikinį pobūdį turėjo Gvatemalos, Kubos, Čilės, Brazilijos jaunimo demonstracijos, antiamerikinė studentų demonstracija kovo 28 d. įvyko San-Migello mieste Argentinoje. Ją organizavo šalies šiaurinių provincijų universitetų studentų federacija. Meksikos jaunimo konfederacijos VI nacionalinis suvažiavimas, vykęs nuo balandžio 1 iki 5 d. d. Meksikos mieste, pasisakė prieš amerikiečių kišimąsi į institutų ir technikumų mokslo programų sudarymą. Suvažiavimas pažymėjo, kad amerikiečiai nori „sustabdyti technikos vystymąsi, nori, kad mūsų šalis toliau būtų tik žaliavos gamintoja ir naudinga dirbinių realizavimo rinka”. „Mes keliame protesto balsą, – pareiškė suvažiavimo dalyviai, – prieš amerikinį imperializmą, viešpataujantį Meksikos ir kitų Lotynų Amerikos šalių ekonomikoje”. Didelį vaidmenį jaunimo kovoje dėl savo teisių atlieka jaunimo komunistinės sąjungos, kurios organizuotos daugelyje Lotynų Amerikos šalių. Lotynų Amerikos šalių jaunoji karta supranta, kokias lemtingas pasekmes neša ginklavimosi varžybos. Jaunimas ryžtingai kovoja prieš Jungtinių Valstybių primestas daugumai Lotynų Amerikos šalių karines sutartis ir susitarimus, nukreiptus į militarizmo stiprinimą. Pavyzdžiui, prieš Urugvajaus – Amerikos karinį susitarimą griežtai protestavo Urugvajaus Ereristo partijos (stambios buržuazijos partijos šalyje) jaunimas. Peru Nacionalinio universiteto Teisės m. fakulteto studentai pareikalavo anuliuoti karinius paktus. Jie pareiškė, kad kariniai susitarimai tarp JAV ir Lotynų Amerikos šalių padeda pavergti Lotynų Amerikos tautas. Studentai paragino Lotynų Amerikos jaunimą paremti šį reikalavimą. Brazilijos jaunimas pasmerkė brazilų salos Fernaudode – Noronja perdavimą amerikiečiams karinės bazės įsteigimo tikslais. Pastaraisiais mėnesiais jaunieji patriotai kovoja prieš amerikiečių planus sudaryti karinį Pietų Atlanto paktą, į kurį JAV mėgina įtraukti Argentiną, Braziliją, Urugvajų ir Paragvajų. Lotynų Amerikos šalių jaunuoliai ir merginos su dideliu džiaugsmu sužinojo, kad 1957 m. vasarą Maskvoje įvyks Pasaulinis jaunimo ir studentų festivalis. Jie aktyviai ruošiasi festivaliui, stiprindami kovą dėl taikos išsaugojimo ir draugystės stiprinimo tarp visų žemės rutulio tautų.


„Laisvės” radijas pranešė, kad daugiau kaip 20 ESBK šalių užsienio reikalų ministrai Švedijos sostinėje turėtų pasirašyti Stokholmo konvenciją, skelbiančią, jog įkuriamas teismas būsimiesiems ginčams spręsti. ESBK teismo bustinė bus Ženevoje, jo sprendimai bus privalomi šalims, pasirašiusioms konvenciją. Užsienio reikalų ministrai mėgina atnaujinti pastangas išspręsti konfliktus buvusioje Jugoslavijoje, Gruzijoje, Azerbaidžane ir Moldovoje. Manoma, kad vyriausiojo komisaro tautinių mažumų reikalams postą gali užimti Olandijos atstovas. Jis turėtų spręsti etninius konfliktus, iki jie neišsiliejo į prievartą. Kaip pranešė ELTA, remdamasis Lietuvos URM, Stokholme turėtų būti priimtas susitikimo dokumentas „ESBK vaidmuo, kuriant naują Eurорą”.


MARKSIZMO LENINIZMO UNIVERSITETAS TALINE

Taline atidarytas vakarinis marksizmo leninizmo universitetas. Pradedant paskaitas trumpą įžanginę kalbą pasakė Estijos KP(b) CK sekretorius propagandos reikalams drg. Pjall. Universitete yra du fakultetai: istorijos ir ekonomikos. Mokslo planas apima vienerius metus. Lektoriauti pakviesti geriausieji respublikos profesoriai — dėstytojai, Estijos KP(b) CK ir liaudies komisariatų vadovaujantieji darbuotojai. RYGOJ ATSTATYTAS CEMENTO FABRIKAS Pranešimą apie istorinius Krymo konferencijos nutarimus Rygos miesto darbininkai sutiko didžiule gamybine pergale. Vasario mėn. 12 d., naktį, buvo paleistas cemento fabrikas. Didesniąją fabriko įrengimų dalį vokiečiai išvežė į Vokietiją. Svarbiausieji cechai buvo stipriai apgriauti. Tačiau darbininkai atstatė įmonę. Pirmoji naktį dirbusi pamaina davė respublikos pramonės įmonių atstatymui 70 tonų geriausio cemento. JAUNIMAS RENKA AUKAS FRONTO KOVOTOJAMS Irkutsko srityje komjaunimo organizacijos surinko fronto kovotojų vaikams 250 tūkstančių rublių, 11 tonų mėsos, paruošė 1500 porų avalynės, 3 tūkstančius gabalų viršutinių drabužių, 2500 porų baltinių. Pavienėmis dovanomis bus apdovanoti 25 tūkstančiai karių vaikų. Srityje surengta komjaunimo — jaunimo sekmadieninė talka. Talkos uždarbis paskirtas fronto kovotojų vaikams ir vaikų namų auklėtiniams dovanoms nupirkti. TARYBŲ SĄJUNGOS ENERGETIKŲ LAIMĖJIMAI TSRS elektros stočių liaudies komisaras drg. D. Žimerinas pasikalbėjime su „Izvestijų“ korespondentu pranešė, kad Tėvynės karo eigoje, nepaisant vokiškųjų grobikų padarytų nuostolių elektros ūkiui, šalies energetiniai resursai išaugo. Taip pav., Omsko ir Kuibiševo elektros stočių galingumas išaugo 3 kartus, Karagandos — 4 kartus, Krasnojarsko — daugiau kaip 5 kartus, Uralo, Novosibirsko, Taškento, Kazanės — 2 kartus. 1944 m. Tarybų Sąjungoje, elektros energijos buvo pagaminta 23,4% daugiau kaip 1943 m. Atstatant pramonę grobikų vokiečių sugriautuose rajonuose, buvo pradėta nuo pastatymo kilnojamų elektros stočių. 1943-44 m. tokių stočių, sumontuotu ant vagonų platformų, buvo pastatyta 25. Jos tiekė elektros energiją daugeliui išvaduotų miestų, jų tarpe Stalingradui, Rostovui, Charkovui, Kijevui ir t. t. Dabar jau atstatytos ir veikia seniau priešo sugriautos 35 rajoninės elektros stotys, jų tarpe Sevastopolio, Stalingrado, Novorosijsko, Kijevo, Charkovo ir kt. stotys. 1945 ir 1946 m. m. numatyta užbaigti priešo sugriautų elektros stočių atstatymą ir pastatyti apie 30 naujų galingų šiluminių ir apie 40 hydroelektros stočių. NAUJA GALINGA ŠACHTA KIZELOVO BASEINE Šiomis dienomis ėmė kasti anglį nauja galinga šachta Nr. 32 — tresto „Kospasugol“ pirmoji kapitalinė šachta. Tai visai moderni ir puikiai įrengta nauja anglies kasykla.


