Padėkime Raudonajai Armijai iškovoti galutinę pergalę

Visos Tarybų Sąjungos tautos šlovina savo Raudonąją Armiją budrų visų darbo žmonių laimėjimų, visų tarybinių tautų laisvės ir nepriklausomybės saugotoją ir gynėją Raudonąją Armiią šlovina ir daugumas Europos tautų, kaip savo išvaduotoja nuo hitlerinis jungo. Šią istorinę Raudonosios Armijos išvaduotojos paskirtį labai ryškiai pabrėžė Vyriausiasis Kariuomenės Vadas Tarybų Sąjungos Maršalas draugas Stalinas savo įsakyme ryšium su Raudonosios Armijos XXVII-osiomis sukaktuvėmis. Šiame įsakyme draugas Stalinas sako: „Sukurta didžiojo Lenino mūsų Tėvynei apginti nuo svetimšalių grobikų užpuolimo ir išpuoselėta bolševikų partijos, Raudonoji Armija nuėjo šlovingą savo išsivystymo kelią. Ji garbingai pateisino savo istorinę paskirtį ir teisėtai yra mylimas tarybų liaudies kūdikis. Pilietiniais karo metais Raudonoji Armija apgynė nuo gausių priešų jaunąją Tarybų valstybę. Didžiosiose Tėvynės karo prieš vokiškąjį antplūdį kautynėse Raudonoji Armija išgelbėjo Tarybų Sąjungos tautas iš vokiškosios fašistinės vergovės, apgynė mūsų Tėvynės laisvę ir nepriklausomybę ir padėjo Europos tautoms nuversti vokiečių jungą“. Vykdydama savo istorinę paskirtį, Raudonoji Armija išvalė nuo hitlerinės nešvaros visą gimtąją žemę ir perkėlė karo veiksmų areną į priešo teritoriją, į paties hitlerinio žvėries landynę, kad čia jį visiškai pribaigtų. Paskutinių žiemos puolamųjų operacijų metu Raudonoji Armija nubloškė priešą toli į vakarus: kaudamasi ji pasistūmėjo nuo Rytų Prūsijos sienų iki Vislos žemupio — 270 kilometrų, nuo placdarmo prie Vislos į pietus nuo Varšuvos iki Oderio žemupio — 570 kilometrų, nuo Sandomiro placdarmo į vokiškosios Silezijos gilumą — 480 kilometrų. Per 40 puolimo dienų Raudonoji Armija paėmė daugiau kaip 350 tūkstančių priešo kareivių bei karininkų belaisviais ir išnaikino ne mažiau kaip 800 tūkstančių užmuštais. Į Raudonosios Armijos rankas pateko ir buvo sunaikinta kalnai priešo karinės technikos: apie 3000 vokiečių lėktuvų, daugiau kaip 4500 tankų bei motorizuotų pabūklų ir ne mažiau kaip 12.000 pabūklų. Per tą patį laiką Raudonoji Armija išvijo vokiečius iš 300 miestų ir tūkstančių kitų gyvenamųjų vietovių, apie 100 karinių fabrikų, gaminančių tankus, lėktuvus, ginklus ir šaudmenis, daugiau kaip 2400 geležinkelių stočių, paėmė geležinkelių tinklą daugiau kaip 15 tūkstančių kilometrų ilgio. Šių pastarųjų operacijų rezultate Raudonoji Armija visiškai išvadavo Lenkiją ir žymią Čekoslovakijos dalį, išvedė iš karo paskutinį Vokietijos sąjungininką Europoje — Vengriją, užėmė didžiąją dalį Rytų Prūsijos bei vokiškosios Silezijos, praskynė sau kelią į Brandenburgą, į Pomeraniją, į Berlyno prieigas. Savo žiemos operacijomis Raudonoji Armija suardė vokiečių žiemos puolimą Vakaruose ir įgalino mūsų sąjungininkų armjas pereiti į puolimą prieš vokiečius. Niekuomet tarybinės tautos ir Europos tautos nepamirš šio Raudonosios Armijos indėlio į hitlerinių grobikų sutriuškinimą ir galutinės pergalės iškovojimą. Hitlerininkai ilgą laiką gyrėsi, kad daugiau kaip šimtą metų nė vieno priešo kareivio nebuvo Vokietijos ribose, ir kad vokiečių armija kariavo ir kariausianti tik svetimose žemėse. Raudonoji Armija į šipulius sudaužė ir šias vokiečių fašistų pagyras. Didžiuliai yra Raudonosios Armijos laimėjimai. Tačiau šie pasisekimai neturi mūsų nuraminti, neturi sumažinti mūsų budrumo. Mūsų išmintingasis vadas savo įsakyme įspėja tarybinius žmones: „Visiška pergalė prieš vokiečius dabar jau arti. Tačiau pergalė niekuomet neateina pati, — ji pasiekiama sunkiose kautynėse ir atkakliu darbu. Pasmerktas priešas meta į mūšį paskutiniąsias jėgas, desperatiškai priešinasi, kad išvengtų rūstaus atpildo. Jis griebiasi ir griebsis kraštutiniausių ir niekšingiausių kovos priemonių. Dėl to reikia atsiminti, kad juo arčiau mūsų pergalė, juo didesnis turi būti mūsų budrumas, juo stipresni turi būti mūsų smūgiai priešui“. Šie išmintingi draugo Stalino žodžiai įpareigoja mus visus — Lietuvos darbininkus, darbo valstiečius ir inteligentus — dar labiau įtempti savo jėgas padėti Raudonajai Armijai, kad greičiau būtų sutriuškintas priešas, būti budriems, kad laiku įspėtume visas priešo ir jo agentų — lietuviškai vokiškųjų nacionalistų klastas ir niekšybes. Mūsų pareiga kiekvieno savo bare — dirbti taip, kad būtume verti Raudonosios Armijos didvyrių, liejančių savo kraują dėl mūsų tėvynės laisvės, dirbti taip, kad būtų įvykdytos visos tarybų valdžios priemonės tarybinei santvarkai sutvirtinti, kad būtų greičiau likviduoti vokiškosios okupacijos padariniai žemės ūkyje, kad būtų tinkamai ir laiku pasiruošta pavasario sėjai, kad būtų įvykdytas miško medžiagų paruošos planas, kad būtų įvykdyti gamybiniai planai, įmonėse ir t. t. Tik sėkmingai atlikę visus šiuos uždavinius, mes reikiamai padėsime Raudonajai Armijai vykdyti jos istorinę paskirtį ir tinkamai atsiliepsime į naująjį draugo Stalino įsakymą.


Lenkijos vyriausybės delegacija išvyko į Azijos šalis

Iš Varšuvos į Azijos šalis lėktuvu „TU-104” oficialaus vizito išvyko Lenkijos Liaudies Respublikos vyriausybės delegacija, vadovaujama LLR Ministrų tarybos pirmininko Juzefo Cirankevičiaus. Delegaciją sudaro: kultūros ir meno ministras K. Kuryliukas, lengvosios pramonės ministras J. Stavinskis, užsienio reikalų ministro pavaduotojas M. Naškovskis, aukštojo mokslo ministro pavaduotoja J. Krasovska, užsienio prekybos ministro pavaduotojas F. Modževskis, URM kolegijos narys J. Kac-Suchis. Lenkijos Liaudies Respublikos vyriausybės delegacija aplankys Birmą, Kambodžą, Indiją, Vietnamo Demokratinę Respubliką, Kinijos Liaudies Respubliką, Korėjos Liaudies Demokratinę Respubliką ir Mongolijos Liaudies Respubliką. Prieš išvykdamas iš Varšuvos, delegacijos vadovas J. Cirankevičius padarė pareiškimą spaudai, kuriame pabrėžė svarbią Lenkijos vyriausybės delegacijos kelionės į Azijos šalis reikšmę.


Čia pranešama, kad Izraelio kariuomenė baigta išvesti iš Gazos rajono. Laikraščių „Džeruzalem Post“: ir „Haarec“ korespondentai praneša 1š Gazos, kad miesto gyventojai džiaugsmingai sutiko žinią, jog išeina okupantai izraeliečiai.


Dabar jau galutinai paaiškėjo, kad Lappua judėjimo dalyviai surengs eiseną į Helsinkį. Tačiau diena, kada jie atvyks į sostinę, dar nenustatyta. Spėjama, kad liepos 1 d. eisena dar neįvyks ir kelioms dienoms susitrukdys. Šiuo metu Helsinky yra susirinkę prieškomunistinio Lappua judėjimo vadai tikslu suorganizuoti numatytą demonstraciją. Lappua judėjimo dalyviams sudaro sunkumų maisto ir butų klausimas, nes į Helsinkį suplauks apie 30.000 demonstrantų. Dėl to iškeltas sumanymas į Helsinkį teįleisti 10.000 žmonių, o likusius palikti ties miestu, kaip atsargines jėgas. Nors geležinkelių valdyba Lappua judėjimo dalyviams pažadėjo vagonus, bet jie mano atvykti į Helsinkį autobusais. Komunistų persekiojimas visoj Suomijoj tebesitęsia. Alajärve, pav., šiomis dienomis pagrobtas darbininkų organizacijų vadas Karsula ir nuvežtas nežinoma kryptim. Kitose vietose komunistai gavo laiškus, kuriais jiems siūloma išsikelti. Priešingu atveju, grasoma pavartoti jėgą. Tarp kitų, tokį laišką gavo Alajärva koperatyvo vedėjas. Jis laišku kreipėsi į vietos policijos viršininką ir prašė apsaugos. Tačiau šis koperatyvo vedėjui patarė paimti atostogų ir persikelti į kurią kitą vietą, Helsinky per Jonines buvo surengta darbininkų dainų šventė, per kurią vienas darbinikas norėjo kalbėti. Jis buvo raudonais marškiniais ir kada pradėjus jam girti Sovietų tvarką, nežinomi asmenys jį pagriebė ir nusivežė automobiliu. Lappua judėjimo dalyviai turi savo organą „Aktivists“. Jame stengiasi išaiškinti savo judėjimo ideologišką pamatą: „Mus kaltina — sako „Aktivists“ — neteisėtumu. Bet ar buvo teisėta, kada suomiai 1917 m. skelbė savo nepriklausomybę ir kasa Kerenskio laikais organizavo savo šaulių jėgas? Dėl to ir mes savo judėjimą nelaikome neteisėtu. Mes negalime prileisti komunistų ardomo darbo. Jei dabartinė vyriausybė neįstengia jį nugalėti, tai tas liudija, kad esanti įstatymdavystės tvarka subankrutavo. Mes, lappujiečiai, esame davę žodį nenurimti, kol valstybėj komunistinis judėjimas bus likviduotas“. Helsinky pasklido gandai, kad Kalio vyriausybė atsistatydins. Tai aiškinama tuo, kad šiuo metu Suomijoj yra dvi vyriausybės, kurių vienai diktuoja Lappua. Vyriausybės klausimas galutinai bus išspręstas parlamentui susirinkus.


Kubos užsienio reikalų ministras R.A. de Kesadas pareiškė, kad „Šaltojo” karo pabaiga padarė Vakarus dar išdidesnius. Pasak ministro, Vakarai, ypač JAV, ketina laikyti besivystančias šalis skurde. Kalbėdamas JT Generalinėje Asamblėjoje jis pasakė, kad jo valstybė nenusilenks Vakarams, kaip tai daro kai kurios šalys.


„Izraelio valdžia visai neseniai įvykdė seriją agresijos aktų prieš Sirijos Arabų Respublikos ir demilitarizuotosios zonos teritoriją“, – pranešama čia paskelbtame Sirijos Arabų Respublikos nuolatinio atstovo Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje laiške Saugumo Tarybos pirmininkui. Naktį iš kovo 16 d. į 17 d., sakoma laiške, Izraelio ginkluotosios pajėgos apšaudė iš artilerijos arabų Nukebo kaimą. Po kurio laiko Izraelio šarvuotieji transporteriai apšaudė sirų karinį postą Ed-Dougoje. Izraelio artilerija uraganiškai apšaudė Sirijos Skofijos kaimą. Šaudymas truko apie tris valandas. 5 valandą ryto Izraelio karo lėktuvai bombardavo Sirijos pozicijas El-Alyje, Al-Fikyje ir Zakyje. 5 valandą 45 minutės ryto Izraelio aviacija bombardavo Al-Himos rajoną. Sirijos Arabų Respublikos Vyriausybė atkreipia Saugumo Tarybos narių dėmesį į tai, kad dėl šių Izraelio agresijos aktų susidariusi padėtis yra rimta.


Pasibaigė Pabaltijo žurnalistų konferencija

Šeštadienį Baltijos jūrų valstybių žurnalistų konferencija baigė pasitarimus. Priimta rezoliucija, kurioj konstatuojama, jog konferencijoj susitarta dėl šių pageidavimų: 1) kasmet sušaukti Pabaltijo spaudos konferenciją ir parengiamą konferencijos darbą pavesti to krašto žurnalistams, kurio sostinėj buvo paskutinė konferencija; 2) tokių konferencijų tikslas — svarstyti ir parengti nutarimus, liečiančius spaudos padėtį Baltijos jūros valstybėse. Be to, pripažinta pageidaujama, kad spaudos konferencijos dalyviai išaiškintų klausimą dėl galimumų siųsti bendrą įgaliotinį į tarptautinių žurnalistų federacijos organus tais atvejais, kada ne visos Pabaltijo valstybės gali savo delegatus siųsti. Nutarta prašyti tarptautinės žurnalistų federacijos generalinų sekretarijatą perijodiškai informuoti visas vietos žurnalistų sąjungas apie federacijos darbą ir apie federacijos šaukiamųjų konferencijų darbus. — Konferencija pareiškė savo padėką Latvijai už šios konferencijos surengimą ir kreipėsi į latvių žurnalistus, prašydama sutikti surengti ir būsimą konferenciją. Tą pat dieną žurnalistai buvo nuvežti į Kemerno kurortą ir į Majorus. Vakare įvyko didelis miesto galvos surengtas bankietas. Bankiete tarptautinės žurnalistų federacijos generalinis sekretorius, be kitko, pareiškė, kad konferencijai pavyko sudaryti „Baltijos Locarno“. — Vakar žurnalistai buvo nuvežti į spaudos pilį Siguldoj. Ten jiems buvo surengti pusryčiai, kuriuose taip pat dalyvavo konferencijoj atstovaujamų valstybių diplomatiniai atstovai. Vakare Lietuvos ministeris p. Br. Dailidė Lietuvos žurnalistams surengė vakarienę. Naktiniu traukiniu dr. Purickis, p. Klimas ir p. Rubinšteinas grįžo į Kauną. Mūsų žurnalistus palydėjo latvių užsienių reikalų ministerijos informacijos skyriaus šefas dr. Bilmanis, miesto galva ir didelis latvių žurnalistų būrys. Stotyje Lietuvos žurnalistus palydėjo garsus lietuviškas valio. Šiandien žurnalistai apžiūrės Rygą ir jos kooperatyvines įstaigas.