Agentūra Sinchua praneša, kad Singapūro municipalinės tarybos meru buvo išrinktas liaudies veikimo partijos narys Ong Jeng-Guanas. Gruodžio 21 d. buvo renkama nauja Singapūro municipalinė taryba — aukščiausiasis miesto vykdomosios valdžios organas. Liaudies veikimo partija gavo taryboje 13 iš 32 vietų — daugiau už visas kitas partijas. Anksčiau trečdalį tarybos narių, įskaitant merą, skirdavo anglų kolonijinės valdžios organai. Mero postą taip pat užimdavo anglas. Pastaruoju laiku, Singapūro visuomenės spaudžiama, anglų valdžia buvo priversta padaryti nuolaidų ir suteikti miesto gyventojams daugiau teisių savivaldos klausimais. Vis dėlto anglų valdžia mėgino padaryti spaudimą naujai išrinktai tarybai. Gruodžio 23 d., vykstant demonstracijoms liaudies veikimo partijos pergalės proga, policija suėmė kelis tarybos narius, jų tarpe Ong Jeng-Guaną. Vėliau valdžios organai suimtuosius paleido.


Priėmimas Bulgarijos Liaudies Respublikos ambasadoje Laisvės dienos garbei

Rugsėjo 10 d. Bulgarijos Liaudies Respublikos Nepaprastasis ir Įgaliotasis Ambasadorius TSR Sąjungoje L. N. Gerasimovas surengė priėmimą bulgarų tautos nacionalinės šventės Laisvės dienos proga. Nuo Tarybų Sąjungos priėmime dalyvavo draugai L. M. Kaganovičius, G. M. Malenkovas, A. I. Mikojanas, M. G. Pervuchinas, M. Z. Saburovas. M. A. Suslovas, L. I. Brežnevas, J. A. Furceva, A. B. Aristovas, P. N. Pospielovas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos Tarybos Pirmininkas P. P. Lobanovas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininko pavaduotojas Š. M. Arušanianas ir kiti. Svečių tarpe buvo vykstantis į Kiniją Bulgarijos Liaudies Respublikos Ministrų tarybos pirmininkas A. Jugovas, kandidatas į Bulgarijos Komunistų partijos CK narius P. Kubadinskis, Bulgarijos Liaudies Respublikos ambasadorius Kinijoje D. Dimovas. Priėmime dalyvavo Tarybų Sąjungoje akredituoti diplomatinių atstovybių vadovai, tarybiniai ir užsienio žurnalistai. Svečiams buvo surengtas bulgarų artistų koncertas. Priėmimas vyko šiltai, draugiškai.


A.BRAZAUSKAS PRIĖMĖ BALTARUSIJOS PARLAMENTARUS

Gruodžio 4 dieną laikinai einantis prezidento pareigas A.Brazauskas priėmė Baltarusijos parlamentarų delegaciją, vadovaujamą parlamentinio susivienijimo „Belarus” lyderio, Baltarusijos Ministrų Tarybos nacionalinio saugumo valdybos viršininko pirmojo pavaduotojo G.Kozlovo. Po susitikimo šio parlamentinio bloko lyderis Eltos korespondentui pasakė, jog delegacija, kurioje septyni asmenys, atvyko tik vienai dienai. Tikslas - pasveikinti naujai išrinktą laikinai einantį prezidento pareigas A.Brazauską, pareikšti, kad Baltarusijos deputatai šią žinią sutiko su dideliu pasitenkinimu. Delegacijos vadovas pasakė, jog apie politiką kalbama nebuvo. „Kadangi gyvename vieni šalia kitų, tarsi vienoje laiptų aikštelėje, - pasakė G.Kozlovas, - kalbėjome apie tai, kad mums reikia gyventi draugiškai, padėti vieni kitiems”. „Mes šiandien atvežėme mažą, bet gražią plytą. Tačiau ne tam, kad ji būtų įmūryta į sieną, kuri mus skirtų, o tam, kad būtų įmūryta į statomą tiltą, kuris mus jungtų. Tai ir yra svarbiausias mūsų vizito tiksas”, - pasakė Baltarusijos Respublikos parlamentinio bloko lyderis G.Kozlovas.


TSRS DIDŽIOJO TEATRO ARTISTAI JAPONIJOJE

TOKIO, rugsėjo 9 d. (TASS-ELTA). Šiandien iš Osakos į Tokio grįžo TSRS Didžiojo teatro baleto grupė. Tarybiniai baleto meistrai surengė Osakoje kelis koncertus. Visi tarybinių artistų pasirodymai vyko pilnutėlėse salėse ir nepaprastai patiko žiūrovams. Audringos ovacijos ir daugybė gėlių puokščių nuolat lydėdavo visus jų pasirodymus. Būdami Osakoje, Didžiojo teatro artistai parodė vietos žiūrovams ištraukas iš „Gulbių ežero”, „Bachčisarajaus fontano” ir kitų baletų. Kaip pažymėjo vietos spauda, tarybiniai baleto meistrai savo nuostabiu atlikimu per keletą Osakoje praleistų dienų laimėjo sau tūkstančius gerbėjų. Be pasirodymo „Takaradzukos” teatro scenoje, tarybiniai artistai susipažino su vietos artistų sluoksniais ir, skyrium imant, su Japonijos baleto artistais. Osakoje jie aplankė žinomąjį Japonijos teatrą „Bunraku”.


„Hromados“ byla. Vilniaus kraštas ir rinkimai į lenkų seimą.

Rytų „kresams“ pernai teko būti dviejų didelių politinių pogromų arena.. Metų pabaigoj buvo padarytas naikinantis puolimas prieš lietuvių tautinį judėjimą, bet tai jau buvo gerai išbandytų metodų tęsinys. Tų pat metų pradžioj tiek pat žiauriu būdu buvo sunaikinta milžiniška gudų valstiečių organizacija „Hromada“. „Hromada“ susiorganizavo 1926 metais. Jos priešakin atsistojo gudų frakcijos seime nariai Taraškevičius, RakMidhajlovskis, Miotla, Vološinas ir Sobolevskis, metusių sodžiun tokius tautiškus ekonomiškus obalsius (kaip lenkų prispaudėjų neigimas, nemokėjimas mokesnių, tikroji žemės reforma ir t. t.), jog ten bematant susirado jiems naši dirva. Atrodė, užmiręs gudų sodžius subruzdo ir „hurtkai“ pradėjo augti, kaip grybai po lietaus. 1926 metų pabaigoj „Hromadoj“ jau buvo į 67.000 narių, iš jų dauguma Disnos, Naugardėlio, Molodečno, Slonimo Stolpcų ir Postavų apskrityse, o 1921 m. sausio m. vidury jų skaičius pasiekė iki 80.000. „Hromados“ laimėjimas lenkams davė ryškų pavyzdį, kad jų namelis pakraščiuose stovi ant vištos kojų, ir buvo nutarta „Hromada“ nusikratyti. Visi „Hromados“ judėjimo vadai buvo suimti ir pasodinti kalėjiman, o skyriai likviduoti. Kaipo kaltinimą „Hromadai“ pirmon galvon lenkai primetė ryšius su komunistiniu internacionalu, šnipinėjimą Sovietų naudai ir net ginkluoto sukilimo ruošimą. Prieš teismą po metų laikymo kalėjime stojo į 50 kaltinamųjų. Be to, į 600 liudininkų. Be jau minėtų seimo atstovų, kaltinamųjų tarpe yra tokių pavardžių, kaip žymus gudų visuomenės veikėjas, buv. gimnazijos direktorius Ostrovskis, toliau Luckevičius, dirbęs gudų tautinėj dirvoj apie 23 metus, bet paskutiniuoju laiku jokiam politiniam darbe nedalyvavęs. Kaip jis pats teisme pareiškė, į kaltinamąjį suolą pasodintas tik dėl to, kad jo kardas surištas su tautiniu gudų judėjimu. Kaltinami paprasti ūkininkai pareiškia, kad jie „Hromada“ žino, kaipo organizaciją, kovojančią už kultūrines ir tautines gudų teises. Visi kaltinamieji pabrėžia, kad „faktai, iš kurių sudarytas kaltinamasis aktas, yra grynas melas ir tardymo medžiagoj jų nėra. „Hromada“ ne buvo konspiratyviška, bet masinė organizacija, turėjusi tikslą atgaivinti gudų tautinį judėjimą Vakarų Europoj ir veikusi legaliai. Kaltinimo pusės parodymai dažnai prieštarauja. Pav., teisme paaiškėjo, kad vienas provokatorius Burinas policijai „nušviesdavo“ „Hromados“ veikimą dar 1925 metais, tuo tarpu kai „Hromada“ įsikūrė tik 1926 m. Taraškevičius per procesą klausia kaltinimo liudininką policijos komisarą Josinskį, iš kur jis žino kad „Hromadai“ vadovavusi komunistų partija. Šis pasiremia kažkokiais „informatoriais“, bet vardų jų nenurodo, nes neturįs „genialinės atminties“. Vienas kaltinamųjų ūkininkų į tai pareiškė, kad jis, kaipo prisiekęs posėdininkas, pasiruošęs patvirtinti, kad Jasinskis, grasindamas kalėjimu, reikalavo iš jo prisipažinti, kad komunistų partija ir „Hromada“ – vienas ir tas pats. „Plepiui“ teismo pirmininkas tuoj atėmė balsą. Bylos eiga nekelia jokių abejojimų, kad ji iškelta piktais politiniais tikslais ir tam pirmon galvon panaudota „Hromados“ orientacija į Minską. Lygiagreta su bylos nagrinėjimu persekiojimas vakarų Gudijoj nerimsta. „Hromados“ akcijos priedangoj pereitą savaitę suimta į 200 žmonių. Įdomūs daviniai lenkų seimo rinkimų vaisių Vilniaus krašte. Vilniaus, Lydos ir Švenčionių apygardose, pasirodo, iš apie 750.000 balsų, pilsudskininkai surinko tik 140.000, t. y. kiek daugiau, negu penktadalį. Nežiūrint to, Pilsudskis savo kandidatams parūpino iš tų apygardų net 8 mandatus iš bendro skaičiaus 18. Viena to priežasčių, tai masinis naikinimas tų sąrašų, kurie galėjo pilsudskininkus nuneigti. Nebalsavo Vilniaus krašte (be Gardino) 250.000 rinkikų. „Lietuviškas“ Cijūnėlio sąrašas, kaip praneša „Vilniaus Aidas“, surinko 678 balsus, kas sudaro 27 dalį mandato. Taigi, Vilniaus krašto lietuvių liaudis, kaip matyti, parodė daug tautinio susipratimo.