Lietuvos diplomatija: trys šio šimtmečio bangos

Pirmoji banga Ji prasidėjo 1918 metais Nepriklausomybės aktu atkūrus Lietuvos valstybę. Reikia pasidžiaugti, kad per palyginti trumpą laiką į šią tarnybą buvo surinkti aukštos kvalifikacijos ir gilaus patriotinio nusistatymo, išsimokslinę, pasišventę, kultūringi tautiečiai. Ne vienas iš jų, pavyzdžiui, ministras Juozas Urbšys, Kazys Škirpa, Kazimieras Graužinis, tarnybon atėjo iš savanorių-kūrėjų gretų. Sunkus buvo pirmasis nepriklausomybės dešimtmetis įtvirtinant Lietuvos valstybę savo geografinėje erdvėje ir Tautų Sąjungoje. Mūsų diplomatinė tarnyba pasaulyje buvo gerbiama. Todėl vėliau, okupacijos metais, ji galėjo tęsti savo darbą, žinoma, daug sunkesnėmis sąlygomis. Budrios akies, atsargumo ir išminties reikalavo diplomatinis darbas, Lietuvai atsidūrus tarp “kūjo ir priekalo” - tarp Stalino Sovietų Sąjungos ir Hitlerio Vokietijos. Dar 1938 metų kovo mėnesį Lenkija buvo įteikusi mūsų šaliai ultimatumą per 48 valandas užmegzti diplomatinius santykius - be jokių diskusijų. Lietuva ultimatumą priėmė. Kyla klausimas: ar ji buvo tam pasirengusi? Nepraėjus nė metams Hitleris pareikalavo Klaipėdos krašto teritorijos. Lietuva Klaipėdą “grąžino”. Ar turėjo ji kokią nors alternatyvą? 1939 metų rugsėjį Hitleris ir Stalinas pasirašė slaptuosius protokolus, žinomus kaip Ribbentropo-Molotovo susitarimus, kuriais buvo paženklintas Baltijos šalių ir Rytų Europos valstybių likimas, o spalio mėnesį Sovietų Sąjunga pareikalavo įsileisti didelius Raudonosios armijos dalinius. Spalio 10 d. ministras Urbšys reikalavimą priėmė. Kitą dieną Stalinas Lietuvos delegacijai Kremliuje iškėlė pobūvį, o aukštas NKVD pareigūnas Ivanas Serovas tą patį vakarą baigė rengti “visiškai slaptą” antisovietinio elemento deportavimo iš Baltijos valstybių instrukciją. 1940 m. birželio 14 d. ministras Urbšys gavo dar vieną ultimatumą, o kitą dieną Sovietų Sąjungos tankai sudrebino Lietuvą, Latviją ir Estiją. Šitaip dūmais pavirto 55 Sovietų Sąjungos pasirašytos taikos, nepuolimo, savitarpio pagalbos sutartys su įvairiomis Europos valstybėmis. Lietuvos diplomatijos turėti ir naudoti ginklai - teisė ir teisingumas - agresoriui įspūdžio nedarė. Vyriausybė kritišku momentu taip pat buvo neapsisprendusi. Diplomatijos nuotaikos buvo desperatiškos: kaip pasirinkti mažesnį blogį išeities neturinčioje padėtyje? Hitleris laikėsi savo “Machtpolitik”, o Stalinas buvo pasišovęs melu ir smurtu suproletarinti pasaulį. Kas vyko Lietuvoje per kitą pusšimtį metų - jūs geriau už mane žinote. Atrodytų, kad apie diplomatiją tarti pašaipūs de Gaulle žodžiai turėjo racijos. O jis sakė: “Diplomatai naudingi tada, kai yra geras oras. Bet prasidėjus lietui jie skęsta kiekviename laše”. Tai, žinoma, cinizmu dažytas komentaras, bet jis verčia mus galvoti. Kalbant apie asmenines alternatyvas, kad ir kokios buvo padarytos klaidos, aiškiai išsiskiria Vincas Krėvė-Mickevičius. Nežinau, ar kas beprisimena, kad 1919 metais jis buvo paskirtas konsulu Baku mieste, Azerbaidžane. 1940 metais Krėvei teko nedalia eiti Ministro Pirmininko ir užsienio reikalų ministro pareigas. Jusdamas artėjančią audrą, jis pareikalavo ir nelengvai išsireikalavo pasimatymo su Molotovu. Krėvės vizito tikslas - gelbėti Lietuvą. Tai įvyko 1940 metų birželio 24 dieną. Krėvė spaudė Molotovą kalbėti atvirai. Šis jo norą patenkino: šaltai pasakė, kad nuo caro Ivano Rūsčiojo laikų Rusija norėjo pasiekti Baltijos jūrą. Dabar ji turinti progą, kuri ateityje gali nepasikartoti: Sovietų Sąjunga jau yra nutarusi inkorporuoti Lietuvą. Apstulbęs Krėvė Molotovui atšovė: “Suklydau pasitikėdamas Tarybinės vyriausybės pažadais, kad jos ginkluotos jėgos atėjo tik apsaugoti Lietuvos neutraliteto… Turiu padaryti iš to tinkamas išvadas. Be to, nenoriu dalyvauti Lietuvos nepriklausomybės pakasynose”. Molotovas patarė jam gerai pagalvoti. Grįžęs Krėvė dar mėgino atidėti rinkimus, atsisakė įtraukti į darbotvarkę rinkimų įstatymą, kurį pateikė teisingumo ministras Povilas Pakarklis. Deja, jau buvo per vėlu. Paskutinį kartą prezidiumo tribūnoje Krėvė pasirodė rugpjūčio mėnesį Kaune vykusiame Didžiajame mokytojų suvažiavime. Jis savo trumpą ir santūrią kalbą baigė žodžiais: “Ir šviesa, ir tiesa mūsų žingsnius telydi”. Į juos atsiliepė Lietuvos mokytojai, paskutinį kartą viešai ir galingai sugiedoję tautos himną. Prezidiumas nežinojo, ką daryti. Žinojo tik Vincas Krėvė-Mickevičius: jis įsijungė į tautos giesmę. Jis jau buvo atsistatydinęs. Diplomatinės ministro Urbšio valstybės gelbėjimo pastangos sovietų buvo tipiškai įvertintos: jis ir žmona trylika metų iškentėjo Sovietų Sąjungos kalėjimuose. Taip tragiškai baigėsi pirmoji Lietuvos diplomatinių pastangų banga. Antroji banga: kryžminės situacijos Antrasis ir labai ilgas diplomatinės veiklos etapas tęsėsi nuo Lietuvos okupacijos pradžios iki nepriklausomybės atkūrimo 1990 metais. Tuo laikotarpiu Lietuvos diplomatai buvo tapę savotiškais “karo našlaičiais”. Jie turėjo kovoti, kad nebūtų pripažinta sovietų okupacija, būtų išlaikytos pasiuntinybės, galvoti, kaip patiems toliau gyventi. Sovietų Sąjunga siekė ne tik uždaryti pasiuntinybes, bet ir pasisavinti nuosavybę bei finansines valstybės atsargas. JAV kietai laikėsi Lietuvos okupacijos nepripažinimo politikos, leido veikti pasiuntinybei, taip pat “atšildė” Lietuvos valiutines santaupas, kad ir kitur galėtų išsilaikyti lietuvių diplomatija. Iš karto kilo diplomatinės hierarchijos klausimas. Dar 1940 m. birželio 1 d. ministras Urbšys šifruota telegrama informavo visas pasiuntinybes: “Jeigu mus čia ištiktų katastrofa, tai užsieniuose likusios diplomatijos šefu laikykite Lozoraitį, pirmuoju pavaduotoju - Klimą, antruoju - Saulį”. Po penkiolikos dienų atsirado vadinamieji Kybartų aktai, pasirašyti šalį paliekančio Prezidento Antano Smetonos. Jais Stanislovas Lozoraitis paskirtas Ministru Pirmininku ir jam pavesta pavaduoti Prezidentą. Taigi diplomatinė tarnyba savo šefu laikė p. Stasį Lozoraitį, o vėliau, jo paties teikimu, įgaliotą ministrą dr. Stasį Bačkį. Sunkiau buvo ugdyti Lietuvos interesus Vakaruose. Atsirado kryžminių situacijų, liečiančių politinį vadovavimą. Kilo mintis tęsti 1941 metais sudarytos Laikinosios vyriausybės darbą Vakaruose. 1945 metų liepos mėnesį Viurcburge formaliai įgaliotas prof. Juozas Brazaitis, ėjęs sukilimo vyriausybės premjero ir švietimo ministro pareigas, siūlė, kad 1941 m. birželį sudaryta Laikinoji vyriausybė būtų oficialiai paskelbta. Generolas Stasys Raštikis savo atsiminimuose rašė, kad “Laikinosios vyriausybės pasirodymas laisvajame pasaulyje būtų buvęs labai naudingas Lietuvai ir tolesnei lietuvių kovai už savo tautos nepriklausomybės atstatymą”. Išeivijoje atsirado dar viena laisvinimo organizacija. Tai dar 1943 metų pabaigoje Lietuvoje sudarytas svarbiausias rezistencijos centras, pasivadinęs Vyriausiuoju Lietuvos išlaisvinimo komitetu - VLIK-u. Ši partinių ir rezistencinių organizacijų sąjunga laikė save vienintele ir aukščiausia institucija tautos teisėms ginti. Ministras Lozoraitis atsisakė dalyvauti VLIK-o veikloje, nors sutiko bendradarbiauti. Kelios partinės grupės reikalavo atmesti Laikinosios vyriausybės pretenzijas vienu ar kitu būdu dalyvauti Lietuvos valstybės gyvenime. Ieškota kompromisų. 1946 metais Berno konferencijoje VLIK-o delegatai, diplomatijos ir Laikinosios vyriausybės atstovai sutarė steigti VLIK-o Vykdomąją tarybą. Jai vadovauti buvo patikėta buvusiam Lietuvos premjerui Ernestui Galvanauskui, spręsti užsienio reikalus - Stasiui Lozoraičiui, informacijos - Juozui Brazaičiui. Kartu dygo kitos organizacijos: be Amerikos lietuvių tarybos ir Lietuvos vyčių, veikė VLIK-o sudėtyje buvęs Lietuvių frontas, Lietuvos laisvės komitetas, Baltų laisvės lyga, ”Šviesa-Santara”, susikūrė Pasaulio lietuvių bendruomenė. Taigi organizacijų netrūko, solistų pakako, tačiau išeivija politinio choro nesudarė. Partinio gyvenimo mintis išeivijoje iš viso neprigijo. Diplomatinė tarnyba laviravo tarp gausybės institucijų ir organizacijų, pripažindama ir vertindama pozityvų darbą. Neturėdama papildomų etatų, ji ilgainiui silpo. Silpnėjo ir organizacijos. Kaip tame priežodyje: “Kilo kaip arai, tūpė kaip daržininkai”. VLIK-o sąjunga sunyko, Vykdomoji taryba irgi nebeveikė. O Sovietų Sąjunga per savo agentus “crescendo” forma skverbėsi į išeiviją, sabotuodama tautinį rezistencinį darbą. Šalia kolektyvinio darbo laisvinant Lietuvą buvo stipri ir pavienių asmenų rezistencinė iniciatyva. Pavyzdžiui, Korejos karo metu Jungtinių Tautų Saugumo taryboje Kinijos delegacijos pirmininkas Tingu Fu Tsianga ir kiti priminė Lietuvos bylą (tai labai suerzino Sovietų Sąjungos delegaciją). 1957 metais per NATO viršūnių konferenciją Paryžiuje apie Lietuvą kalbėjo Vokietijos kancleris Adenaueris, užsienio reikalų ministras Brentano, Kanados premjeras Diefenbakeris, Turkijos premjeras Menderezas ir net neutralios Austrijos kancleris Figlas, o jų žodžiai radijo bangomis nuskriejo per Europą ir pasaulį. Tai irgi buvo iniciatyva - toli už Lietuvos horizonto. Bendravimas, spauda, leidiniai, televizija ir radijas tapo vieninteliais prieinamais kovos ginklais. Neužmirština rezoliucija Nr. 416, pateikta Kongresui asmenine rezistentų iniciatyva per Rezoliucijoms remti komitetą, reikalaujanti JAV vyriausybę kelti Baltijos valstybių klausimą Jungtinėse Tautose. Nepamirštinas 200 Baltijos valstybių atstovų sukvietimas į Baltuosius rūmus ir prezidento Reagano nusistatymas užsienio politikoje lošti Baltijos valstybių korta. Lietuvių informacijos centras Niujorke lietuvių ir anglų kalbomis informavo apie padėtį Lietuvoje ir apie laisvinimo akciją Vakaruose. Visa tai buvo vertinga talka diplomatijai. Politinis reikalas vertė ir Pasaulio lietuvių bendruomenę kreipti dėmesį į šią darbo sritį, juoba kad organizacijos neugdė politinio darbo dvasios kraštų bendruomenėse. Jos pastangos tapo matomos, kai ji gerai parengė ir pasauliniu mastu suorganizavo Ribbentropo-Molotovo sandėrių pasmerkimo kampaniją. Paaiškėjo tai, ką jau žinojome: didžioji dauguma kraštų bendruomenių politiniam darbui nebuvo pasirengusios, išskyrus pavienius asmenis. Diplomatinė tarnyba šias pastangas stebėjo ir vertino. Ir mano atveju dar sovietų okupacijos metais dr. Stasys Bačkis pakvietė mane įsijungti į Lietuvos užsienio tarnybą. Specialaus dėmesio vertas Lietuvai gyvenimą paskyręs šveicaras prof. Juozas Eretas, dar 1919-1920 m. nepriklausomos Lietuvos užsienio reikalų ministerijoje organizavęs ir vadovavęs spaudos tarnybai bei įkūręs Eltą. Šis Lietuvos kariuomenės savanoris okupacijos metais buvo neoficialus mūsų ambasadorius, iki paskutinio atodūsio savo nepaprasta iškalba, žodžiu, raštais ir knygomis gynęs Lietuvos bylą ir tautos garbę užsienyje. Jam priklauso aukščiausias mūsų valstybės įvertinimas! Trečioji banga: pakeliui į karjeros diplomatų politiką 1990 metų kovo 11-ąją sujaudinti klausėmės vienbalsio tautos atstovų pareiškimo - atkurti nepriklausomą Lietuvos Respubliką. Tai buvo herojiškas sprendimas, nustebinęs pasaulį. Pirmuose svarbiausių JAV dienraščių puslapiuose spindėjo, mirgėjo Lietuvos nutarimas, taip pat Aukščiausiosios Tarybos pirmininko Vytauto Landsbergio vardas. Tai buvo vienintelis kartas, kai pasaulio spauda ir televizija kasdien intensyviai sekė ir pranešinėjo apie įvykius Lietuvoje. Prasidėjo trečiasis, dabartinis diplomatinės tarnybos darbo laikotarpis. Reikia pasakyti, kad Lietuvos Vyriausybės pastangos buvo sėkmingos. Lietuva buvo pirmoji, iš kurios sovietai išvedė savo karines pajėgas. Jungtinės Tautos Lietuvą sutartinai priėmė savo nare. Lietuva ryžtingai sprendė mažumų problemas, stiprino santykius su kaimynais, stūmė pirmyn nusiaubtą krašto ūkį. Vienas iš pirmų neatidėliotinų uždavinių buvo savo diplomatinės tarnybos atkūrimas. Vėl reikėjo pradėti nuo pirmo žmogaus, nuo pirmo memorandumo, nuo pirmo projekto. Laimei, buvo daug išsimokslinusių ir akademiškų žmonių, nors ne visi buvo pašaukti diplomatijai. Ne visi pajėgė suprasti, kad diplomatinė scena yra visas pasaulis, o diplomatinė mokykla - patsai gyvenimas. Šiandien diplomatija yra toli pažengusi. Sienų su kaimynais klausimas yra praktiškai išspręstas. Gana sėkmingai vykdoma šalies ekonominė politika - ekonominė diplomatija jau visur tampa veiklos prioritetu. Politiniai prioritetai - integracija į Europos ir Atlanto gynybos sąjungas - yra aiškūs ir nuolat kartojami. Turime jau parengtą Diplomatinės tarnybos įstatymą. Manau, kad pamažu politinius paskyrimus keis išmintingai planuojama karjeros diplomatų kadrų politika. Aišku, mūsų diplomatijai dar ilgai trūks patirties, dar reikės laiko subręsti. Bet ko nepadaro patirtis, iš diplomatijos išspaudžia darbas, o sunkios darbo sąlygos diplomatą greičiau subrandina ir užgrūdina. Lietuvą iš kitų Baltijos valstybių išskiria ir jos globalinė užsienio politikos vizija. Neseniai lankęsis Venesuelos užsienio reikalų ministras Burelli Rivas čia visiems kartojo, kad Venesuelai Baltijos valstybės yra Lietuva. Prezidento Algirdo Brazausko vizito metu Brazilijos prezidentas Cardoso sakė, kad “Lietuva yra pasauliui laisvės simbolis, parodęs mažos, narsios tautos politinę viziją ir dvasinę jėgą”. Panašiai kalbėjo Argentinos, Urugvajaus bei Venesuelos prezidentai. Šiandien Lietuva yra įkėlusi koją praktiškai visuose kontinentuose ir diplomatinės užsienio tarnybos tinklas vis plečiasi. Tai laimėjimai. Jie teikia garbę visiems, kuriems teko vadovauti Lietuvos valstybei ir jos užsienio politikai. Būdama kelyje į Europos Sąjungą ir NATO, Lietuva turi mokytis iš savo patirties, kurią išgyveno Antrojo pasaulinio karo išvakarėse. Mums būtina nuolat strategiškai mąstyti, kurti alternatyvius planus, būti įžvalgiems, numatyti ir įvertinti nepaprastas, mums grėsmingas situacijas. Ne pro šalį ir kritiško cinizmo dozė. Viena išeitis - ne išeitis. Diplomatija mus moko būti pasirengusius bet kokiems netikėtumams ir jų atveju rasti šaliai palankiausią išeitį. Be abejo, mums reikalingi sąjungininkai, mums reikalingi draugai, o draugai ir priešai niekada nebūna maži. Diplomatas - moraliai integralus žmogus Yra keli variantai. Pirmasis surašytas Ottaviano Maggi dar XVI amžiaus pabaigoje išleistoje knygoje “De legato”. Ten nurodoma, koks turėtų būti idealus diplomatas. Ogi štai koks. Ambasadorius turi išmanyti teologiją, suprasti Aristotelį ir Platoną, turi sugebėti išsipainioti iš kebliausių situacijų, naudodamas teisingą dialektinę formą, turi būti ekspertas matematikoje, architektūroje ir muzikoje, turi kalbėti ir rašyti lotyniškai, mokėti graikų, ispanų, prancūzų, vokiečių ir turkų kalbas. Be to, jis turi išmanyti istoriją, geografiją ir, aišku, būti politikos ekspertas. Jis taip pat turi rodyti gerą skonį, nusimanyti apie poeziją. Tai vienas modelis. Rusijos carienės Jekaterinos II motina princesė von Zerbst laiške Friedrichui Didžiajam prašė į Sankt Peterburgą atsiųsti dailios išvaizdos, jauną ambasadorių. Pasiuntiniai, skiriami į Olandiją ar Vokietiją, būtinai turėjo būti pajėgūs labai daug išgerti ir nepasigerti. Tai kiti modeliai. Užmirškim juos. Mūsų dienų pasaulis turi kitus standartus, kuriems tenka pritarti. Pagal britišką formulę šiandien svarbiausia ambasadoriaus kvalifikacija yra moralinis asmens integralumas. Jis turi būti teisingas, sugebėti ramiai kontroliuoti nepaprastas situacijas (ir patį save), būti preciziškas, kantrus, kuklus, laikytis etiketo. Jis jokiu būdu neturi būti pasipūtęs. Ir būtiniausia - lojalumas Prezidentui ir Vyriausybei.