Rusija neskuba ratifikuoti sienos sutarties

“Jeigu parlamentarai imasi ką nors spręsti, vadinasi, reikalai sparčiau pajudės į priekį”, sakė Seimo Pirmininkas Vytautas Landsbergis, antradienio vakarą susitikęs su Rusijos Dūmos deputatų grupės ryšiams su Lietuvos Seimu nariais. Deputato D. Rogozino paklaustas, kaip jis žiūri į NATO plėtimosi procesą, V. Landsbergis atsakė, jog jo požiūris sutampa su visos Lietuvos vadovybės ir politinių partijų požiūriu. Visų politinių jėgų sutarimas yra įtvirtintas įstatymu dėl šalies nacionalinio saugumo. Seimo Pirmininkas teigė, jog Lietuvos užsienio politikos prioritetai, be geros kaimynystės santykių su visomis valstybėmis, yra narystė Europos Sąjungoje ir Šiaurės Atlanto Aljanse. Paklaustas apie siūlomas Rusijos saugumo garantijas Baltijos valstybėms, ir kodėl Lietuva jomis nepasitiki, V. Landsbergis suabejojo, ar gali Rusija pati sau duoti garantijas, užtikrinti, kad vystysis tolygiu demokratijos įtvirtinimo keliu. Susitikimo metu kalbėta apie Lietuvos ir Rusijos sienos sutarties ratifikavimą. Seimo Pirmininkas buvo informuotas, jog šis dokumentas dar nepateko į Dūmą. Ji dar nėra pasiruošusi ratifikavimo procedūrai, tačiau svečiai yra įsitikinę, kad šie reikalai greitai pagerės. Deputatas V. Nikitinas teigė, kad rengiant sutartį dėl sienos nebuvo atsižvelgta į Kaliningrado srities interesus. Pasak parlamentaro A. Zotikovo, pasienio rajono gyventojai teigiamai vertina bevizio režimo įvedimą. Seimo Pirmininko pavaduotojas Arvydas Vidžiūnas susitikime atkreipė dėmesį į baigiamą rengti ilgalaikio ekonominio Lietuvos ir Kaliningrado srities bendradarbiavimo sutartį. Ambasadorius A. Mozelio nuomone, šio dokumento pasirašymas turėtų atverti kelią ir sienos sutarties ratifikavimui. Pasak deputato V. Nikitino, Rusija, pasirašydama sutartis su kita valstybe, ypatingą dėmesį kreipia į tai, kaip ten elgiamasi su jos tėvynainiais. Lietuvai, pasak jo, gali kilti problemų “dėl rusiškųjų mokyklų uždarymo”. Seimo Pirmininkas pabrėžė, jog niekas šių mokyklų piktavališkai neuždaro ir nesirengia uždaryti. “Tai neteisingas apibūdinimas to, kas daroma”, - sakė V. Landsbergis. Jis patikino, jog ”vyksta pusiau užpildytų mokyklų sujungimo procesas”. Rusai reikalauja paleisti pučistus Rusijos Dūmos tautybių reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas Dmitrijus Raguzinas mano, kad bausmę už šmeižtą atliekantis Rusijos pilietis Valerijus Ivanovas bei už antivalstybinį sąmokslą teisiami Mykolas Burokevičius ir Juozas Jermalavičius turėtų būti išlaisvinti. “Iš humanistinių paskatų juos galima būtų paleisti ir suteikti galimybę išvažiuoti ten, kur jie nori”, - sakė jis vakar žurnalistams po susitikimo su Seimo Žmogaus ir piliečio teisių bei tautinių reikalų komiteto nariais. D. Raguzinas įsitikinęs, kad lietuviams po kurio laiko bus “nei šilta, nei šalta”, ar šie asmenys yra kalinami, ar yra laisvėje. “Jie realios grėsmės nekelia, nes visi jie yra Lietuvos praeitis”, - pažymėjo D. Raguzinas. Jis paragino prosovietinius aktyvistus paleisti iš kalėjimo, nes, pasak deputato, jei V. Ivanovas, M. Burokevičius ir J. Jarmalavičius ir toliau bus kalinami, nuolat kils problemų su Rusija. V. Landsbergis baiminasi Rusijos nestabilumo Seimo Pirmininkas Vytautas Landsbergis mano, jog Rusijos nestabilumas ir demokratijos nebrandumas yra potenciali grėsmė geriems Lietuvos ir Rusijos dvišaliams santykiams. Tuo pat metu jis pabrėžia, kad šiuo metu tarpvalstybinių problemų nėra. “Jos išnyks, kai Lietuva bus pakviesta į NATO, tai yra imsis didesnių įsipareigojimų ir įneš papildomą indėlį į kolektyvines Vakarų demokratijų pastangas stiprinti Europos saugumą ir stabilumą”, - teigiama vakar paskelbtame Seimo Pirmininko pareiškime. V. Landsbergis įsitikinęs, jog pasigirstantys balsai, jog Lietuva gali būti pakviesta stoti į NATO, neturėtų niekam kelti susirūpinimo. Jis primena, jog į Šiaurės Atlanto Aljansą įstojus Lenkijai Lietuvos priėmimas saugumo zoną išplės į šiaurę, o ne įrytus. “Tariamoji politinė problema - Rusijos karinis tranzitas į Kaliningrado sritį - iš tikrųjų egzistuoja kitoje saugumo plotmėje ir išnyks, kai Lietuva bus priimta į NATO”, - mano Seimo Pirmininkas. Pasak jo, tada tranzito klausimą tarpusavyje spręs dvi jau šiandien apsisprendusios partnerės - NATO ir Rusija, o Lietuva derybose dalyvaus kaip saugi ir suvereni NATO narė.