RABATAS, III. 1. (TASS-ELTA). Alžyre tebevyksta mūšiai tarp Alžyro nacionalinio išsivadavimo armijos būrių ir Prancūzijos kariuomenės. Paimta ginklų ir šaudmenų. Pietryčiuose, Marso rajone, sunaikinti svarbūs Prancūzijos kariuomenės kariniai objektai. Susirėmimai tarp Alžyro ir Prancūzijos karinių dalinių taip pat įvyko Tiarete, Arise ir kitose vietose. Prancūzijos kariuomenė patyrė nuostolių – daug jos karių žuvo arba buvo sužeisti.


Baigiasi SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesija

Vakar dieniniame posėdyje Generalinė Asamblėja patvirtino eilę Politinio komiteto ir Administracinių ir biudžeto klausimų komiteto paruoštų rezoliucijų. Balsų dauguma Asamblėja priėmė rezoliuciją dėl geografinio SNO personalo paskirstymo, samdant dirbti. Socialistinių šalių delegacijos balsavo prieš, nes pagal rezoliuciją numatoma, sprendžiant šią problemą, sumažinti socialistinėms šalims atstovaujantį personalą. 76 balsais prieš 17, 8 delegacijoms susilaikius, buvo priimta rezoliucija, patvirtinanti konsultacines tarptautinio teismo išvadas apie SNO nepaprastųjų ginkluotųjų pajėgų operacijų Viduriniuose Rytuose, o taip pat SNO operacijų Konge finansavimą. Socialistinių šalių delegacijos, balsuodamos prieš rezoliuciją dar komitete, pabrėžė, kad šių pajėgų operacijų Viduriniuose Rytuose ir Konge neprivalo finansuoti Suvienytųjų Nacijų Organizacijos nariai, nes šios operacijos neatitinka SNO įstatų reikalavimų. Asamblėja taip pat pritarė rezoliucijai Korėjos klausimu, kurios teiginiai apsiriboja tuo, kad užsienio kariuomenė, galimas daiktas, bus kažkada išvesta iš Pietų Korėjos, bet tik po to, kai šalis bus suvienyta. Ši rezoliucija, pareiškė savo kalboje TSRS atstovas V. Zorinas, ne tik nenaudinga, bet ir žalinga. JAV, naudodamos balsavimo metu mechaninę daugumą, pasakė jis, vėl skatina Suvienytųjų Nacijų Organizaciją, kad ji leistų savo emblema, savo vėliava ir garbe dangstyti Amerikos primestą Pietų Korėjai okupaciją. Socialistinių šalių delegacijos balsavo prieš šią rezoliucij


Vakar už kelių mylių į rytus nuo Floridos, Atlanto vandenyne buvo susprogdinta nesėkmingai paleista balistinė „Skaibolto“ raketa, praneša Amerikos informacijų agentūrų korespondentai iš Kanaveralo iškyšulio. Raketa buvo numesta nuo bombonešio „B-52“ sparno. Lėktuvas skrido maždaug 5 mylių aukštyje. Vos tik įjungus variklį, raketa ėmė skristi nenumatyta kryptimi. Tuo būdu kilo didelis pavojus gretimos pakrantės gyventojams, pažymi agentūra JPI, ir raketa buvo susprogdinta pagal komandą iš žemės. Tai jau trečias nesėkmingas mėginimas paleisti „Skaibolto“ raket


Prezidentas L. Valensa pasiūlė seimui, kad naują šalies konstituciją priimtų visos liaudies referendumas, o seimas, senatas, prezidento bei vyriausybės komisijos tik parengtų jos projektą. Konstitucija įsigaliotų, jei projektui pritartų daugiau kaip pusė balsavusiųjų. Prieš porą mėnesių prezidento pateiktą Lenkijos mažosios konstitucijos projektą seimas atmetė.


Iš Varšuvos įspūdžių. Santykių su lenkais klausimas, prasidėjus deryboms, yra ypač aktualus. Mūsų pažiūros į susitaikymą su Lenkija yra visiems gerai žinomos: be Vilniaus niekad nebus pakenčiamų santykių su Varšuva. Kol Vilnius nėra grąžintas, tol galima kalbėti tiktai apie antraeilius dalykus, bet ir tai tik tiek, kiek tas nekenkia Lietuvos teisėms į Vilniaus sritį. Tokia yra mūsų, lietuvių, pažiūra į galimybes susitarti su lenkais. Bet čia kyla ir kitas klausimas, kaip gi žiūri lenkai į Lietuvą ir kaip jie sau vaizduojasi būsimuosius santykius? Lenkai sakosi norį susitarti su Lietuva ir gražiai kaimyniškai gyventi. Kadangi jų nuomone jokio Vilniaus klausimo nesą (Ambasadorių konferencija!), tad jie negalį suprasti, kodėl lietuviai nenori turėti diplomatinių ir konsuliarinių santykių su Lietuva. Juk, pasak jų, dabartinė padėtis kenkianti lietuviams, jei lietuviai, iš tikrųjų, rimtai maną apie Vilniaus atgavimą. Esą, įėjus į santykius, lietuviai gauna galimybės laisvai įvažiuoti į Vilniaus kraštą ir ten varyti savo darbą, tuo tarpu kai dabar, esant Vilniui atkirstam nuo nepriklausomos Lietuvos, jis galutinai būsias nulenkintas. Vienas lenkas man buvo užsiminęs ir apie tai, kad lenkų valdžia nieko neturėtų prieš tai, kad Vilniuj būtų atidarytas net lietuvių universitetas, žinoma, iki po santykių užmezgimo. Kaip matot, lenkų palankumas lietuviams yra nepaprastas: važinėkit, agituokit, norėkit Vilniaus, bet tik įeikit su mumis į santykius! Prie to dar lenkai prideda nesuskaitomas ekonomines gėrybes, kurios kristų iš dangaus Lietuvai, atidarius susisiekimą su Lenkija. Ir štai, nežiūrint viso to, lietuviai nė girdėti nenori apie santykius su Lenkija. Keistuoliai! Kad neatrodytume keistuoliais, turim rimtai pasvarstyti, ar iš tikrųjų lenkai taip nori susitarimo su nepriklausoma Lietuva, kaip kad jie sakosi. Deja, net trumpas nagrinėjimas verčia duoti į tai neigiamą atsakymą. Tad iš karto reikia pasakyti, kad lenkai niekad nenorėjo ir dabar nenori susitarimo su Lietuva, kaipo su nepriklausoma valstybe; jiems rūpi Lietuvą prijungti prie Lenkijos šiokia ar kitokia forma ir jie to siekė, siekia ir toliau sieks visokiomis priemonėmis. O tam irodyti, trumpai tariant, yra štai koki argumentai. Iš pradžių, santykių neužmezgimas per devynerius metus. Juk buvęs „karo stovis“ tarp abiejų valstybių buvo kaip tik naudingas ir reikalingas Lenkijai. Iš Lietuvos pusės ,,karo stovis“ reiškė protestą prieš grobuonišką Želigovskio žygį. Lenkijai ,,karo stovis“ reiškė preteksą pulti Lietuvą, jei tik būtų patogios sąlygos. „Lenkija yra stipresnė: ji gali pulti tada, kada jai bus naudinga“ - štai lenkų obalsis santykiuose su Lietuva. Ir todėl Lenkija taip ilgai saugojo tą ,,karo stovį“, vis turėdama vilties, kad galų gale ji gausianti laisvas rankas Lietuvos atžvilgiu. O belaukdama tos valandos, ji buvo karišku atžvilgiu pasiruošusi pulti kiekvieną momentą. Užkulisinė procedūra, kuria buvo panaikintas ,,karo stovis“ Ženevoj, rodo, kad lenkai buvo priversti atsisakyti nuo karo stovio“ kozirio, kaip nuo geros progos realizuoti „lietuviškus“ planus. Juk kitaip yra visiškai nesuprantama Pilsudskio gruodžio mėn. pereitais metais nemigos naktis, apie kurią jis iškilmingai pranešė pasauliui. Nelyginant Hamleto ,,to be or not to be“, Pilsudskio „mobilizuoti ar nenobilizuoti“ naktiniai galvojimai rodo, kad Lenkijai, iš šalies spaudžiamai, buvo gaila atsisakyti nuo geriausios galimybės anektuoti Lietuvą. Todėl ,,mobilizuoti ar nemobilizuoti“ buvo paskutinis apgalvojimas, ar pulti, ar nepulti. Bet išėjo nepulti, tik ne dėl Pilsudskio taikingumo, bet kad atsirado kitų veiksnių, kurie neleido Pilsudskiui mobilizacijos įvykdyti. Antras įrodymas – tai pasirinktoji lenkų taktika po gruodžio mėn. T. S-gos rezoliucijos, patariančios pradėti tiesiogines derybas. Derybų sąvoką lenkai supranta labai mefistofeliškai: derėkimės apie viską, bet tik ne apie pagrindinių klausimų išsprendimą. Ir štai kodėl. Panaikinus karo stovį, lenkai neteko vieno svarbaus argumento prieš Lietuvą. Pulti Lietuvą jie dabar taip lengvai negali. Tad jie ieško aplinkinių kelių, kurie yra toki. Lenkams yra daug patogiau, kad šiuo metu Lietuvą spaustų užsieniai ir T. S-ga neva dėl nenoro susitarti su Lenkija. Tuo tikslu lenkai yra išvystę milžinišką užsieniuose agitaciją. Jei spaudžia T. S-ga, lenkai išeina nekaltais avinėliais: matot, mes, lenkai, esain kantrūs, deramės, o tie nevidonai lietuviai vis nenori. Vilkindami susitarti su Lietuva ir nuolat piudydami, dėl savo materialinių išgaIių užsienius prieš Lietuvą, lenkai tikisi sulaukti valandėlės, kada jiems būtų duota galimybė padiktuoti Lietuvai savo sąlygos. Už nieką lenkai taip nepyksta, kaip kad už tai, kad lietuvių lenkų santykių problema yra virtusi tarptautiniu reikalu, o ne vietiniu, dviejų valstybių ginču. Lenkų politika visą laiką stengėsi išimti santykius su Lietuva iš tarptautinės plotmės, nes palikus vienas prieš vieną želigovskiados pakartojimas greitai, lenkų nuomone, privestų prie ,,taikos“. Taigi dabar lenkains ir svarbu tiek ilgai darybas tęsti ir vilkinti, siūlant nepriimtinus projektus, kad šio to sulaukus. Jei to lūkuriavimo metu iš Vokietijos lenkams pavyktų gauti savo vakarų sienų pripažinimą, arba jei kiltų vakarų intervencija prieš Sovietų Rusiją, tai lenkai visai kitaip kalbėtų su Lietuva. Ir laukdami tokios progos, lenkai rūpestingai vengia pasirašyti bet kokią sutartį su nepriklausoma Lietuva, kad paskiau vėliau nereikėtų jos laužyti, kaip kad atsitiko su Suvalkų sutartimi. Juk neveltui p. Holówko Kaune yra pareiškęs, kad nevisada lenkai darys kvailybes! Štai du faktai, kurie vaizdžiai pardo, kiek iš tikrųjų yra vertas lenkų skelbiamas oficiališkas taikingumas Lievos atžvilgiu. Rytoj duosim kitus lenkų imperializmo įrodymus.


Kaip praneša Sanos radijas, Jemeno Arabų Respublikos prezidentas as Salialis, lydimas atvykusio į Jemeną JAR viceprezidento ir vyriausiojo ginkluotųjų pajėgų vado maršalo Abdelio Hakimo Amero, atliko inspekcinę kelionę į šiaurinius Jemeno pasienius. Abu vadovai aplankė al Džaufo rajone Barato ir Huto miestus, kurie yra už 70 mylių nuo Sanos. Jie taip pat aplankė Sados miestą, kuris yra už 30 mylių nuo Saudo Arabijos sienos. Šiuose miestuose, kalbėdamas jį sveikinusiems jemeniečiams, as Salialis pareiškė, kad Jemeno Arabų Respublika „nesėdės sudėjusi rankų Saudo Arabijos ir Jordano provokacijų akivaizdoje“. Kaip praneša laikraščio „Al achram“ korespondentas iš Sanos, angliškieji kolonizatoriai šiuo metu ruošia būsimųjų karinių operacijų prieš Jemeno Arabų Respubliką planus. Tomis operacijomis, kuriose turi dalyvauti Saudo Arabijos ir Jordanijos samdiniai, taip pat karaliaus Saudo „baltoji gvardija“, siekiama parodyti visam pasauliui, kad kova Jemeno pasienio rajonuose, esą, nesiliovusi ir padėtis respublikoje dar nestabil


Maskvoje su oficialiu vizitu lankosi VFR kancleris H.Kolis. Vakar jis susitiko su Rusijos prezidentu B.Jelcinu. Susitikimo išvakarėse buvo laukiama, kad H.Kolis pareikš Vokietiją pritariant B.Jelcino reformoms. Apžvalgininkų nuomone, mažai tikėtina, kad Rusijai bus pasiūlyta žymesnė finansinė parama. Manoma, kad bus apsvarstyta Rusijos skola VFR ir galimas tos skolos mokėjimo atidėjimas. Maskva skolinga Bonai maždaug 50 milijardų Vokietijos markių. Kartu su kancleriu į Maskvą atvyko VFR finansų, ekonomikos ir užsienio reikalų ministrai. Vizito metu gali būti svarstoma ir buvusios TSRS teritorijoje gyvenančių vokiečių problema.