„Dziennik Wilenski” į vieną iš savo paskutinių numerių įdėjo straipsnį, pavadintą „Apie viršutinės pilies bokštą”, kuriame suteikia šiokių tokių žinių apie Vilniaus lenkų taip paslaptingai, bet intensyviai vedamą Gedimino pilies bokšto „rekonstrukciją”. Matyti, patys lenkai nėra visiškai ramūs dėl savo sumanyto darbo, nes paprasčiausiame informaciniame straipsnyje visų pirma randa reikalinga jį pateisinti. Girdi, „rekonstrukcija” esanti būtina, nes „tą puikų bokštą” tyčia sugadino „maskoliai”, pirmą kartą XVII šimtmetyje, kada norėjo sugriauti pilį iš pamatų, ir antrą kartą 1837 m., kada bokštui pristatė aukštą kariško optinio telegrafo reikalams. Toliau laikraštis praneša, kad, jei lėšos leisiančios (vis tos nelaimingos lėšos !), tai „tas puikus palaikas iš XV šimtmečio” busiąs restauruotas tos epokos stiliuje”, išlaikant „konstrukcijos archaiškumą” ir priderinant „toną ir spalvą”. Jau šiomis dienomis, džiaugias toliau laikraštis, „mūsų architktūros dvasiai svetima ir savo medžiagos dekoracinės tchnika svetima kondignacija išnyks iš tuo statybiniu maskaradu piktinančiosi vilniečio esteto ir vilniečio patrioto akių”. Ir čia laikraštis, tokiais skambiais ir gražiais žodžiais dangstęs lenkų tikrą tikslą, „rekonstruojant” bokštą, naiviai jį išduoda. „Truputį kantrybės,” pažodžiui parašo jis, „ir jau Viešpaties 1931 m., lapkričio sukilimo šimtmečio sukaktuvių proga (sic!), jau lenkiškai (!!!) bus rekonstruotas mūsų gražus gotiško pilies paminklo palaikas.” Vadinas, kaip rusai okupantai buvo surusinę bokštą, taip lenkai okupantai paprasčiausiai nori jį sulenkinti, — ar tik ne todėl, kad jis, virtęs lietuviams kaip ir neatkovoto Vilniaus simboliu, lenkams jau seniai akis bado? Tam kilniam „rekonstrukcijos” darbui vadovaująs kažkoks inžinierius Rouba (Rauba?) ir jį prižiūrinti Vilniaus vaivados konservacijos vadyba. Roubai padedanti speciali komisija, į kurią įeinanti eilė architektų, inžinierių ir menininkų. Bet argi tas tikslinga? Kam gi tiek specialistų tokiam paprastam tikslui — paprastam pilies bokšto suzakopaninimui? Laikraštis nurodo ir daugiau planų dėl bokšto, bet vis ateinantiems metams, todėl jų čia neminėsime. Svarbiausias dabartinis darbas, kaip laikraštis pabrėžia, yra „maskoliškos kepurės pašalinimas” nuo bokšto. Lenkams, gal, dėl tų amžinai trūkstančių lėšų stokos, ir nepavyks įvykdyti savo kitų planų, bet jų planas dėl pilies viršutinio aukšto pašalinimo, tur būt, rašant šias eilutes, jau bus įvykdytas, nes griauti didelių lėšų nereikia, ir mums taip pažįstamas charakteringas pilies siluetas bus kažin kaip ilgam dingęs…


Nuo kovo 29 dienos Lietuvos Respublikoje įvedamas vasaros laikas. Kovo 29 dieną 2 valandą laikrodžių rodykles reikia pasukti viena valanda į priekį.


Lenkija priims Lietuvos pasiūlymą dėl derybų. Lenkų telegramų agentūros „Pato“ radio pranešimu, prieš išvažiuodamas į Ženevą lenkų užsienių reikalų ministeris Zaleskis davė pasikalbėjimą laikraščių atstovams. Jis kalbėjo apie paskutinę lietuvių notą ir lenkų vyriausybės nuomonę bei atsakymą į ją. Zaleskis pareiškė, kad lenkų vyriausybė dar nesutiko, bet, be abejojimo sutiksianti su lietuvių notos pasiūlymu pradėti derybas. „Nežiūrint nemandagaus lietuvių notos tono, joj vis dėlto esama konkrečių pasiūlymų, o tai jau didelis žingsnis pirmyn“. Lenkai atsakysią Lietuvių notą tik po Zaleskio sugrįžimo iš Ženevos. Lenkų atsakyme bus pasiūlyta dar pagreitinti derybų terminas. Kai dėl derybų vietos, tai šis klausimas lenkų vyriausybei nevaidina taip didelio vaidmens, kaip lietuvių vyriausybei. Dėl p. Voldemaro padaryto priekaišto, paliečiančio ištremtų iš Vilniaus krašto 12 asmenų sugrąžinimą, lenkų valdžia jau sausio mėn. davusi parėdymą savo konsulatams bei pasienio punktams praleisti juos atgal į kraštą, apie ką buvę pranešta lietuvių vyriausybei per pasiuntinį Rygoj. Taip pat, esą, p. Voldemaras turėtų žinoti apie tai, kad telegrafo, telefono, geležinkelių ir t. t. susisiekimas esąs reguliuojamas atatinkamų tarptautinių sutarčių. Kai dėl p. Voldemaro reikalavimų, kad derybose dalyvautų T. S. atstovas, tai to dalyvavimo reikalingumą ar naudingumą parodysiančios pačios derybos. Tuo tarpu dar tos derybos neprasidėjusios. Toliau Zaleskis pareiškė, kad Lenkija šioj Tautų Sąjungos tarybos sesijoj nekelsianti lietuvių lenkų santykių klausimo. Bet tai nepašalina galimumo, kad lietuvių lenkų klausimo referentas olandų atstovas Bloklandas padarysiąs pranešimą apie lietuvių lenkų santykių vystymąsi. E.


Reikalauja sustiprinti lenkinimą Vilniaus krašte.

Straipsny pripažįstamas. Vilniaus krašto lietuviškumas. Atstovaująs dabartinės Varšuvos valdžios liniją Vilniuje „Kurier Wilenski“ neseniai įdėjo straipsnį „Mokytojas, kaip lenkų piliečio auklėtojas mūsų krašte“, kuriame aptaria kaip lenkų mokytojai Vilniaus krašte turi griebtis darbo ir sėkmingiau varyti lenkinimo darbą tame lietuviškame krašte. Straipsnio autorius p. Marjan Swięcicki rašo: „Dirbdami nūnai tarp gyventojų lietuvių, privalom gerai sau išsiaiškinti, kuriuo būdu tuos gyventojus į save pritraukti. Žmonės lietuviai, būdami su mumis vienos tikybos, gyvenę su mumis per ilgus amžius bendru dvasios ir valstybės kūrybos gyvenimu, nėra priešingai Lenkijai nusistatę, tik turi kiek nepasitikėjimo, kurį juose išdirbo vergovė. Kad galėtume sugriauti tą nepasitikėjimą, privalome imtis darbo. Tas darbas turi remtis kvėpimu pilietinės ir valstybinės sąmonės ir jį privalome taip daryti, kad neduotume ne mažiausios progos manyti, kad jis kuriuo nors kitu tikslu yra varomas. Kaimiečiai, o ypač lietuviai turi nepasitikėjimo ir įtarimo būdą ir taip yra nusistatę mažai jiems pažįstamiems dalykams. Tačiau tinkamu būdu juos paveikus, galima gauti visiško jų pasitikėjimo. Mes, kresų mokytojai, turime pirmų pirmiausiai padėti visas pastangas, kad tokio pasitikėjimo gautume, o tuomet mūsų darbas duos pageidaujamų vaisių“. Kaip priemones sakytam tikslui atsiekti p. Swięcicki rekomenduoja kresų mokytojams: steigti vakarinius kursus suaugusiems, ruošti paskaitas iš žemės ūkio srities, organizuoti vaidinimus, išrašyti „mokyklos lėšomis“ lenkiškų laikraščių ir t. t. Tik autorius dar kartą įspėja: „Lavinimo kursuose, kuriuos privalome steigti, turime taip pat labai atsargiai elgtis ir savo darbą taip varyti, kad savo priešininkams nepaduotume minties, kad mūsų darbas varomas nutautinimo tikslais“. Šitaip autorius ragina mokytojus, matyt, dėl to, kad jiems tas „darbas“ lig šiol tarp Vilniaus krašto žmonių menkai sekės. Ypač jis nusiskundžia dabartinėmis lenkiškomis valdžios įstaigomis Vilniaus krašte. Jis rašo: „Aš, nors esu toli nuo minties kritikuoti mūsu vykdomąją valdžią, bet su dideliu gailesčiu turiu pripažinti, ir tuo, tur būt, visi su manim sutiks, kad jos visiškai neatatinka savo uždavinius. Gal tam įtakos turi kai kurių jų manymas, kad jos yra kažin kokioj pagrobtoj žemėj, kad aplinkiniai gyventojai yra jiems svetimi, ir bendrai jos nesijaučia, kad turi reikalą su tikrais rzeczpospolitos nariais ir tas dažnai stumia juos į tokius netaktingus poelgius, kad atstumia žmonės, apsunkina mokytojo darbą, o dažnai net visiškai ji griauja“.


VAŠINGTONE RENGIAMI NAUJI KARINIAI PLANAI

Vakar prezidentas Eizenhaueris daugiau kaip dvi valandas tarėsi su JAV nacionalinės saugumo tarybos nariais klausimais, susijusiais su prasidedančia Paryžiuje gruodžio 16 d. NATO šalių vyriausybių vadovų konferencija. Baltieji rūmai pareiškė spaudos atstovams, kad, „kaip galima manyti”, pasitarimo dalyviai svarstė politiką ir planus ryšium su NATO sesija”. Agentūros Junaidet Pres pranešimu, pasitarime dalyvavo valstybės sekretorius Dalesas, gynybos ministro pavaduotojas Kuorisas, finansų ministras Andersonas, atominės energijos komisijos pirmininkas Strausas, viceprezidentas Niksonas, mobilizavimo gynybai valdybos vadovas Grėjus, einantis jungtinės štabų viršininkų grupės pirmininko pareigas admirolas Berkas, centrinės žvalgybos valdybos vadovas Alenas Dalesas ir kiti.


MINISTRO PIRMININKO FAGERHOLMO PAREIŠKIMAS SUOMIJOS SEIME

HELSINKIS, kovo 22 d. (TASS). Šiandien Suomijos vyriausybė padarė seimui pranešimą apie susitarimą, kurį sudarius kovo 20 d. šalyje buvo nutrauktas visuotinis streikas. Vyriausybės vardu pranešimą padarė ministras pirmininkas Fagerholmas. Jis papasakojo apie padėtį, kuri atvedė į streiką, pranešė apie tai, kaip vyko derybos, kuriomis buvo siekiama nutraukti streiką, ir trumpai sustojo ties susitarime esančiais vyriausybės pažadais, liečiančiais paramą įmonininkams. Ministras pirmininkas pranešė, kad, preliminariniais duomenimis, streike dalyvavo 400–500 tūkstančių žmonių. Dėl streiko turėta maždaug 14–15 milijardų markių nuostolių, t. y. apie 2 procentus nacionalinių pajamų. Fagerholmas pasakė, kad streikas turėjo įtakos visam šalies gyvenimui. Vyriausybė, pridūrė jis, privalėtų turėti įstatyminius įgaliojimus įsikišti, kai artinasi toks pavojus, kaip visuotinis streikas, kad galėtų ji atitolinti. Seimo vakariniame posėdyje buvo pradėtas svarstyti vyriausybės pranešimas.


Nespėjo nuaidėti saliutai Maršalo Žukovo ir Rokosovskio kariuomenių, apsupusių stambias priešo pajėgas šiaurės Pomeranijoje, Dancigo ir Gdynės rajone, garbei ir jau sekė saliutas Maršalo Vasilevskio kariuomenei, užėmusiai Braunsbergo miestą, stiprų vokiečių atramos tašką Friš Hafo įlankos pakrantėje. Naują triuškinantį smūgį vokiečių armijai sudavė Maršalo Konevo kariuomenė, paėmusi 15 tūkstančių belaisvių ir užėmusi tokius svarbius strateginius punktus, kaip Neustadtą, Kozelį ir kitus. Tuo pačiu metu vakaruose sąjungininkų kariuomenė pralaužė Zigfrido liniją Cveibriukeno rajone. 3-osios amerikiečių armijos dalys įžengė į svarbų vokiečių uostą prie Reino — į Liudvigshafeno miestą, kuris tuo pačiu metu yra ir stambus cheminės pramonės centras. Suspausta į varžtus tarp dviejų frontų, fašistinė Vokietija įtempia visas savo pajėgas, siekdama atsispirti Suvienytųjų Nacijų arnijų spaudimui. Tačiau net ir hitlerinė propaganda nebegali paslėpti desperatinės šalies būklės, susidariusios dėl galingų puolamųjų operacijų, kurias vykdo sąjunginės pajėgos. Eilinėje apžvalgoje generolas Ditmaras kalba „apie vertingų vokiškųjų teritorijų praradimą tiek rytuose, tiek ir vakaruose“. „Niekas neturi teisės užmerkti akių į tai, pareiškia Ditmaras, kad su tuo susijęs visos mūsų bazės susiaurėjimas, visų pirma, mūsų materialinės bazės susiaurėjimas“. Svarbiausiuoju frontu „toli siekiančių operatyvinių planų prasme“ Ditmaras laiko Silezijos frontą prie Oderio. Gebelsas eiliniame straipsnyje buvo priverstas charakterizuoti Vokietijos padėtį kaip „vargingą“. Galingas Raudonosios Armijos spaudimas suskalde vokiečių frontą rytuose, privedė prie susidarymo daugybės „katilų“, kurie iš dalies sunaikinti, iš dalies pribaigiamos stambios priešo pajėgos. Vokietija dabar neteko galingų gynimosi mazgų ir svarbių rajonų, turėjusių žymų strateginių žaliavų ir maisto kiekį. Sąjungininkų puolimas privedė prie vokiečių armijų sutriuškinimo vakariniame Reino krante ir prie prietiltinio įtvirtinimo rytiniame upės krante užėmimo. Būsimosioms operacijoms šis placdarmas turi didelės reikšmės. Londono radijo pranešimu, vokiečių karinė vadovybė į vakarus nuo Reino turėjo 80.000 žmonių pajėgas. Iš jų 38.000 sąjungininkai jau paėmė į nelaisvę. Didelių nuostolių čia hitlerininkai turėjo taip pat užmuštais ir sužeistais. Nėra abejonės, kad šios mūsų sąjungininkų operacijos yra tik parengiamoji fazė naujoms stambioms operacijoms. Mintis apie tolesnio priešinimosi beviltiškumą vis giliau sminga net į labiausiai atbukusiųjų vokiečių sąmonę. Hitlerinis laikraštis „Deuče Ceitung in Norvegen“ charakterizuoja nuotaikos kritimą masėse: „Žmonės pasidarė tylūs ir užsidarę“. Reikia pasakyti, kad liūdnoms nuotaikoms pagrindas daugiau kaip pakankamas. Bėglių virtinės tebeužkemša Vokietijos kelius. Maitinimosi būklė vis labiau aštrėja. Suprasdami artimo galo neišvengiamumą, aršūs fašistai ir gestapininkai skubotai persidažo, išmeta į šiukšlių dėžes savo partinius ženklelius ir bilietus, įsigyja padirbtus dokumentus, kad pasislėptų nuo bausmės už padarytuosius nusikaltimus. Reikia tačiau ir šiose sąlygose priminti draugo Stalino įspėjimą, kalbėjusį apie tai, kad į desperaciją įkritusieji hitlerininkai gali imtis pačių niekšingiausių kovos priemonių. Užsieninės spaudos dėmesį traukia pasibaigusieji rinkimai į Suomijos seimą. Suomija - buvęs hitlerinės Vokietijos satelitas, kovojęs josios pusėje per trejus šio karo metus. Suomijos armijos tarybinės kariuomenės buvo sumuštos ir Suomija, tolesnės kovos beviltiškumo akivaizdoje sudarė paliaubas. Kilnios paliaubų sąlygos paaiškinanos Tarybų Sąjungos siekimu užtikrinti draugiškų santykių su Suomija nustatymą. Prielaida tạm turėjo patarnauti tikslus paliaubų sąlygų iš Suomijos vyriausybės pusės vykdymas, atsisakymas nuo buvusiųjų provokiškųjų Suomijos vyriausybių (Riuti, Tanerio, Linkomieso) politikos ir karinių nusikaltėlių nubaudimas Suomijos valdžios organai, deja, nevisas sąlygas ligi šiol vykdo pakankamu patvarumu. Rinkimai į seimą turėjo privesti prie visuomeninio šalies gyvenimo atnaujinimo, prie politinės atmosferos apvalymo nuo TSS Sąjungai nedraugiškumo dvasios, puoselėtos Suomijoje vokiškųjų agentų ir fašistinių talkininku. Pravestieji be mažiausio išorinio spaudimo, kaip tatai pažymėjo savo pareiškime suomių ministeris pirmininkas Paasikivi, rinkimai privedė prie kai kurių svarbių pasikeitimų suomių seime. Nors dar nėra galutinių duomenų, vis dėlto, parengiamieji duomenys rodo Suomijos liaudies demokratinės sąjungos pasisekimą. Demokratinė sąjunga — nauja organizacija šalies politiniame gyvenime — ėjo į rinkimus su progresyvine programa ir gavo apie 50 vietų seime. Tuo pačiu metu suomių socialčemokratai neteko daugiau kaip 150.000 balsų ir apie 35 mandatų. Šie duomenys charakterizuoja plačiųjų suomių liaudies masių nuotaiką, parodančią augantį nepasitenkinimą avantiūristinės antitarybinės politikos šalininkais. Tatai parodo ir nepaprastai didelis rinkikų aktyvumas. Anglų laikraštis „Taims“ laiko, kad rinkimų metu pasireiškė „reakcija prieš karinių metų politiką“. Švedų laikraštis „Arbetaren“, atžymėdamas rimtą suomių socialdemokratų pralaimėjimą rinkimuose, rašo, kad šiuo atveju „dalykas liečia nepasitikėjimo votumą žmonėms, kuriems tenka atsakomybė už avantiūristinę paskutiniųjų metų politiką“. Rimta Demokratinės sąjungos pergalė rinkimuose, vykusiuose labai nepalankiose jai sąlygose, dažnai neturint patalpų priešrinkiminiams susirinkimams, rodo plačiųjų Suomijos masių siekimą padaryti galą liūdnai savo praeičiai. Ryšium su šiuo negalima nepastebėti, kad vienu iš pagrindinių Demokratinės sąjungos programos punktų yra reikalavimas draugystės su Tarybų Sąjunga ir Suvienytomis Nacijomis.