Lygiai prieš 44 metus didysis proletariato vadas Vladimiras Leninas, kreipdamasis laišku į Amerikos darbininkus ir apibūdindamas amerikinį imperializmą, rašė, jog kiekviename doleryje matyti purvo ir kraujo pėdsakai. Laikotarpis, praėjęs nuo tų dienų, kai buvo parašyta ši lenininė Amerikos imperializmo charakteristika, nauja jėga patvirtino jos teisingumą, Amerikinis doleris tapo keleriopai kruvinesnis ir purvinesnis, negu anuomet. Amerikinio imperializmo – tarptautinio žandaro – kruvinam veidui atskleisti vieną iš pastarųjų numerių paskyre „Kauno tiesa“. Daug faktų atskleidžiantį pasakojimą laikraštis pradeda nuo to, kaip amerikiniai imperialistai bandė užgniaužti Tarybų valdžią karinės intervencijos būdu, kaip jie susidorojo su Lietuvos darbo žmonėmis ir prie valdžios lovio pasodino sau paklusnias marionetes iš lietuviškųjų buržuazinių nacionalistų tarpo. Pareikalavę, kad Vokietija perduotų buržuaziniams nacionalistams didžiulius kiekius ginklų, JAV imperialistai pasišovė organizuoti visą legioną kovai prieš Lietuvos darbo žmones, pakilusius į kovą už Tarybų valdžią. Legiono vadu buvo paskirtas amerikiečių armijos kapitonas V. Svarthoutas, kuriam buržuaziniai nacionalistai bematant suteikė pulkininko laipsnį. Politiniu šio legiono organizatorium imperialistai paskyrė amerikiečių generolą Lakrambe. Bet nepatogu buvo skelbti, kad amerikiečių lietuviškajai brigadai vadovauja ne lietuvis, todėl buržuaziniai vadeivos priversti buvo klastoti pavardes. Taip Svarthoutas buvo „perkrikštytas“ Juododžiu. Prie vienos nuotraukos, kurią išspausdino „Kauno tiesa“, išliko parašas: „2. Pulkininkas Juododis, sumanytojas ir organizatorius am. liet. brigados. Tikra jo pavardė yra Svarthout – tuo tarpu NESKELBTINA viešai“. 1919 metų rugsėjo mėnesį Svarthoutas „parinko“ iš JAV ekspedicinės kariuomenės Prancūzijoje „daugiau kaip tūkstantį karininkų ir kareivių, pasiruošusių vykti į Lietuvą“. Tuo laiku „apie 500 kitų karininkų ir daugiau 1.000 kareivių… apmokyti Niujorke ir laukia organizuojant reguliarias dalis“. O po kurio laiko Svarthoutas raportavo buržuaziniam karo ministrui: „Turiu garbės pranešti savo raportą apie amerikiečių legiono organizavimą tarnybai Lietuvos armijoje. Šį legioną sudaro brigada 5.680 žmonių su visomis reikalingomis dalimis, reikalingomis ateityje funkcionuoti armijai kraštutiniu atveju 50.000 žmonių“. Buržuazinei Lietuvos kariuomenei vadovauti Amerikos imperialistai siuntė savo karininkus. Daugelis jų buvo patyrę liaudies sukilimų malšintojai. Iš jų budelių „meno“ uoliai mokėsi plechavičiai, grigaliūnai ir į juos panašūs nacionalistinių gaujų vadeivos. Savais durtuvais pastatę prie valdžios buržuazinius nacionalistus, Amerikos imperialistai ėmė bematant skverbtis į krašto ekonomiką, ieškoti palankios rinkos savo užsigulėjusiems gaminiams realizuoti. Kai, užgniaužus Tarybų valdžią, kurį laiką Lietuvoje stigo maisto produktų, amerikiniai biznieriai nepraleido progos. Po tariamos „pagalbos“ priedanga jie pradėjo siuntinėti į Lietuvą neaiškios kokybės lašinius, taukus. Nemaža žmonių, vartodami šiuos produktus, apsinuodijo. Pasirodė, kad tų lašinių tarpe būta „tikros dvėselienos su terpentino kvapu“, pripažino netgi buržuaziniai nacionalistai. Tuo pat metu geros žuvies kvapą pajautė Fordo tipo rykliai. Jiems į pagalbą atėjo Lietuvon atsidanginę užjūrio kapitalistai. Taip susikūrė Amerikos lietuvių akcinė bendrovė su doleriniu kapitalu, kaip ji skelbėsi, – Fordų ir Fordsonų įgaliotoji. Ši bendrovė ėmėsi žygių Lietuvoje iškišti kitose pasaulio šalyse jokios paklausos jau neturinčius senų markių automobilius, traktorius, dviračius. Bendrovei vadovavo iš užjūrio atsidanginęs kažkoks J. Romanas, kuris drauge su Smetona įėjo į Lietuvos tarptautinio banko valdybą ir drauge plėšė pinigą. Kaip sakoma, ranka ranką plovė. Tuo pat metu iš Niujorko į Kauną atvyko kita grupė biznierių ir nutarė įsteigti audimo fabriką. Taip gimė „Drobės“ akcinė bendrovė. Lietuvos buržuazinė spauda tuo metu ėmė plačiai reklamuoti Amerikos kapitalistų „kilnius“, „patriotinius“ jausmus, jų „pasiryžimą“ padėti ugdyti Lietuvos pramonę. Bet biznieriai kiek kukliau apie save kalbėjo. Savo „patriotinius“ jausmus jie taip apibūdino: „Būdami Amerikoje, mes išgirdome, kad čia, Lietuvoje, galima biznį padaryti gaminant lietuviškiesiems kareiviams… autus“. „Drobės“ fabrikas bematant augo ir plėtėsi. Po metų, kitų čia jau buvo gaminami ne tik autai, bet ir uniforminė medžiaga kariuomenei, policijai. Darbininkai „Drobėje“ buvo negailestingai išnaudojami. Jie dirbdavo kapitalistams po 12 ir daugiau valandų per dieną, nesant elementariausių saugumo taisyklių. Kad darbininkai nebruzdėtų, amerikiniams biznieriams padėti buvo pasiruošusios ne tik buržuazinė policija, žvalgyba, bet ir kariuomenė. Štai viename rašte, adresuotame Kauno įgulos viršininkui, nurodoma: „Prašau imtis priemonių, kad streikaujantieji darbininkai bendrovės „Drobė“ nekeltų riaušių ir nedarytų susirinkimų. Be to, įtartinus žmones, raginančius streikuoti ir kitų įstaigų darbininkus pasistengti izoliuoti“. Nežmoniškai išnaudojami, policijos ir kariuomenės tramdomi, darbininkai krovė turtus Amerikos biznieriams. Vien 1939 metais „Drobės“ akcininkai turėjo 700 tūkstančių litų gryno pelno, arba 40 procentų įdėto kapitalo. Didžioji dalis šio pelno plaukė anapus Atlanto į „patriotiškų“ biznierių kišenes. Amerikos ir kitų imperialistinių valstybių monopolistinis kapitalas priversdavo Lietuvą importuoti už milijonus tokių prekių, kurias nesunkiai buvo galima gaminti vietoje. Štai 1938 metais Lietuva importavo neišdirbtus avių kailiukus, malkas, drožles, piuvenas, kalkakmenius, galvijų taukus, vilnų atmatas, skudurus, dirbtines trąšas. „Prašau jus skubiai pranešti man sekančias žinias, kurias aš perduosiu savo vyriausybei, – rašė jis buržuazinės Lietuvos vyriausybei, – … ekonominę šalies apžvalgą, apile vilnos pramonės padėtį ir kokios specialios lengvatos duodamos Amerikos pramonininkams Lietuvoje. Ko galvojate imtis Anglijos finansistų atžvilgiu besidominčių linų ir miško klausimais. … Apie geležinkelius ir šalies gamtos turtus. … Aple bolševikų veiklą jūsų šalyje“. Laikraštyje pateikiama daug faktų apie dviveidišką Amerikos imperialistų politiką antrojo pasaulinio karo metais, apie jų poziciją, kuri iš esmės siundė hitlerinius grobikus. Kada Tarybų šalyje, tame tarpe ir Lietuvoje, vyko žodžiais neaprašomi žiaurumai, pabrėžia laikraštis, Amerikos imperialistai trynė rankas iš džiaugsmo. Jie buvo pasiryžę atleisti hitlerininkams ir už išdegintus miestus, ir už savo žuvusių karių gyvybes, kad tik sunaikintų darbo žmonių valstybę. Amerikos imperialistai buvo pagrindiniai nacionalistinių banditų nusikaltimų įkvėpėjai pokario metais. Nemažai banditinių gaujų dalyvių, pažymi „Kauno tiesa“, vergiškai troško aukso, dolerių, kurie juos, kaip talismanus, nešiojo su savimi ar slėpė pas savo bendraminčius. Už dolerį jie buvo pasiryžę nužudyti savo artimiausius žmones. „Žudikai geltonojo velnio prieglobstyje“, – taip pavadintame straipsnyje laikraštis su pasipiktinimu rašo, jog JAV imperialistai globoja tokius žudikus, kaip Impulevičius, Paškevičius ir į juos panašius. Paskutiniame laikraščio puslapyje spausdinami dokumentai parodo amerikinį imperializmą kaip tarptautinį žandarą mūsų dienomis. Pelno troškimas, baigdamas rašo laikraštis, geltonojo velnio imperijos valdovus skatino pavergti kitas tautas, paglemžti jų turtus ir pačius žmones. Nematomais čiulptuvais jie apraizgė visus žemynus… Purve ir kraujo klanuose išmirkę, doleriai plaukia į Morgano, Rokfelerio, Fordo, Diupono ir kitų bankus… Kur šmėkšteli geltonojo velnio šešėlis, ten lieka kruvini pėdsakai. Tačiau neišvengiamai artėja laikas, kai visos tautos išsivaduos iš dolerio vergijos, pabrėžia laikraštis. „Kauno tiesa“ paruošė turiningą ir įdomią medžiagą, nuplėšiančią skraistę nuo reakcingiausios dabartinio pasaulio jėgos – amerikinio imperializmo, ir kartu demaskuojančią išdavikišką lietuviškųjų buržuazinių nacionalistų veikl


Dvi dienas truko Mažeikių apskrities darbo valstiečių suvažiavimas.

Pranešimo apie būtinumą gerai pasirengti sėjai padarė LKP(b) Mažeikių apkomo 1-sis sekretorius drg. Kondratas. — Tam mūsų valsčiui, — pareiškė sekretorius, kuris geriausiai (vykdys sėją, paskirta pereinamoji Raudonoji Vėliava. Suvažiavime kalbėjo apie 40 darbo valstiečių, gyvai aptardami aktualius reikalus. Tarybiniai naujakuriai, mažažemiai, gavę papildomai žemės, karštais žodžiais dėkojo tarybų valdžiai ir pasižadėjo gerai atlikti sėją. Valstiečiai pareiškė, kad apskrityje yra daug buožių, kurie ir dabar slepia gyvulius, grūdus ir pro pirštus žiūri į pavasario sėjos reikalus. Drg. Vasiliauskas iš Ilakių valsč. pareiškė: — Per silpnai mes patys prižiūrime buožes. Ir dabar dar jų daugelis vargingųjų valstiečių bijo. Daugiau energijos, daugiau drąsos, draugai valstiečiai!.. Viekšnių valsč. Krakių apylinkės vykd. komiteto pirmininkas drg. Anužis pasakė: — Buožės mano apylinkėje slėpė grūdus ir nenorėjo kulti. Reikėjo atlikti valstybines prievoles, tačiau visi te stambžemiai apie tai ir galvoti nenorėjo. Tada aš pats organizavau kūlimo brigadą. Netrukus iš savo apylinkės pristačiau 9,5 to grūdų ir dar apie 11 to pristatysiu. Mano apylinkė guli prie Ventos upės. Čia ilgai stovėjo frontas, vokiečiai padarė daug nuostolių, bet vis dėlto energingai dirbant galima privalomus pristatymus atlikti. Ir sėjai mums patiems sėklos pakaks. Neturintiems paskolins turintieji. Drg. Anužis pabrėžė ir tai, kaip galima sumaniai išnaudoti metalo laužą. — Prie mano kaimo buvo pamuštas vokiečių tankas. Aš nuardžiau metalines tanko dalis ir dabar geležies neturintiems valstiečiams duodu pasidaryti noragus ir kitką… Kiti kalbėtojai pabrėžė, kad anglių kalvėms gali kiekvienas valstietis pats pagaminti. — Išimkime iš savo krosnies anglį ir savo įrankiams atremontuoti jų pilnai užteks. Galima pasinaudoti ir konkorėžiais, kurių pilni miškai. Tarybinio ūkio dir. drg. Grebliauskas papasakojo, kaip jis šeimininkauja. — Atvykau į ūkį… Inventorius išnešiotas, gyvuliai išvaryti. Dabar surinkau jau inventorių, baigiu remontuoti, taipgi pilnai turiu sėklos ir pavasarį visus larkus apsėsiu be kitų pagalbos. Ruzgų taryb. ūkių direktorius drg. Sungaila pareiškė, kad blogai dirba Židikių MANP ir blogai ruošiasi pavasario darbams. Šiame punkte arklių nėra. Visi jie išvedžioti po kiemus ir vedėjas nesistengia jų surasti ir atšerti. Blogai dirba ir pats Židikių valsč. Vykd. Komitetas. Jei ir nusprendžiama iš kurio nors buožės paimti inventoriaus perteklių, tad tas buožė apie tai prieš kelias dienas sužino ir kad nuvyksti paimti — nieko neberandi. Mažeikių apskr. valstiečiai nutarė iššaukti soclenktynių Telšių apskritį, už geriausią pavasario darbų pravedimą. Taip pat priimtas ir kreipimasis į visus apskrities darbo valstiečius, tarybinių ūkių, MTS ir MANP darbininkus, į visus žemės ūkio darbuotojus, kad pavasario sėja būtų laiku įvykdyta pagal visus agrotechnikos reikalavimus. Kreipimasis išspausdintas spaustuvėje ir plačiai paskleistas po apskritį. Dideliu pakilimu ir karštais plojimais priimtas sveikinimo laiškas draugui Stalinui. Suvažiavimo pabaigoje buvo pranešimas apie tarptautinį padėti. Abi suvažiavimo dienas valstiečiai buvo maitinami šiltu maistu, be to, buvo surengtas kino seansas. Skirstydamiesi namo valstiečiai kalbėjo: — Vokiečiai norėjo mus išžudyti, o dabar, prie tarybų valdžios, mes esame savo krašto šeimininkai.