Visos tarybinės tautos, jų tarpe ir lietuvių tauta, džiaugiasi pasiekta galutine pergale kovoje prieš ruduosius barbarus — vokiškuosius fašistus. Pakėlusi pagrindinę kovos prieš hitlerininkus naštą, tarybinė liaudis teisėtai didžiuojasi tuo, kad jos sudėtos didžiulės aukos ant tėvynės aukuro nenuėjo veltui, kad nematytos žmonijos istorijoj kautynės pasibaigė lemiamu priešo sutriuškinimu. Iškovota pergale teisėtai didžiuojasi ir lietuvių tauta. Istorinėje kovoje dėl antrojo Žalgirio lietuvių tautos sūnūs, greta kitų tarybinių tautų karių įnešė nemažą savo indėlį. Į tos kovos istorijos puslapius mūsų tautiečiai aukso raidėmis įrašė daug gražių ir didvyriškų žygdarbių, kuriais ilgai didžiuosis, iš kurių auklėsis mūsų jaunimas, mūsų būsimosios kartos. Tūkstančiai mūsų tautos sūnų kovėsi su amžinaisiais lietuvių tautos priešais — vokiškaisiais grobikais lietuviškojoje Raudonosios Vėliavos ordino Klaipėdos divizijoje. Šios divizijos karių žygiai Oriolo lygumose, Baltarusijos žemėse, jų narsios kovos ties Šiauliais, dėl Žemaitijos, dėl Klaipėdos, pagaliau Kuršių žemėje išreiškė visos lietuvių tautos pasiryžimą smogti lemiamą smūgį amžinajam savo priešui. Tūkstančiai lietuviškosios divizijos karių fronte pelnė aukštus atsižymėjimo ženklus — ordinus ir medalius. Iš jos karių tarpo kovoj iškilo 12 Tarybų Sąjungos Didvyrių. Lietuvių tauta rengiasi entuziastiškai pasitikti netrukus atvykstančius į Lietuvą savo narsiuosius sūnus, atnešančius ant savo kovos vėliavų iškovotą pergalę ir taiką. Su nemažesniu atsidavimu dėl mūsų tautos laisvės kovėsi priešo užnugaryje didvyriškieji Lietuvos sūnūs ir dukros, mūsų partizanai. Kiek nuostabaus pasiaukojimo pavyzdžių dėl tėvynės labo parodė šie mūsų kovotojai! Partizanų eilėse kovėsi tūkstančiai mūsų tautiečių. Nuo jų rankos žuvo daugelis mūsų krašto engėjų ir budelių, išlėkė į orą šimtai priešo karinių ešelonų su gyvąja jėga ir karine technika. Partizanų, pogrindyje veikusių komunistų ir komjaunuolių drąsinančių žodžių pasiklausę atkakliai priešinosi okupantams mūsų darbininkai, mūsų valstiečiai ir inteligentai. Visų šių kovotojų parodytas didvyriškumas, pralietas jų kraujas taip pat nenuėjo veltui — jis apvainikuotas istorine pergale, iškovota laisve. Dabar, kai pergalės vėliava plevėsuoja Berlyne, nusikračiusi vokiškųjų grobikų okupacinio jungo mūsų tauta ėmėsi taikaus kūrybinio darbo, kad broliškųjų tarybinių tautų padedama greičiau užgydytų okupantų padarytas kraštui žaizdas. Mūsų darbininkai jau paleido į darbą per 700 įmonių, kurios, nugalėdamos didžiausius sunkumus, vis labiau plečia savo gamybinę veiklą, paleidžia į rinką vis daugiau reikalingiausių maisto produktų gaminių, drabužių, avalynės, žemės ūkio įrankių ir t. t. Mūsų valstiečiai sėkmingai atliko žiemkenčių ir vasarinių kultūrų sėją, ne tik įvykdydami, bet ir viršydami vyriausybės numatytus sėjos planus, o dabar rūpestingai prižiūri pasėlius, kad rudenį surinktų gausų pergalės derlių. Mūsų džiaugsmas dėl iškovotos pergalės, mūsų laimėjimai krašto atstatymo darbuose būtų dar didesni, jei ne pragaištinga ardomoji pikčiausių lietuvių tautos priešų — buržuazinių nacionalistų pragaištinga ardomoji veikla. Šie lietuvių tautos išgamos, gausiai aplaistę savo rankas mūsų krašto gyventojų krauju, padėję vokiškiesiems okupantams niokoti mūsų kraštą, vežti mūsų tautiečius į vergovę, dalyvavę šiurpiuose hitlerinių galvažudžių nusikaltimuose tiek prieš lietuvių tautą, tiek prieš kitas tarybines tautas, dabar, bijodami atsakomybės už savo nusikaltimus, slapstosi kur tik gali ir iš pasalų mėgina trukdyti krašto atstatymo darbams. Tęsdami savo mokytojų ir buvusių globėjų hitlerininkų kruvinus darbus, lietuviškieji buržuaziniai nacionalistai nesustoja nei prieš jokį žvėriškumą, tyčiodamiesi, kankindami, luošindami ir žudydami dorus, kūrybinį darbą atliekančius mūsų krašto gyventojus, o taip pat moteris, senelius ir vaikus. Tautos išdavikai, siekiantieji susigrąžinti sau dvarus, fabrikus, buožynes, šiltas išnaudotojų vietas, pardavinėjusieji ir tebepardavinėjantieji mūsų tėvynę visiems, kas tik daugiau duoda apgaulingų pažadų, — buržuaziniai nacionalistai niekšiškai mėgina dangstytis tautos reikalų gynimo skraiste, mėgina klaidinti savo klastinga propaganda mūsų tautiečius, visaip slėpdami savo ryšius su pikčiausiais lietuvių tautos priešais, norinčiais pavergti mūsų kraštą. Lietuvių tauta jau prieš penkerius metus davė savo atsakymą šiems išdavikams: ji pasirinko tarybinį kelią broliškųjų tarybinių tautų šeimoje, tuo užtikrindama sau šviesią ateitį ir saugumą nuo bet kokių pasikėsinimų į jos nepriklausomybę. Visi praėjusių penkerių metų įvykiai puikiai patvirtino tai, kad mūsų tautos pasirinktas kelias buvo vieninteliai teisingas. Dabar, kai pergalė galutinai laimėta, kai išnaudotojams žlugo bet kokios viltys atstatyti savo privilegijuotą padėtį, kai prieš lietuvių tautą atsiveria šviesus kelias į laimingą ateitį, tauta trokšta sugrąžinti į dorą kelią visus tuos, kuriuos priešas apgaule ir smurtu įkinkė į pragaištingą veiklą. Tarybų Lietuvos vyriausybė užtikrino visiems, kas netrukdamas išeis iš nacionalistinių gaujų ir grįš į ramų darbą, visišką dovanojimą nusikaltimų, padarytų prieš tautą ir Tėvynę. Aukščiausiasis mūsų respublikos organas — Aukščiausioji Taryba neseniai įvykusioje sesijoje priimtame kreipimesi į lietuvių tautą, dar kartą pareiškė: „Lietuvos TSR Aukščiausios Tarybos IV sesija pritaria Lietuvos TSR Vyriausybės kreipimesi į lietuvių tautą paskelbtai amnestijai tiems nacionalistinių gaujų dalyviams, kurie tuoj apleis gaujas ir pripažins savo paklaidas bei nusikaltimus prieš lietuvių tautą, ir Tėvynę“. Drauge Aukščiausioji Taryba įspėja, kad „kas ir toliau tęs savo kruvinus darbus, kas kenks ir trukdys krašto atstatymo darbą savo nusikaltimais, tas susilauks tokio pat likimo, kaip ir grobikai vokiečiai bei jų samdiniai“. Tauta, jos vyriausybė suteikia paskutinę galimybę grižti į ramų darbą tiems, kas buvo mūsų Tėvynės priešų suklaidintas. Bet vargas tiems, kas aklos neapykantos vedamas mėgins tęsti kenkimo darbą. Mūsų tauta nušluos juos be pasigailėjimo iš savo kelio ir tvirtai žengs toliau pasirinktuoju tarybiniu keliu.