Lietuvos pakvietimą derybų nulems pačios ES pasirengimas

Ketvirtadienį vakare Lietuvos Ministras Pirmininkas Gediminas Vagnorius ir užsienio reikalų ministras Algirdas Saudargas pasisakė Europos liaudies partijos Vienos viršūnių susitikimo proga surengtose politinėse diskusijose. Jose Europos Komisijos ir Europos Sąjungos vyriausybių atstovai pasisakė už didesnį politinį solidarumą Baltijos valstybių siekiams. Šios diskusijos dar kartą patvirtino, kad Lietuva ir Latvija iki šiol nepakviestos deryboms ne dėl jų nepakankamo pasirengimo - toks klausimas politiniuose sluoksniuose net nekeliamas, bet daugiau dėl ES vidaus problemų. Diskusijose taip pat pritarta Premjero G. Vagnoriaus kalboje išsakytai nuostatai, kad nepakanka parengiamųjų derybų de facto, o reikalingas ir aiškesnis politinis signalas bei įsipareigojimas dėl oficialaus Lietuvos pakvietimo ir konkrečios formalių derybų pradžios datos. Atsižvelgiant į tai, jog ES pozicija dėl oficialaus Lietuvos, taip pat Latvijos pakvietimo deryboms daugiau nulems ne mūsų, o pačios ES pasirengimas ir tai, kaip pavyks įveikti visuomenėje plėtros skepticizmą. Ministras Pirmininkas G. Vagnorius savo kalboje pristatė ne tik akivaizdžius Lietuvos pasiekimus, bet ir argumentais paremtą informaciją apie plėtros naudą ir patiems ES gyventojams, kurie būgštauja dėl galimų kaštų.


Užsienio spaudos atgarsiai į draugo N. CHRUŠČIOVO pranešimą

N. Chruščiovo pranešimas TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje patraukė visuotinį dėmesį Vokietijos Demokratinėje Respublikoje. Pagrindinius pranešimo teiginius ne kartą perdavė VDR radijo stotys paskutiniųjų žinių laidose. N. Chruščiovo pranešimo atpasakojimą taip pat išplatino agentūra ADN. Vienos Berlyno įmonės moterų komiteto pirmininkė A. Ceiner, kalbėdamasi su TASS-o korespondentu, pabrėžė, kad Vokietijos Demokratinės Respublikos darbo žmonės nuoširdžiai dėkoja Tarybų Sąjungos vyriausybei už jos veiksmus, kuriais siekiama užkirsti kelią branduoliniam karui. Mes, pareiškė A. Ceiner, dėkojame Tarybų Sąjungos vyriausybei ir draugui N. Chruščiovui už nuoseklią poziciją Vokietijos klausimu. Vakarų Berlyne susidariusi nenormali padėtis turi pasikeist


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Vakar po piet prasidėjo Ženevoj pirmasis pasitarimas tarp Anglijos, Prancūzijos, Belgijos, Italijos, Japonijos, ir Vokietijos atstovų Pareinio evakuacijos reikalais. Pasitarimui pirmininkavo Anglijos atstovas lordas Cushendunas. Pasitarime Vokietijos kancleris Miuleris išdėstė vokiečių pažiūras į evakuacijos pagreitinimo reikalingumą. Kadangi po žinomos, nukreiptos prieš vokiečius, Briando kalbos bendra nuotaika yra pablogėjusi, tai derybos dėl evakuacijos yra žymiai pasunkintos. Artimoj ateity vargu ar galima laukti konkrečių rezultatų. Dalyką apsunkina dar tas faktas, kad prancūzams pavyko išvengti patiems vieniems tiesioginių derybų su Vokietija, ir įtraukti į derybas ir kitas buvusias santarvės valstybes. Tas duoda prancūzams didesnės laisvės derybose manevruoti. Iš viso ko tačiau galima spręsti, kad jei vokiečiams ir pasisektų evakuaciją pagreitinti, tai už tai jie turės gana brangiai užmokėti, nes aišku, kad prancūzai taip lengvai okupacijos neišsižadės.


Tarybų Sąjungos – Kubos draugystė neišardoma

Iškėlusi liaudies antiimperialistinės revoliucijos vėliavą, laisvę mylinti kubiečių tauta, susibūrusi apie savo vadą Fidelį Kastro ir jo bendražygius, iki 1959 metų apvalė savo žemę nuo Šiaurės Amerikos plėšikų ir jų pakalikų. Tai buvo iš tiesų didvyriška kova, kuria galima žavėtis. Kubos revoliucija buvo darbo žmonių įvykdyta ir darbo žmonių labui skirta revoliucija. Trumpu laiku buvo atlikta radikali žemės reforma, buvo nacionalizuotos pramonės įmonės, firmos ir bankai, įvyko kultūrinė revoliucija. Kubos respublika tapo demokratine valstybe, kuri deda socializmo pagrindus. Revoliucijos pergalę Kuboje iškovojo patys kubiečiai, pati Kubos liaudis. Tarybinė Armija, kurią mūsų priešai mėgina vaizduoti „revoliucijos eksportininke“, buvo daugelio tūkstančių kilometrų atstumu nuo „ugnies salos“, kaip vadinama Kuba. Ši reikšminga pergalė džiugino visus, kuriems brangi laisvė ir socializmas. Ir, kai iškovojusiai nepriklausomybę Kubos liaudžiai jos imperialistinis kaimynas pradėjo daryti ekonominį, o po to ir karinį spaudimą, socialistinės šalys, ir visų pirma Tarybų Sąjunga, žinoma, padėjo Kubai. Tarp Tarybų Sąjungos ir Kubos nuo pirmųjų jos naujo gyvenimo dienų užsimezgė lygiateisiškumu, suverenumo gerbimu ir ekonominiu bendradarbiavimu pagrįstos nuoširdžios draugystės santykiai. Mes negalėjome neištiesti pagalbos rankos kubiečių tautai, savo darbo, klasės broliams. Bičiuliškų Tarybų Sąjungos – Kubos santykių reikšmę socialistinių iškovojimų stiprinimui Kuboje ne kartą yra pažymėję Kubos respublikos vadovai. –Mes žinome, – sakė draugas Fidelis Kastro, – kad be Tarybų Sąjungos, be socialistinės stovyklos, be jų teikiamos pagalbos revoliucijos pergalė tokioje mažoje šalyje, kaip Kuba, būtų neįmanoma, turint galvoje imperialistinę agresiją“. Tarybinė liaudis nuoširdžiausiai padeda broliškajai didvyriškos Kubos liaudžiai. Revoliucijos pergalė Kuboje ir jos laimėjimai kuriant naują gyvenimą sukėlė didžiausią įniršį Jungtinių Amerikos Valstijų imperialistiniams sluoksniams. Kuba baisi imperialistams savo idėjomis. Jie nenori sutikti su tuo, kad nedidelė Kuba išdrįso gyventi ir vystytis savarankiškai, taip, kaip nori jos liaudis, o ne taip, kaip paranku Amerikos monopolijoms. Bet juk klausimas, kaip žmonėms gyventi, kuriuo keliu jiems eiti, yra kiekvienos tautos vidaus reikalas! Pamindamos visuotinai pripažintas tarptautinių santykių normas, reakcinės Jungtinių Valstijų jėgos nuo pat pirmos dienos, kai Kuboje nugalėjo revoliucija, darė viską, kad nuverstų revoliucinę Kubos vyriausybę ir vėl ten įsiviešpatautų. Jos nutraukė diplomatinius santykius su Kuba, dirbo ir dirba ardomąjį darbą, įvedė ekonominę Kubos blokadą. Grasindamos sankcijomis, Jungtinės Valstijos pradėjo imtis žygių, kad jų sąjungininkai ne tik neprekiautų su Kuba, bet net neduotų laivų pervežti į Kubą maisto produktams iš socialistinių šalių, atėjusių į pagalbą savo broliams. Tai antihumaniška politika – noras numarinti ištisą tautą badu. Tačiau joms ir to pasirodė maža. Jos nutarė, griebiantis žandaro funkcijų, karo keliu malšinti Kubos revoliuciją. Kitais žodžiais, jos norėjo prisiimti teisę kontrrevoliucijai eksportuoti. JAV politika Kubos atžvilgiu įžūliausia, reakcingiausia politika. Paskelbti, kad Kuba, esą, sudaranti grėsmę Amerikai ar kažkuriai kitai šaliai, ir tuo pagrindu prisiimti ypatingą teisę kariauti prieš Kubą – tai tiesiog pasibaisėtina. Mėgindama pateisinti savo agresyvius veiksmus, Amerikos reakcija tvirtina, kad krizę Karibų jūros rajone sukėlusi pati Kuba, ir priduria, kad kalta, girdi, ir Tarybų Sąjunga, kuri ten atgabeno raketų ir bombonešių „IL-28“. Bet ar taip buvo? Tiesa, kad mes Kubos vyriausybės prašymu nuvežėme ten ginklų. Tačiau kokiais motyvais mes vadovavomės tai darydami? Tik humaniškais – Kubai reikėjo ginklų, kaip priemonės agresoriams sustabdyti, o ne kaip užpuolimo priemonės. Juk Kubai buvo iškilusi reali įsiveržimo grėsmė. Jos krantai buvo dažnai piratiškai užpuldinėjami, Havana buvo apšaudoma iš artilerijos, iš lėktuvų buvo nuleidžiami oro desantai diversijoms vykdyti. Praėjusių metų balandžio mėnesį įvyko platus karinis kontrrevoliucinių samdinių įsiveržimas į Kubą. Šis įsiveržimas buvo paruoštas ir įvykdytas su visiška Jungtinių Amerikos Valstijų parama. Tolesni įvykiai parodė, kad įsiveržimo sužlugdymas neatgrasė JAV imperialistų pasmaugti Kubą. Jie ėmė ruošti naują puolimą. Šių metų rudenį susidarė labai nerami padėtis: iš visa ko buvo matyti, kad JAV ruošiasi pulti Kubos respubliką, panaudodama savo ginkluotąsias pajėgas. Revoliucinė Kuba buvo priversta imtis visų priemonių savo gynybai stiprinti. Tarybų Sąjunga padėjo jai sukurti stiprią armiją, saugančią kubiečių tautos iškovojimus. Padidėjus JAV keliamai grėsmei, Kubos vyriausybė šių metų vasarą paprašė Tarybų Sąjungos vyriausybę papildomos pagalbos. Buvo susitarta dėl eilės naujų priemonių, taip pat ir dislokuoti Kuboje keliasdešimt tarybinių balistinių vidutinio veikimo spindulio raketų. Šis ginklas turėjo būti tarybinių karių rankose. Kokių tikslų buvo siekiama šiuo nutarimu? Žinoma, nei mes, nei mūsų bičiuliai kubiečiai negalvojo, kad tas nedaugelis vidutinio veikimo spindulio raketų, kurios buvo siunčiamos į Kubą, bus panaudotos Jungtinėms Valstijoms ar bet kuriai kitai šaliai užpulti. Mūsų tikslas buvo tik ginti Kubą. Visi matė, kaip Amerikos imperialistai galanda peilius, grasina Kubai sutelktiniu masiniu užpuolimu. Matydami, kad vykdoma tokia plėšikiška politika, prieštaraujanti visoms valstybių savitarpio santykių normoms ir SNO Įstatams, mes negalėjome būti nešališki stebėtojai. Mes nutarėme ištiesti Kubai pagalbos ranką. Mes matėme galimybę apginti laisvę mylinčią Kubos liaudį, tiekdami ten raketas, kad Amerikos imperialistai, jeigu jie tikrai ryšis įsiveržti, pajustų, kad karas, kuriuo jie grasina, stovi prie jų pačių sienos, kad jie realiau įsivaizduotų termobranduolinio karo pavojų. Toks buvo mūsų žingsnis, kurį padiktavo rimtai paaštrėjusi padėtis. Mes buvome įsitikinę, kad šis žingsnis privers agresorius atsipeikėti ir jie, supratę, kad Kuba ne beginklė, o Amerikos imperializmas ne visagalis, bus priversti pakeisti savo planus. Tada, suprantama, ir nebereikės laikyti Kuboje raketų. Iš tikrųjų, jeigu nebūtų buvę įsibrovimo grėsmės ir mums anksčiau būtų buvę užtikrinta, kad Jungtinės Valstijos nesibraus į Kubą, to neleisdamos daryti ir savo sąjungininkams, jeigu Jungtinės Valstijos tuo vadovautųsi savo politikoje, tai nebūtų buvę ir reikalo dislokuoti Kuboje mūsų raketų. Kai kurie žmonės vaizduoja reikalą taip, lyg mes būtume tiekę raketas užpuolimui prieš Jungtines Valstijas. Tai, žinoma, neprotingas samprotavimas. Kam mums šiuo tikslu reikėjo statyti raketas Kuboje, kai galėjome ir galime smogti smūgį iš savo teritorijos, pakankamai turėdami reikiamo tolumo ir galingumo tarpžemyninių raketų. Mums aplamai nereikia karinių bazių svetimoje teritorijoje. Yra žinoma, kad mes likvidavome visas savo bazes užsienyje. Bent kiek nusimaną apie karybą žmonės žino, kad tarpžemyninių ir globalinių raketų amžiuje Kuba, ši nedidelė tolima sala, kurios plotis kai kur sudaro tik 50 kilometrų, neturi strateginės reikšmės Tarybų Sąjungos gynybai. Mes dislokavome Kuboje raketas, nes mums rūpėjo kaip tik Kubos respublikos gynyba, o ne užpuolimas prieš JAV. Tokia nedidelė šalis, kaip Kuba, žinoma, negali sudaryti tokių pajėgų, kurios galėtų pradėti puolimą prieš tokią didelę šalį, kaip JAV. Tiktai tas, kuriam „trūksta ne vieno šulo“, gali teigti, kad Tarybų Sąjunga pasirinkusi Kubą placdarmu, norėdama brautis į Amerikos žemyną – į JAV arba Lotynų Amerikos šalis. Jeigu mes būtume norėję sukelti karą prieš JAV, mes nebūtume sutikę demontuoti Kuboje pastatytų raketų, kurios buvo paruoštos paleisti, paruoštos mūšiui, mes jas būtume panaudoję. Bet mes to nepadarėme, nes nesiekėme tokių tikslų. Taigi, visi samprotavimai, kad Kuba buvusi paversta baze puolimui prieš Jungtines Amerikos Valstijas, yra piktas prasimanymas. Šių prasimanymų tikslas dangstyti agresijos prieš Kubą planus. Mes ištikimi Lenino iškeltiems taikaus sambūvio principams, ir, mūsų nuomone, ginčijamus klausimus tarp valstybių reikia spręsti taikiai, derybomi


KRETINGA. Rajono kolūkiečiai, karštai pritardami TSKP XX suvažiavimo Direktyvose dėl šeštojo penkmečio plano nubrėžtai programai, įsijungė į kovą už smarkų laukų derlingumo pakėlimą. Kolūkiuose į laukus jau išvežta dvigubai daugiau durpių negu per visus 1955 metus. Kaupiant vietines trąšas pirmauja Karolio Poželos vardo žemės ūkio artelė, kurioje į laukus jau išvežta daugiau kaip 2.500 tonų durpių. Didelę pagalbą artelės nariams teikia Kretingos MTS mechanizatoriai Adolfas ir Jeronimas Lazdauskai, kurių kiekvienas kasdien išveža po 60-80 tonų durpių. Kolūkyje iki pavasario bus paruošta 7.000 tonų durpių-mėšlo kompostų ir organinių-mineralinių trąšų mišinių.


Respublikonų antruoju kandidatu yra gerai Europoj žinomas dabartinis prekybos sekretorius (ministeris) Herbert Hoover. Kiek tenka girdėti, tas kandidatas nėra visais atžvilgiais tinkamas. Tai žmogus perdaug savarankiškas kaip asmens taip ir politikos gyvenime. Aukštos finansinės sferos nelabai jį mėgsta dėl jo perdidelio savarankiškumo. Dar labiau jis nepatinka farmeriams, kaipo griežtas pramonės šalininkas. Tatai jo kandidatūra respubulikonams nėra labai tinkama, bet jie geresnės neturi. Tiesa, jie turi dar visą eilę žymių su garsiais vardais žmonių: Lowden, dabartinis viceprezidentas Dawes, žinomas ir kandidatavęs Hughes, finansų ministeris, Mellon, senatoriai Curtis, Norris. Bet visi jie kaipo kandidatai turi šiokių ar kitokių ydų. Taip kad vis tik stipriausiu pasilieka Hoover.


Kaltinimo pusės parodymai dažnai prieštarauja. Pav., teisme paaiškėjo, kad vienas provokatorius Burinas policijai „nušviesdavo“ „Hromados“ veikimą dar 1925 metais, tuo tarpu kai „Hromada“ įsikūrė tik 1926 m. Taraškevičius per procesą klausia kaltinimo liudininką policijos komisarą Josinskį, iš kur jis žino kad „Hromadai“ vadovavusi komunistų partija. Šis pasiremia kažkokiais „informatoriais“, bet vardų jų nenurodo, nes neturįs „genialinės atminties“. Vienas kaltinamųjų ūkininkų į tai pareiškė, kad jis, kaipo prisiekęs posėdininkas, pasiruošęs patvirtinti, kad Jasinskis, grasindamas kalėjimu, reikalavo iš jo prisipažinti, kad komunistų partija ir „Hromada“ – vienas ir tas pats. „Plepiui“ teismo pirmininkas tuoj atėmė balsą.


A. Gromyko pasakė, kad reikia kuo greičiau įvykdyti Tarybų Sąjungos vyriausybės vadovo N. Chruščiovo pasiūlymu priimtą Generalinės Asamblėjos deklaraciją apie nepriklausomybės suteikimą kolonijų šalims ir tautoms.


Nepaisant to, ZChN kategoriškai reikalauja, kad Czarneckis ir toliau eitų Europos integravimosi komiteto vadovo pareigas, nes “jis gina šalies interesus ir neleis Vakarams visiškai užvaldyti Lenkijos”.


Rusų tauta davė didžiausią mūsų epochos genijų — Leniną. Rusija virto didžiausio rusų ir pasaulinės kultūros laimėjimo — leninizmo tėvyne. Lenino idėjos paplito masėse ir jos virto didžia, mobilizuojančia ir revoliucine jėga.


Prieš penkiasdešimt metų pavyko finliandizuoti Suomiją, nes ji po dviejų karų - Šiaurės karo su Rusija ir Antrojo pasaulinio - buvo parklupdyta, pasirengusi atiduoti bet ką, taip pat ir dalį savo suverenumo, kad tik nebūtų Sovietų Sąjungos okupuota.


O naudinga joms, kaip jau minėta, politine destabilizacija (pvz., tokia, kokią pavyko sukelti Latvijoje) bei V. Landsbergio išstūmimas iš užsienio politikos srities.


Mažasis Kimas įtikino bendraamžius, kad korėjiečių Naujieji metai, švenčiami pagal Mėnulio kalendorių, yra kitą dieną.


Nusiginklavimo konferencijos pirmininko šlubojo Tono Havkinso, San Francisko uoste laukė jachta, kuri, Ramiojo vandenyno bangų supama turėjo vežioti, kol susirinks išsiskirstę kuriam laikui ilsėtis konferencijos dalyviai.


Gamybinės valdybos, gavusios tokias rekomendacijas, turi įdiegti jas kolūkių ir tarybinių ūkių praktikoje. O svarbiausia parinkti žmones, išmokyti juos geriausiais pavyzdžiais ir organizaciniu atžvilgiu padėti taikyti naujoves.


Puerto Kabeljo bazė yra pagrindinė Venesuelos karinio jūrų laivyno bazė.


Kol kas net RF KP vadovai supranta, kad regionų šeimininkai vargu ar palaikys juos atvirai.


Pastaruoju metu, ypač po TSKP XXII suvažiavimo, respublikos partinės organizacijos ideologinis darbas tapo veiksmingesnis, konkretesnis, apima vis platesnius gyventojų sluoksnius.


1945 ir 1946 m. m. numatyta užbaigti priešo sugriautų elektros stočių atstatymą ir pastatyti apie 30 naujų galingų šiluminių ir apie 40 hydroelektros stočių.


Mėsos gamybos srityje reikalas sudėtingesnis, tai teisinga. Todėl mes mėsos gamybai imame 1960—1961 metus. Aš dabar negaliu tiksliau pasakyti, nes spręs šalis, liaudis. Uždavinį iškėlė Komunistų partijos Centro Komitetas ir Tarybinė vyriausybė, o šalis t. y. kolūkiečiai, darbininkai, darbininkės, inžinieriai, zootechnikai, agronomai šį uždavinį spręs, ir mes įsitikinę, kad tai bus padaryta maždaug 1960– 1961 metais. Jūsų specialistai, kurie sako, kad tai negalima, iš dalies sutaria su kai kuriais mūsų ekonomistais. Mūsų ekonomistai man taip pat pasakė, kad šį uždavinį galima išspręsti tik 1975 metais. Mes pasijuoksime ir iš savo, ir iš jūsų pranašų, o uždavinys vis dėlto bus išspręstas.


Kad Karaliaučiaus konferencija neįvyko taip pat lenkai kalti.


Rajonų komjaunimo organizacijos, užėmusios trečiąsias vietas, premijuojamos radijo imtuvais ir įrašomos į VLKJS CK Garbės knygą.


Didžiojo Lenino iškelti ir mūsų šalies socialistinių šalių nenukrypstamai vykdomi taikaus sambūvio principai – generalinis mūsų užsienio politikos kursas. Nors imperialistai įnirtingai priešinasi, šie principai, atitikdami gyvybinius visų tautų interesus, nugali grubią jėgą, o taikaus konfliktų reguliavimo būdas, derybų būdas tvirtai skinasi kelią. Tai įtikinamai liudija priemonės, kurių mūsų vyriausybė imasi, siekdama visiškai likviduoti tą aštrią krizę, kurią Amerikos imperialistai sukurstė Karibų jūros rajone.


Tai šiandien suvokia ir Riksdago deputatai, įtikinti įspūdingos Švedijos savivaldybių veiklos.


Anot Gordijevskio, 1991 metais galutinai paaiškėjo, kad komunistų partijos aparatas nebepajėgia veltis į kontržvalgybos veiklą ir paleido imperijos vadžias.


Priėjęs paslaugiai aiškina, kad atsiradusi seniūnė - galima šnekėtis.


Po Spalio revoliucijos pergalės Rusijoje, savo kalboje pasakė Graikijos Komunistų partijos atstovas Stringosas, Kinijos revoliucijos pergalė – didžiausias įvykis. Ji įkvepia graikų tautą kovai už savo nacionalinę nepriklausomybę.


Pionierių – svečių iš broliškųjų respublikų vardu festivalio dalyvius sveikino maskvietė pionierė Galia Rajeckaja.


Tačiau aš abejoju tuo, kad tokios, būtent, rūšies mažinimai, kuriuos mūsų Vyriausybės gali įvykdyti savo atitinkamais nacionaliniais interesais, efektyviai padės šalinti baimę ir milžiniškas išlaidas, kurias sukelia nacionalinių ginkluotojų pajėgų laikymas.


Liudytojai teigia, kad mūšiai prie Uroševaco yra įnirtingiausi nuo pat Kosovo konflikto pradžios.


SSRS žlugimo metais šis KGB pulkininkas buvo tik Minsko KGB mokyklos direktoriaus pavaduotojas.


Mūsų šalių tautos pasiaukojančiai kovojo prieš bendrą priešą. Užgrobusi eilę Europos šalių, hitlerinė Vokietija nukreipė prieš Tarybų Sąjungą visas savo pagrindines jėgas, siekdama pavergti TSRS tautas, įtvirtinti savo pasaulinį viešpatavimą. Savo didvyriška kova tarybinė liaudis ir jos armija įnešė lemiamą indėlį į bendrą fašistinių grobikų sutriuškinimą. Tarybinė liaudis, narsiai kovodama prieš fašistų gaujas, sukaustė ir triuškino svarbiausias priešo pajėgas, o tai pagerino sąlygas organizuoti kovą prieš fašistinius grobikus hitlerininkų okupuotose šalyse. Šią aplinkybę ypač gerai išnaudojo Jugoslavijos kompartija, kuri atliko didvyrišką darbą.


Laikraštis „Politika“ redakciniame straipsnyje „Stambus žingsnis“ rašo:


Tegyvuoja Tarybų Sąjunga — neįveikiama taikos tvirtovė!


Pagal šią sutartį Izraelis iki 1999 m. sausio pabaigos turi išvesti kariuomenę iš dar 13 proc.


Prezidentas Hindenburgas, išklausęs antro Miulerio pranešimo apie ministerių kabineto sudarymo padėtį, pavedė jam sudaryti provizorinę vyriausybę, kuri pasiliksianti iki rudens. Šioj provizorinėj vyriausybėj centro partijai atstovauja tik frakcijos vadas. Miulerio patiektam laikinosios vyriausybės sąraše figuruoja šie ministeriai: kancleris Hermanas Miuleris – socialistų atstovas; okupuotų sričių ir susisiekimo – centro atstovas Gaerardas užsieniu reikalu – ligšiol buvęs ministeriu vokiečių liaudies partijos narys Štrezemanas; vidaus reikalų – socialistų atstovas Severingas; darbo – socialistas Wiselis; ūkio –vokiečių liaudies partijos narys Curtius; finansų – socialistas Hilferdingas; teisingumo – demokratas Koch Weseris; krašto apsaugos – generolas Groeneris; tiekimo – Badeno demokratų partijos narys Dietrichas: pašto – Bavarijos liaudies partijos atstovas Schaetzelis.


Dėl Dievo meilės, atkreipk savo dėmesį į visa tai, didžiai gerbiamas Pone Prezidente, nes, jei Tavo valdžia prives mus prie nevilties, tai ir Tau nepaliks nei garbės iš to nei ateities“..


Bona dar kartą pareikalavo, kad Rusija Vokietijos teismui atiduotų buvusį VDR vadovą E. Honekerį, kuris, kiek pabuvęs ligoninėje, vėl grįžo į Čilės ambasadą Maskvoje.


Naujos duomenų bazės id, Naujos duomenų bazės id


Mūsų būrio partizanai (taip tomis dienomis vadinosi sukilėliai) sulaikė rašytoją Liudą Dovydėną, žinomą kairuolį, sovietinės Aukščiausiosios tarybos deputatą, važiavusį į Maskvą Stalino saulės parvežti.


Ryšium su N. Chruščiovo pranešimu eilė laikraščių reiškia nuomonę, kad Indija ir KLR turi pagaliau sėsti už derybų stalo. „Politiniai stebėtojai mano, – rašo, pavyzdžiui, laikraštis „Asam tribiun“, – kad Azijos istorijoje prasidės naujas skyrius, jeigu Indija ir Kinija baigs savo dabartinius pasienio ginčus ir pamėgins derybomis sureguliuoti savo nesutarimus


Įvykęs pasikeitimas nuomonėmis bendrais politiniais klausimais, nepaisant esamo pažiūrų skirtumo, įgalino kiekvieną pusę giliau suprasti kitos pusės pažiūras ir neabejotinai padės vystyti gerus santykius tarp Danijos ir Tarybų Sąjungos. Ryšium su tuo abi pusės išreiškė norą pagal savo išgales taikiu tarptautiniu bendradarbiavimu prisidėti prie tolesnio tarptautinės padėties sušvelninimo.


Vėlai vakare kupini įspūdžių svečiai grįžo į Palangą.


Jugoslavijos atstovas Brilėjus nurodė, kad šiuo metu yra tikrai galima išspręsti nusiginklavimo problemą. Brilėjus pareiškė, kad jo delegacija teikia nepaprastai svarbią reikšmę Tarybų Sąjungos neseniai pateiktiems pasiūlymams. Jis pabrėžė, kad yra svarbu ir būtina bet kuriuo būdu susitarti dėl nusiginklavimo problemų greta susitarimo dėl būtinos kontrolės. Nepasisekimas šiais klausimais, pareiškė Brilėjus, galėtų tiktai padidinti nepasitikėjimą ir baimę tarptautiniuose santykiuose ir padidinti pavojų taikai.


Tarp tų, kurie vyks į Maskvą, Pasaulinį kongresą už visuotinį nusiginklavimą ir taiką, bus leiboristas Viljamas Kelou, buvęs Koventrio miesto lordas-meras, šio miesto taikos gynimo komiteto pasiuntinys. Jo vardas žinomas daugelyje šalių.


“Kita šios situacijos ypatybė ta, kad suimtas ambasados darbuotojas buvo Pietų Korėjos saugumo tarnybos atstovas Rusijoje ir kartu palaikė specialius ryšius su Rusijos specialiosiomis tarnybomis, tarp jų ir su FSB”, - sakė Neučevas.


Brangūs draugai visame pasaulyje! — sakoma pareiškime. Artėja į pabaigą mūsų puikusis VI Pasaulinis jaunimo ir studentų festivalis už taiką ir draugystę. Praėjo 15 nuostabių dienų, kurios išliks kiekvieno iš mūsų atmintyje visam gyvenimui. Tai buvo giliai prasmingos dienos.


Moterys — geležinkelietės! Pasiaukojančiu ir tiksliu darbu transporte padėkite Raudonajai Armijai pribaigti priešą!


Kito rato uždavinėlis buvo sudėtingesnis: teko spręsti problemas, atsirandančias byrant daugiatautėms federacijoms.


DEMONSTRACIJA KAIRE KAIRAS, gruodžio 26 d. (TASS-ELTA). Egipto liaudis šiltai sveikino Azijos ir Afrikos šalių solidarumo konferencijos dalyvius. Konferencijos atidarymo proga Kaire įvyko darbo žmonių, jaunimo ir studentų demonstracija su tautų bendradarbiavimo ir draugystės stiprinimo kovoje už taiką, prieš imperializmą šūkiais.


Anglams bevaldant savo milžinišką ,,empire'ą“ ne vienur tai kitur vis kyla nauji sunkumai ir pavojai. Dabar susidarė gana rimtas pavojus jų viešpatavimui Arabijoj. Arabija – didelė šalis 2,6 milionų kvadr. kil. ploto. Bet gyventojų turi tik apie 5 milionus. Tai arabų tautos galybės ir islamo lopšelis. Čia pakilo žalioji pranašo vėliava, užkariavusi greitu laiku visą vakarų Aziją ir Afriką. Čia yra šventieji islamo miestai: Mokka ir Medina. Čia buvo ilgą laiką islamo tikybinis ir politinis centras. O ir šiandien dar kiekvienas islamo išpažintojas labiausiai svajoja apie tai, kad pamatytų bent kartą gyvenime didžiausią islamo šventenybę – Kaabą ir pranašo grabą.


Draugai deputatai! Plane numatoma toliau plėsti mokyklų, bibliotekų, kino įrengimų, vaikų ir gydymo įstaigų tinklą.


Tuo pat metu geros žuvies kvapą pajautė Fordo tipo rykliai. Jiems į pagalbą atėjo Lietuvon atsidanginę užjūrio kapitalistai. Taip susikūrė Amerikos lietuvių akcinė bendrovė su doleriniu kapitalu, kaip ji skelbėsi, – Fordų ir Fordsonų įgaliotoji. Ši bendrovė ėmėsi žygių Lietuvoje iškišti kitose pasaulio šalyse jokios paklausos jau neturinčius senų markių automobilius, traktorius, dviračius. Bendrovei vadovavo iš užjūrio atsidanginęs kažkoks J. Romanas, kuris drauge su Smetona įėjo į Lietuvos tarptautinio banko valdybą ir drauge plėšė pinigą. Kaip sakoma, ranka ranką plovė.


Visa tai yra didingas Komunistų partijos iškovojimas, komunistinio auklėjimo sistemos triumfas. Komjaunimas, partijos vadovaujamas, tapo daugiamilijonine tarybinio jaunimo organizacija, didžia visuomenine-politine jėga. Jis idėjiniu ir organizaciniu atžvilgiais susieja plačiąsias jaunimo mases su Komunistų partija, suvienija jų pastangas kovoje dėl partijos politikos įgyvendinimo.


V. Ašmenskas teigia gyvą J. Noreiką dar sykį matęs Lukiškėse, kai kartu su T. Masiuliu krovė anglis netoli mirtininkų kameros.