Adeną vėl apėmė represijų banga. Kaip praneša laikraštis „Al ahram“, neseniai Anglijos kolonijinė valdžia suėmė 35 profsąjungų aktyvistus ir 107 darbininkus, dalyvavusius protesto judėjime prieš Adeno įtraukimą į dirbtinai sudarytą Pietų Arabijos federaciją. Netrukus jie bus teisiami. Matyti, nurodo laikraštis, Anglija nepadarė išvadų iš praeities pamokų. Imperialistinė Anglija užmiršta, kad ji jau nebėra jūrų valdovė, kad pasaulis iš pagrindų pasikeitė, kad tautos nebenori gyventi vergovės sąlygomis ir daugelis iš jų jau nutraukė kolonijinius pančiu


Anglijos kolonijų ministeris Amery paaiškino žemuosiuos rūmuos, kad bus padaryti atatinkami žygiai prieš Irako ir Transjordanijos priešininkus. Žinios, kad sultonas Ibn Saudas paskelbė šventąjį karą Irako ir Transjordanijos „netikintiesiems“ labai jaudina anglų vyriausybės sluoksnius. Daromi rimti žygiai anglų kariuomenei Irake sustiprinti. Dabar Irake yra 43 bombų svaidymo ir 12 kovos lėktuvų E.


Rūstų Austrijos darbininkų-naftininkų pasipiktinimą sukėlė Austrijos vyriausybės nutarimas perduoti Anglijos – Amerikos naftos koncernams Lobau naftos valymo gamyklą ir Cistersdorfo naftotiekį. Lobau naftos valymo įmonės darbininkų ir tarnautojų susirinkime buvo vienbalsiai priimta rezoliucija, kurioje atmetamas Austrijos ministrų tarybos nutarimas. „Mes neatiduosime savo gamyklos!” — pareiškė darbininkai ir tarnautojai. Jie kreipėsi į kitas Austrijos naftos įmones, ragindami būti solidariems. Daugelyje įmonių jau įvyko gamybos tarybų posėdžiai, kuriuose buvo užtikrintas jų solidarumas Lobau darbininkams.


PARYŽIUS, III. 6. (TASS-ELTA). Prancūzijos vyriausybė nutarė nesiųsti savo atstovo į 18-kos valstybių nusiginklavimo komitetą, kuris susirinks kovo 14 d. Ženevoje. Apie tai praneša agentūra Frans pres, remdamasi oficialių sluoksnių pareiškimu.


Pranešimuose iš Katangos sakoma, kad ten platinamas raštiškas Čiombės pareiškimas, kuriame grasinama, kad, jeigu SNO kariuomenė nesustabdys savo puolimo, tai bus imtasi kraštutinių priemonių net tokių, kaip „viso ekonominio potencialo“ sutriuškinima


Atsakydamas žemuosiuos rūmuos į klausima, ar pašalinus Zinovjevą ir kitą kairųjį elementą iš Sovietų vyriausybės, Anglijos vyriausybė atnaujinsianti diplomatinius santykius su Sov. Rusija, Chamberlainas pareiškė, kad pakitėjimas Anglijos nusistatymo Rusijos atžvilgiu šiuo atveju negalėtų būt pateisintas.


VLKJS Centro Komiteto Kreipimasis į komjaunuolius ir komjaunuoles, į visą tarybinį jaunimą