Agentūros Asošieited Pres korespondentas praneša iš Getisbergo:


Leidinių streikas sukėlė Sąjūdžio valdžios ir vadovybės įtūžį. Visuomenei buvo aiškinama, kad šiuo streiku norima sužlugdyti Vakarų šalių ekonominę paramą Lietuvai, kad jis inspiruotas tautos priešų, streikuoją buvo pravardžiuojami pučistais, šantažistais, teroristais, Lietuvos diskredituotojais ir pan. AT pirmininko p. V.Landsbergio, Sąjūdžio lyderio J.Tumelio žodžius apie purvinąją spaudą kaip „gerais tarybiniais laikais” pagal duotą nurodymą pradėjo kartoti visi valdžios apologetiniai leidiniai: „Viltis”, „Apžvalga”, „Kovo 11”, „Dienovidis”, suprantama, su „Lietuvos aidu” ir p. S.Stoma priešaky (keletą pasmerkimo perlų publikuojame).


Birželio 8 d. centrinėse Buenos Alreso gatvėse įvyko protesto demonstracija prieš ekonominę dabartinės Argentinos vyriausybės politiką, dėl kurios nuolat blogėja plačiųjų liaudies masių padėtis. Demonstracijos dalyviai išlipdė plakatus ir išplatino Argentinos Komunistų partijos pasirašytus atsišaukimus, kuriuose sakoma: „Turi būti padarytas galas karinei diktatūrai, kuri dedasi esanti konstitucinė vyriausybė”.


Nežmoniškai išnaudojami, policijos ir kariuomenės tramdomi, darbininkai krovė turtus Amerikos biznieriams. Vien 1939 metais „Drobės“ akcininkai turėjo 700 tūkstančių litų gryno pelno, arba 40 procentų įdėto kapitalo. Didžioji dalis šio pelno plaukė anapus Atlanto į „patriotiškų“ biznierių kišenes.


Gautą medžiagą sutvarkę iki 15 gegužės, susivažiuokim visi į Kauną Tautos Šventės švęsti.


pasiekti, kad palyginti su planu 3,5 procento būtų padidintas darbo našumas;


Gana ilgai Rusijos piliečiai praktiškai negalėjo materialiai padėti tėvynainiams užsienyje, nes nebuvo galima pervesti pinigų.


1990 metais, prieš pat sausio įvykius, A. Brazauskas pasirašė deklaraciją, reikalaujančią jokiu būdu negrąžinti žemės.


Bet man kur kas maloniau matyti jį scenoje.


1992 m. balandžio mėn. pateikus antrajam svarstymui įstatymą “Dėl kai kurių apribojimų užimti pareigas valstybinėje tarnyboje”, pirmiausia prasidėjo ginčai dėl kvorumo per pirmąjį svarstymą.


Kai kurie jaunuoliai dabar teisėtai skundžiasi ankštumu butuose ir bendrabučiuose. Tačiau sėdeti ir laukti - ne tarybinių žmonių paprotys. Pažvelkite, kaip i šį reikalą pasižiūrėjo gorkiečiai, kiek namų jau pastatė savo rankomis gamyklų ir fabrikų kolektyvai. Komjaunimas turėtų aktyviau paremti šią puikią iniciatyvą ir kuo plačiau ją paskleisti.


- Tad ar jau galite sakyti, kad pažįstate mūsų šalį?


Tarybų Sąjunga negalėjo neatsižvelgti į padėtį, kurioje atsidūrė Kuba imperialistinių provokacijų bei grasinimų akivaizdoje, ir ji broliškai atėjo į pagalbą kubiečių tautai. Tai daro ir kitos socialistinės šalys, o taip pat kitos taikingos valstybės, palaikančios su Kuba prekybinius santykius. Tarybų Sąjungos prekybos laivai gabena į Kubą jai reikalingas prekes, ir veža iš Kubos prekes, kurių Kuboje yra perteklius, ypač cukrų, kurį atsisakė pirkti JAV – anksčiau svarbiausias Kubos cukraus importininkas, siekdamos pakirsti Kubos respublikos ekonomiką. Kaip tik todėl Tarybų Sąjunga ir kitos socialistinės šalys perka šį cukrų, kad paremtų Kubos valstybės ekonomiką.


Stotis šventiškai papuošta, plevėsuoja Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos ir Tarybų Sąjungos valstybinės vėliavos. Perone - Maskvos įgulos garbėryba


Kokia yra Italijos komunistų partijos įtaka šalyje, vaizdžiai kalba tas faktas: už ją savo balsus atiduoda kas ketvirtas rinkėjas. Deputatų rūmuose ji turi 141 vietą. Plačiau už komunistus parlamente atstovaujama tik valdančioji krikščionių demokratų partija.


SSSR oficiozas ,,Izviestija“ paskutinėmis dienomis daug rašo apie lenkų planus pulti sovietų Ukrainą, duoti jai buržuazinę valdžią ir pavesti Lenkijos hegemonijai. Ypač piktinasi sovietų oficiozas Valuinės vaivados Juzefskio išsišokimu. Rugsėjo 16 d. „Izviestija“ savo vedamajam apie lenkų tikslus Ukrainoje rašo, kad lenkų valdžia nedaranti jokių žygių savo aukštam valdininkui už tarptautinių pasižadėjimų laužymą sudrausti. Nepaisant Rygos sutarties, Lenkija palaikanti santykius su Petliuros organizacija. Neperseniai vienas žinomas lenkų diplomatas, prisidengęs slapyvarde, rašė laikrašty ,,Gloś Pravdy“, kad reikia grįžti prie tos „išmintingos“ politikos, kuri lenkų armiją buvo atvedusi prie Kijevo sienų.


Stebėdamas praslenkančius vaizdus, mačiau kanadiečius laisvus ir laimingus.


Anot jo, “premjeras paaiškinęs, jog tereikalauja laikytis įsipareigojimų, kurie buvo duoti jau prieš penkerius metus”.


Po plenarinio Lietuvos ir Lenkijos vyriausybinių delegacijų posėdžio iškilmingoje aplinkoje abiejų šalių premjerai pasirašė „Sutartį dėl investicijų skatinimo ir abipusės apsaugos”. Po to Lenkijos ir Lietuvos atskirų žinybų vadovai pasirašė „Susitarimą dėl bendradarbiavimo nusikalstamumo kontrolės srityje tarp Lietuvos Respublikos ir Lenkijos Respublikos vidaus reikalų ministerijų” bei „Susitarimą dėl bendradarbiavimo tikrinant asmenis, prekes ir transporto priemones, vykstančias per Lietuvos-Lenkijos sieną automobilių keliais ar geležinkeliu bei laikinosios tvarkos, vykstant per valstybės sieną Kalvarijos-Budzisko sienos perėjimo punkte”.


Lenkų seimo biudžeto komisijoj šiomis dienomis, svarstant ministerių kabineto sąmatą, staiga kilo labai karštos diskusijos. Seimo pirmininkas Trampczynski prikišo premjerui Barteliui, kad lenkų valdžia sąmoningai dengianti nusikaltėlius ir paremti tam savo tvirtinimui visai netikėtai pateikė sensacingų davinių. Esą redaktorius Mostovičius, apie kurio sunkų sumušimą savo laiku buvo plačiai laikraščiuose aprašyta, buvęs išvežtas valstybės policijos viršininko Maleševskio automobiliu už miesto ir ten biauriai sužalotas. Įvykio tardymas esąs nutrauktas. Lygiai jokių vaisių nedavęs žinomojo A. Novačinskio sumušimo tardymas, nors vienas policijos agentas pats pasigyręs dalyvavęs tame mušime. Dėl paslaptingo gen. Zagorskio dingimo Trampczynski priminė, kad po kurio laiko Visloje buvęs sugautas lavonas be galvos ir be rankų. Tardymas apsuptas paslaptim. Koki yra tos paslapties rezultatai? Ar vyriausybė nežinanti, kas apie tą įvykį buvę rašyta vokiečių spaudoj? Ten kaltinama, kad aukšti asmens dalyvavę toj žmogžudybėj. O šio dalyko išaiškinimo lig šiol nepadaryta.


PEKINAS, kovo 6 d. (TASS). Kaip praneša agentūra Sinchua, vykęs šiomis dienomis Pekine trečiasis Gomindano revoliucinio komiteto suvažiavimas kreipėsi į karius ir administracijos aparato darbuotojus Taivanyje atviru laišku.


Jėgos ir pasirengimo panaudoti ją jau per pirmą etapą demonstravimas, Vakarų politikų nuomone, yra kaip tik tai, kas gali atšaldyti pernelyg įkaitusias regiono politikų galvas ir sustabdyti konflikto plėtrą.


Kai dėl Jugoslavijos ir Tarybų Sąjungos draugystės, kuri vėl atkurta po eilės metų savitarpio atitolimo, tai jos teigiama įtaka abiejų šalių tautų gyvenimui aiškių aiškiausia. Kaip pasakė TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas savo neseniai padarytame pareiškime TANJUGO agentūros korespondentui, „abiejų šalių broliškosios tautos turi visišką pagrindą jausti pasitenkinimą tais gerais santykiais, kurie vėl užsimezgė tarp mūsų šalių“.


Visi pasiryžę tapti kankiniais, nukentėjusiais kovoje su valdžia.


A.Maschadovas įsitikinęs, kad čečėnai nepritars nei vahabizmui, nei fundamentalizmui, nei ekstremizmui.


Drg. Anužis pabrėžė ir tai, kaip galima sumaniai išnaudoti metalo laužą.


Jau ketvirti metai, kai moterys ant savo pečių neša pagrindinį žemės ūkio darbo sunkumą. Ir jeigu socialistinis kaimas sugebėjo, įveikdamas didelius karo sukeltus sunkumus, aprūpinti armiją bei miesto gyventojus maistu, o pramonę žaliavomis, tai čia didelis nuopelnas moterų — kolektyvinių ūkių valstiečių, valstybinių ūkių ir mašinų bei traktorių stočių darbininkių.


Vykdant pasirengimą sėjai, reikia išplėsti socialistinį lenktyniavimą tarp tarybinių ūkių ir MTS, tarp valsčių ir apskričių. Tėvynės karo metu socialistinis lenktyniavimas, kaip ir taikos metu, yra didžiulė traukiamoji jėga, atskleidžianti milžiniškus rezervus, slypinčius mūsų liaudyje. Tačiau socialistinis lenktyniavimas yra tik tada tikras ir duoda gausius vaisius, kai jam kasdien vadovaujama, kai soclenktynėms vadovaujantieji vykdo pasiimtus įsipareigojimus. Reikia perduoti pasiektus rezultatus kitiems, organizuoti lentas, kuriose būtu parodyta soclenktynių eiga ir rezultatai.


Faktas, kad Chamberlainą į Ženevą atlydėjo naujas nuolatinis anglų užsienių reikalų viceministeris sir Ronald Mac Lindsay, Briandą – užsienių reikalų ministerijos generalinis sekretorius Philippe Berthelot ir Štrezeraną – viceministeris Schubertas, Ženevos diplomatinėse sferose aiškinamas ta prasme, kad greta Tautų Sąjungos tarybos posėdžio Ženevoj eis svarbūs pasikalbėjimai dėl Europos politikos problemų. Tarp tų svarbių politikos pasikalbėjimų numatoma: vokiečių prancūzų santykių klausimas, Reino sričių evakuavimo klausimas, Tanžero problema, Ispanijos sugrįžimo į Tautų Sąjunga reikalas ir santykiai su Sovietų Rusija.


Kartą Rusijos gyventojai buvo apgauti: fondas “Rosijane”, per Jelcino rinkimų kampaniją įkurtas analogiškais tikslais, buvo išvogtas.


P. Bekaerts van Blokland pareiškė, kad paskutinis kartas jis užsiimas tuo klausimu, jis teieškojęs galimumų ir tiktai jų, kad duotų naują impulsą“.


Gindami gamintojų interesus pramonininkai pasirengę padėti smulkiesiems prekiautojams išsikovoti supaprastintą apskaitą, kad būtų įteisinta tvarka, kai nebereikės samdyti buhalterių.


Jis sakė: “Minėti Lietuvos Respublikos Seimo sprendimai yra dalis priemonių, skirtų Lietuvos pasiruošimui įstoti į Rusijai priešišką karinį NATO bloką”.


Priimtoje rezoliucijoje Lietuvos mokslininkai reiškia savo tvirtą įsitikinimą, kad viso pasaulio geros valios žmonės įstengs sužlugdyti imperialistinių karo kurstytojų kėslus, o didysis mokslo atradimas — atominė energija tarnaus taikiai statybai ir žmonijos gerovei.


– Kanados žemėje nei pirmojo, nei antrojo pasaulinio karo metais nenukrito nė viena bomba, mes negalime įsivaizduoti viso karo siaubo. Grižę namo, mes paaiškinsime pažįstamiems, kodėl tarybiniai žmonės taip ryžtingai kovoja už taiką, už tautų draugystę.


Žymi komjaunimo organizacijų, komjaunimo komitetų dalis susilpnino domėjimąsi jaunimo idėjiniu užgrūdinimu, dažnai šį darbą atlieka, neatsižvelgdami į įvairių jaunimo grupių ypatybes ir interesus. Kartais neatsižvelgiama į pašėlusią imperialistinę propagandą, kurią varo prieš Tarybų Sąjungą kapitalistinės valstybės. Pasinaudodami Komunistų partijos vykdoma asmenybės kulto ir jo pasekmių kritika, priešai iš imperializmo stovyklos stengiasi panaudoti ją tarybinės santvarkos, marksizmo-leninizmo pagrindams pakirsti. Tačiau neretai komjaunimo organizacijos neveda griežtos kovos prieš buržuazinės ideologijos intrigas, blogai demaskuoja antitarybinius provokacinius gandus ir prasimanymus, silpnai auklėja jaunimą bolševikinio budrumo dvasia. Kartais neduodama tinkamo atkirčio nihilistinėms ir kitokioms nesveikoms kalboms, kurias skleidžia atskiri jaunuoliai, visų pirma studentai, kurie nepajėgė gerai ir teisingai įsisąmoninti partijos vykdomo darbo šalinant asmenybės kulto sukeltus trūkumus esmės ir reikšmės. Negalima nepastebėti ir to, kad komjaunimo organizacijos nepakankamai auklėja jaunimą moraliniu, estetiniu atžvilgiu, silpnai kovoja prieš jaunuolius, gyvenančius palaidą gyvenimą, prieš girtuoklius, chuliganus, dykaduonius, kurių, deja, dar pasitaiko. Mažai stengiamasi, kad būtų padėta išeiti į teisingą kelią tiems, kurie kažkada buvo nusikaltę, nubausti ir nori pasitaisyti.


Ir štai dabar, kai visiškai objektyviai nustatyta, kad konfliktas Tarybų Sąjungos ir Jugoslavijos santykiuose neturėjo pagrindo ir darė žalą mūsų bendram reikalui, liaudies demokratijos šalių komunistų ir darbininkų partijos be jokių svyravimų ėmė atkurti savo valstybių ir Jugoslavijos draugiškus santykius.


O leisdavomės ”parašiutuodami”, išleidę lėktuvo sparnuose stabdžius.


XIX a. viduryje konservatorių opozicija Bendruomenių rūmuose veikė vadovaujama B.Disraeli.


Iki šiol kolūkiečiai žemės ūkio artelės reikalus tvarkė, vadovaudamiesi Pavyzdiniais įstatais, kurie buvo priimti Antrajame visasąjunginiame kolūkiečių suvažiavime. Nuo to laiko praėjo daugiau kaip dvidešimt metų. Todėl natūralu, kad, kaime per tą laiką įvykus dideliems pakitimams ir atsižvelgiant į turtingą kolūkinio gyvenimo darbo patirtį, Komunistų partija ir Tarybinė vyriausybė rado reikalą įvesti naują žemės ūkio planavimo sistemą, skatinančią kolūkių ir kolūkiečių iniciatyvą. Nauji partijos ir vyriausybės dokumentai kolūkinio gyvenimo klausimais suteikia kolūkiams galimybę patiems spręsti visus klausimus, susijusius su tolesniu artelių organizaciniu ir ūkiniu sustiprėjimu.