Brangūs draugai! Džiugios žinios plaukia nuo mūsų vienmečių, nuo müsų draugų, kurie, brangiosios Komunistų partijos pašaukti, savo karštos širdies liepiami, nuvyko plešinių ir dirvonų įsavinti. Jie didžiuodamiesi praneša: - Gražūs, vešlus vilnija javai naujosiose žemėse! Visame trisdešimt trijų su viršum milijonų hektarų suartų dirvonų bei plėšinių plote netrukus sušnarės pribrendusios varpos. Taip, ne vieną šimtą milijonų pūdų gerų grūdų duos šiais metais musų Tėvynei plėšinių kraštai! Ne pats savaime atėjo toks derlius. Šių metų sausio dienomis pasitarime Kremliuje geriausi dirvonininkų armijos atstovai iškilmingai pažadėjo partijai ir liaudžiai išauginti visame plote gausų derlių. Būdami ištikimi savo žodžiui, karštai tikėdami sėkme, didžiai mylėdami savo Tėvynę, kovojo už puikų derlių, petis į petį su senaisiais gyventojais, 350 tūkstančių komjaunimo pasiuntinių. Tomis pačiomis dienomis, kai dirbo partijos XX suvažiavimas, iš Atbasaro į tolimus Kazachstano plešinių ūkius išvažiavo trys šimtai sunkvežimių su sėkla, degalais ir maisto produktais. Bet atšiaurios pūgos užpustė kelius, speigai svilino žmones, uraganai grasino išblaškyti krovinius. Bet jaunieji vairuotojai pasakė: „Prasiveržti!“ ir jie prasiveržė, šturmuodami kilometrą po kilometro. Šis didvyriškas reisas buvo naujakurių atsakymas į partijos padėką, pareikšta iš suvažiavimo tribūnos. Tokių pavyzdžių gausu kiekvienoje srityje, kiekviename rajone, kiekviename tarybiniame ūkyje, kiekvienoje MTS. Drąsieji entuziastai vagojo laukus sniego plūgais, kad pakankamai pagirdytų drėgme žemę. Nepaisydami šalto, pavėlavusio pavasario, jie užsėjo laukus trumpais terminais. Šioje kovojo mūsų draugai nesijautė vieniši. Visa tarybinė liaudis padėjo jiems, aprūpindama traktoriais, automobiliais, sėjamosiomis, plūgais, statybinėmis medžiagomis, įvairiomis kasdieninės apyvokos prekėmis. Brangus draugai! Netoli ta diena, kaip plėšiniuose prasidės piūtis - darbymečio įkarštis. Dar niekuomet rytiniuose šalies rajonuose nebuvo piaunami javai tokiame milžiniškame plote. O nuimti juos reikia greitai ir be nuostolių. Suprantama, tai nelengva padaryti. Visų pirma reikia turėti galvoje, kad oras tose vietose nepastovus: arba be paliovos lis, arba anksti pasnigs. Peraugę javai greitai nubyra. Yra žinoma, kad su kiekviena praleista diena netenkama 2-3 centnerių iš hektaro. Štai ir apskaičiuokite: laimėjus bent vieną dieną nuimant derlių, iš dirvoninių žemių galima papildomai surinkti daug milijonų pūdų kviečių. Ir štai, kad būtų pilnutinai surinkta visa, kas išauginta Sibiro ir Kazachstano laukuose, VLKJS Centro Komitetas nutarė kreiptis i Jus, mūsų šalies komjaunuolius ir komjaunuoles, jaunuolius ir merginas, kviesdamas: - Padėkime plėšinių darbo žmonėms sparčiai ir be nuostolių nuimti derlių! - Pavyzdį čia turi parodyti Kazachijos TSR, Altajaus ir Krasnojarsko kraštų, Ckalovo, Saratovo, Novosibirsko, Omsko ir kitų sričių, įsavinančių dirvonus ir plėšinius, miestų, darbininkų gyvenviečių, rajonų centrų komjaunuoliai ir jaunimas. Jūs žinote, draugai, kad valstybė nusiuntė į naująsias žemes daug įvairios technikos; ten pasiaukojamai dirba žmonės. Ir vis dėlto nuimti javus trumpais terminais bus sunku. O juk javus reikia ne tik nupiauti. Juos reikia iškulti, išvėtyti, išdžiovinti, nugabenti į elevatorius, kurie neretai yra už šimtų kilometrų. Štai kodėl tokia reikalinga jūsų pagalba. VLKJS CK yra tos nuomonės, kad komjaunimo organizacijos gali nusiųsti į dirvonų ir plėšinių rajonus į pagalbą savo draugams dviejų mėnesių laikui 200 tūkstančių jaunuolių ir merginų, savo valia pareiškusių norą važiuoti nuimti derliaus. Karštomis derliaus nuėmimo dienomis ten prireiks stiprių darbo rankų, reikalingi mitrūs, iniciatyvūs žmonės, nesibiją sunkumų ir juodo darbo. Ypatingai laukiami ten bus tie, kurie moka vesti kombainą, traktorių, automobilius, kurie galės atsistoti prie kuliamosios. Visiems atsiras darbo! Garbingas bus ir grūdų, degalų, vandens vežiotojo darbas ir darbininko darbas grendyme, elevatoriuje, valant, perkasinėjant, pakraunant grudus ir panašiai. Ne pasivažinėti jūs vykstate pas naujakurius - jie tikisi tokios pagalbos, už kurią galima iš visos širdies pasakyti - ačiū. Beje, tai bus ir neblogas pasivažinėjimas. Jūs pamatysite naujas jums vietas, visam gyvenimui atsiminsite neaprašomą plačių stepių grožį, Sibiro ir Kazachstano didingumą, o ten vėl, partijos ir vyriausybės šaukiami, šiomis dienomis tukstančiai jaunųjų patriotų važiuoja statyti naujų gamyklų. elektrinių, šachtų, tiesti geležinkelių. O kaip gera gyventi šiuo auksiniu metu po žvaigždėtu dangumi lauko stovykloje, ilsėtis žygio palapinėje, prie laužo! Jūs grįšite namo sustiprėję, įdegę, kupini jėgų ir žvalumo. Ir jūsų darbas bus prideramai atlygintas! Sudarykite, draugai, smogiamuosius būrius ir brigadas iš jaunųjų darbininkų ir tarnautojų, aukštųjų mokyklų studentų! Tegu komjaunimo darbuotojai ir aktyvistai stoja tų būrių ir brigadų priešakyje! VLKJS CK tikisi, kad respublikų LKJS CK komjaunimo organizacijos, įsisąmoninę visą iškeltojo uždavinio svarbumą, pradės platų aiškinamąjį ir organizuojamąjį darbą jaunimo tarpe, susijusį su jo dalyvavimu nuimant derlių dirvonu ir plėšinių rajonuose. VLKJS Centro Komitetas yra tvirtai įsitikinęs, kad Šlovingasis tarybinis jaunimas, kaip visuomet, su dideliu noru, su aukštu savo pareigos supratimu vyks nuimti derliaus į plėšinius ir nepagailės savo jėgų kovoje už duoną. Grūdai - mūsų turtas. Juo daugiau surinksime grūdų, tuo tvirtesnė taps Tarybų valstybė, dar labiau pakils tarybinių žmonių gerovė. Tad padarykime viską, kad per trumpą laiką, be nuostolių būtų nuimtas derlius! Ruoškitės į kelionę, jaunieji entuziastai, - laikas nelaukia!


Fašistinio diktatoriaus Franko ypatingoji karo taryba savo uždarame posėdyje Madride nuteisė 20 metų kalėti Ramoną Ormasabalį ir 10 metų kalėti Gregoriją Rodrigą. Šiuos žymius Ispanijos Komunistų partijos veikėjus frankistų valdžia apkaltino „komunistine veikla“ ir „karinio sukilimo“ ruošimu. Kartu ilgam laikui kalėti buvo nuteista grupė Ispanijos patriotų, kurių tarpe viena moteri


Lietuvos Vyriausybės potvarkiu antrąjį šių metų ketvirtį didesnės paklausos maisto produktai (cukrus, druska, sviestas, miltai ir kt.) bus parduodami pagal vienodus visoje Respublikoje maisto produktų talonus. Parduodamų pagal šiuos talonus maisto produktų kiekį vienam gyventojui nustatys Prekybos ir materialinių išteklių ministerija. Talonus gyventojams išduoda miestų ir rajonų valdybų įpareigotos seniūnijos, butų ūkio tarnybos, apylinkių Tarybos.


Represijos prieš laikraštį „Jumanite“ tebevykdomos

Kaip jau buvo pranešta, Prancūzijos valdžios organai konfiskavo laikraščio „Jumanite“ vasario 26 dienos numerį už tai, kad jame buvo Išspausdinta medžiaga, demaskuojanti vyriausybės kolonijinę politiką Alžyre. Todėl, praneša agentūros Frans Pres korespondentas, Paryžiaus karo tribunolo teismo tardytojas Peresas šiandien įsakė atlikti tardymą, apkaltinus laikraščio „Jumanite“ redakciją „pasikėsinimu“ į Prancūzijos teritorijos vientisumą”.