Konferencijos posėdy profesorius gavęs žodį, įsikibęs į tribuną taip, tartum jį mėšlungis tampo, mušdamosi į krūtinę ir lankstydamosi, kaip žvirblių baidyklė per audrą tris valandas kalbėjo apie 1775 m. Strambolio ugniakalnio Liparų salose išsiveržimą. Kai po jo trijų valandų kalbos visi įsitikino, kad jis kalba ne ta tema ir nieko bendra su nusiginklavimo konferencija neturi, jį užpuolė tarnautojai, kurie, pasipriešinimo išvengimui, kalbėtoją pritrenkė ir nugabeno į policijos nuovadą asmenybei išaiškiti.


Slucke Impulevičiaus vadovaujamas batalionas nužudė apie penkis tūkstančius taikių gyventojų.


Kaip žinoma iš visų praėjusių rinkimų Jungtinėse Amerikos Valstybėse pavyzdžio, iki 40 procentų amerikiečių, turinčių teisę balsuoti, paprastai rinkimuose nedalyvauja. Juk jiems siūloma kiekvienu atskiru atveju „išrinkti“ vieną iš dviejų valdančiosios klasės atstovų, kurių kandidatūras iš anksto atrenka stambiausiųjų kapitalistinių monopolijų vadovai. Eiliniai Amerikos piliečiai neįstengia atskirti demokratų partijos kandidatų nuo su jais konkuruojančių respublikonų partijos statytinių.


Gana nurodyti į tai, kad kasmet neprižiūrimų vaikų kovai Sovietų Rusijoj eikvojama 80 mil. rb., kad sovietą draugija „Vaikų Draugas“ turi savo eilėse daug šimtų tūkstančių žmonių, kad suprastume, kiek daug dėmesio SSSR kreipia į kovą su neprižiūrimais vaikais.


Taip Julius tapo tikru kariu - buvo Lietuvos karo mokyklos pirmosios laidos 1919 m. absolventas.


Latvių ministeris pirmininkas Celminš spaudai pareiškė, kad Latvijos vyriausybė nesiimsianti jokių žygių, kurie galėtų būti traktuojami, kaipo įsikišimas į SSSR reikalus. Latvijos vyriausybė mano, kad būtų nekorektinga laisvai įleisti į Latviją asmenis, kurie nelegaliai pereina sieną, jei tas perėjimas įgytų masinį pobūdį. Įsileisti galima, tik jei ūkininkai turės atitinkamus dokumentus.


„Raudonųjų šmėklų stūgavimas neprivertė sustoti, grįžti į brazauskininkų liaupsinamo Gorbačiovo aptvarą. (…) Lietuvos ateities forumas - užsimaskavę komunistai, jau prieš metus į tokią sandraugą dėtis kvietė. (…) Į laisvę dar tik grįžtame, todėl tebevyksta išsivaduojamoji kova iš komunizmo.


Su dideliu džiaugsmu Ablingos kaimo gyventojai sutiko 1940 metais Tarybų valdžios atkūrimą Lietuvoje. Jie vieningai dalyvavo rinkimuose ir su džiaugsmu balsavo už komunistų ir nepartinių bloko kandidatus, visomis jėgomis stiprino Tarybų valdžią respublikoje.


Nė viena kita tauta neturėjusi ir tiek šventųjų kankinių, kurie kentėjo be neapykantos.


Nors daugelis konservatorių palaikė socialinės darnos ir pastovumo idėją, politinėms institucijoms, jų praktinei veiklai dar trūko darnumo.


„Pedeja Bridi” vėl įdėjo vedamąjį, kuriame įspėja Latviją nuo pasidavimo lenkų įtakai. Laikraštis kartu ragina kreipti dėmesio į Lietuvos Lenkijos santykius, pareikšdamas, kad lietuviai yra brolių tauta, su kuria latviai lengviausiai galėtų pasiekti susitarimą, bet, deja, taip nesą. Jei Latviją aplinkybės verčiančios laikytis neutraliteto, tai tas nereiškia, kad ji turėtų jį peržengti lenkų naudai ir lietuvių nenaudai. Laikraštis čia primena lenkų latvių vienybės vakarą, kuriame dalyvavo prezidentas ir premjeras, ir klausia, ar nevertėtų prezidentui Kviesiui, kuris pernai viešėjo Varšuvoj, atsilankyti šiemet Kaune. Tai būtų greičiau neutralumo išlaikymas, negu jo laužymas.


Su “užsienio valstybių marionetėmis” nebus vedamos derybos, pareiškė informacijos ministras Didier Mumengis.


Kovo 17-tą ir 18-tą 18 valstybių nusiginklavimo komitetas neposėdžiavo.


Prezidentas Kenedis pareiškė, kad jeigu būsimosiose nusiginklavimo derybose Ženevoje bus taip pat paliestas Berlyno ir padėties Pietryčių Azijoje klausimas ir jeigu bus galima pasiekti šiais klausimais tam tiktą pažangą, tai jis remia tokį svarstymą. „Tai, žinoma, neįeina į nusiginklavimo konferencijos uždavinius, – pasakė Kenedis, – tačiau bet kuris žingsnis, kuriuo galima pagerinti santykius, arba bet kuri priemonė, kuri padės pagerinti padėtį Berlyne ir Pietryčių Azijoje, žinoma, turi būti apsvarstyta. Tai visai aišku, ir mes neturime praleisti bet kurios progos.


Todeljo komandos nariai pasiskirstė į socializmo partiją ir rinkos partiją.


Su dideliu dėmesiu delegatai išklausė KKP CK pramonės ir transporto skyriaus vedėjo pavaduotojo Li Li-sanio kalbą. Jis papasakojo apie savo kairiojo nukrypimo klaidas ir apie tai, kaip partija, laikydamasi savo kadrų auklėjimo principo, davė jam galimybę darbe ištaisyti jo padarytas klaidas.


Pereitą sekmadienį Vilniuj buvo atidaryta vad. antra šiaurės mugė. Savo eksponatų kiekiu ir lankytojų skaičium ji yra daug menkesnė, kaip prieš porą metų buvusi mugė. Mugėj plevėsuoja dvi svetimų valstybių vėliavos, estų ir latvių, tačiau tik kaipo dekoracijos, nes jų eksponatų labai maža. Yra tik estų kioskas, o latvių negalima surasti.


Kai 1944 m. buvo atkurta tarybų valdžia, mažažemis V. Lekavičius pradėjo rūpintis atgauti savo žemę. Jis žinojo, kad okupantų padaryta mažažemiui neteisybė turi būti atitaisyta. Bet ne taip galvojo Žiežmarių valsčiaus žemės komisija, o taip pat ir Trakų apskrities žemės komisija.


KAIRAS, birželio 10 d. (TASS-ELTA). Spauda praneša, kad Prancūzijos vyriausybei užklausus dėl Prancūzijos laivų plaukimo Sueco kanalu, Egipto vyriausybė pareiškė, kad ji neprieštarauja prieš Prancūzijos laivų naudojimąsi kanalu, su sąlyga, kad bus laikomasi nustatytos tvarkos ir bus mokamos nustatytos rinkliavos.


Tarybų Sąjungai pokalbyje atstovavo TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pirmasis pavaduotojas A. Mikojanas, TSKP Centro Komiteto sekretorius J. Andropovas, TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko, TSRS užsienio reikalų ministro pavaduotojas N. Firiubinas, Tarybų Sąjungos ambasadorius Jugoslavijos Federatyvinėje Liaudies Respublikoje A. Puzanovas, TSRS URM penktojo Europos skyriaus vedėjas S. Astavinas.


V.Petkus papasakojo, kad KDS - tai plačiosios katalikybės judėjimas, turintis Lietuvoje senas tradicijas. Prieš karą tokių pažiūrų žmonės būrėsi apie J.Keliuočio leidžiamą žurnalą „Naujoji Romuva” bei V.Mykolaičio-Putino žurnalą „Židinys”. Neokatolicizmo srityje pirmuosius žingsnius žengė A.Maceina, J.Grinius, B.Brazdžionis ir daugelis kitų intelektualų.


Nuo XVIII amž. Kinijoje įsitvirtino Mandžurų dinastija Cin. Jai valdant įsigalėjo sauvalė, sustingo visas mokslas, smuko kultūra. Šalį užplūdo užsienio kapitalistai iš Anglijos, JAV, Prancūzijos, Vokietijos, Japonijos ir kitų kraštų. Imperialistai barbariškai elgėsi su kinų kultūros palikimu. Pvz., Senojo universiteto patalpas Pekine imperialistai pavertė kareivinėmis, laboratorijas arklidėmis. Kinų jaunuomenė savo šalyje buvo verčiama mokytis ne kinų kalba, o svetima – japonų arba anglų kalba. Tiktai kinų pažangiųjų mokslininkų pastangomis 1928 m. Nankine buvo sudaryta Centrinė mokslų tyrimo akademija su 13 institutų ir 1929 m. – Pekino Mokslų akademija. Reakcinė gomindanininkų vyriausybė nedaug dėmesio tekreipė į mokslą: akademijos prezidentais buvo skiriami ne tiek mokslininkai, kiek pataikūnai, ištikimi reakciniams sluoksniams žmonės.


Reaktorius gali duoti iki 150 kilovatų energijos šilumos pavidalu. Priartinant prie kasečių užvilkintoją — grafitą, galima valdyti reakciją. Kilus pirmam pavojui, į aktyvią zoną nukrenta strypai iš boro karbito, kuris godžiai susiurbia neutronus. Per pusę sekundės galima, jeigu tai yra reikalinga, automatiškai „užgesinti“ reakciją.


Du tėvai postringavo apie tai, kad jų vaikai jau lanko lenkišką pradinę ir vėlu mokytis lietuviškai.


Iš viso buvo išvaryta apie 110 tūkst. žmonių.


Radio žiniomis, vakar rytą prasidėjo 53 Tautų Sąjungos tarybos sesija. Darbai prasidėjo tarybos komiteto (į kurį įeina Procope, Adatci ir Dandurand) susirinkimu.


Afrika iki šiol yra ekonomiškai neišsivysčiusi pasaulio dalis. Jai reikalingi žmonės su techniniu Išsilavinimu, kurie galėtų realizuoti jos didžiules potencines galimybes, siekiant paversti ją klestinčia ir ekonomiškai nepriklausoma, siekiant pakelti gyventojų gyvenimo lygį. Tam, žinoma, Afrika turi būti nepriklausoma.


JUGOSLAVIJOS Federatyvinės Liaudies Respublikos Prezidento draugo Tito ir jį lydinčių Jugoslavijos vadovaujančių valstybės veikėjų viešėjimas Tarybų Sąjungoje pavirto didinga neišardomos Tarybų Sąjungos - Jugoslavijos draugystės manifestacija. Visur, kur tik pasirodo svečiai iš Jugoslavijos, liaudis juos sutinka su nuoširdžiu džiaugsmu ir šiluma, kaip brangius brolius.


Forumo iniciatoriai - Austrijos ir Vokietijos socialdemokratai, Europarlamento nariai. Iš viso konferencijoje dalyvavo daugelio Europos valstybių socialdemokratinės orientacijos partijų atstovai. Tarp svečių buvo Čekijos ir Slovakijos federalinio susirinkimo pirmininkas A. Dubčekas, Austrijos federalinės vyriausybės vadovas H. Vranickis, Europos bendrijos vadovybės atstovai, ministrai, kiti įžymūs politikai.


Revoliucinės Kubos ministras pirmininkas Fidelis Kastro, praneša agentūra Prensa latina, patvirtino, kad gresiant pavojui, jog Kubą užpuls Jungtinės Valstijos, Kubos vyriausybė ir liaudis pasiryžusios apginti savo suverenias teises.


Oficialius parašų rinkimo rezultatus Centrinė rinkimų komisija gali patvirtinti jau rytoj.


2. Pokario metais, kai mūsų pramonė ir visas šalies liaudies ūkis pasiekė dar aukštesnį lygį, kai vyksta nauji kokybiniai pakitimai vystant gamybą, ypatinga jėga reiškiasi tendencija kurti vis naujas ir naujas pramonės ir statybos šakas, tendencija toliau vis giliau specializuoti ir sudarinėti naujas specializuotas atskirų šakų ministerijas ir žinybas. Tai susiję su naujos technikos augimu, su techninės pažangos uždaviniais, su naujais mokslo pasiekimais, kurie kokybiškai žymiai pakeičia šiuolaikinės pramonės gamybos organizavimą.


Anot šio pareigūno, Izraelis savarankiškai tiria sprogdinimus prie JAV ambasadų.


Mes šiandien kartojame didžiojo rusų poeto žodžius: „Mano drauge, Tėvynei skirsim gražiąsias sielos aistras“.


c) būti darbo ir valstybinės drausmės laikymosi pavyzdžiu, išmokti savo darbo technikos, nepaliaujamai kelti savo darbo gamybinį kvalifikuotumą;


Atsakomybę už praėjusio penktadienio išpuolius prisiėmė ligi šiol nežinoma islamo grupė, nors apžvalgininkai mano, kad tikrasis jų organizatorius yra Afganistane gyvenantis dvasininkas Saudo Arabijos dvasininkas (kitais duomenimis, finansininkas) Osama bin Ladenas.


Taip jau bent mano tarptautinės kompanijos.


Vokietijos Demokratinė Respublika, kuriai brangūs visos vokiečių tautos interesai, ir Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjunga, kaip viena iš valstybių, nugalėjusių hitlerinį fašizmą ir pagal tarptautinius susitarimus atsakinga už tai, kad agresyviosios jėgos Vokietijoje niekada daugiau nekeltų grėsmės savo kaimynams arba taikos išsaugojimui visame pasaulyje, negali nekreipti dėmesio į tą faktą, kad Vakarų Vokietijoje vystymasis vyksta keliu, sudarančiu didelį pavojų taikai Europoje. VFR vyriausybė, leisdama ir skatindama Vakarų valstybių branduolinio ginklo dislokavimą Vakarų Vokietijoje ir ruošdama bundesvero apginklavimą atominiu ginklu, tuo pačiu paverčia VFR teritorija pagrindine NATO baze atominiam karui vesti Europoje. Tokie VFR vyriausybės veiksmai ne tiktai sudaro grėsmę Europos tautų saugumui, jie kelia mirtiną pavojų ir gyventojams pačioje Vakarų Vokietijoje, kuri, jei NATO karinis blokas pradėtų atominį karą, neišvengiamai patirtų dėl neprotingos savo valdančiųjų sluoksnių politikos naikinantį šiuolaikinio branduolinio ginklo koncentruotų smūgių veikimą.


Mano manymu, pasikalbėjimams visada reikia parinkti aktualius klausimus, tokius, kurie jaunimą labiausiai domina. Pavyzdžiui, mūsų ratelyje šiais mokslo metais įvyko pasikalbėjimai apie Egipto kovą dėl nepriklausomybės, apie Kinijos Komunistų partijos VIII suvažiavimą, apie TSKP CK gruodžio Plenumą, apie TSRS Konstituciją, apie demokratiškiausią rinkimų sistemą ir kt. Šiomis dienomis įvykusiame užsiėmime kalbėjome apie TSRS Aukščiausiosios Tarybos šeštosios sesijos ir TSKP CK vasario Plenumo nutarimus ir kt. Kartą per mėnesį surengiu pasikalbėjimą apie tarptautinę padėtį.


Po susitikimo šio parlamentinio bloko lyderis Eltos korespondentui pasakė, jog delegacija, kurioje septyni asmenys, atvyko tik vienai dienai. Tikslas - pasveikinti naujai išrinktą laikinai einantį prezidento pareigas A.Brazauską, pareikšti, kad Baltarusijos deputatai šią žinią sutiko su dideliu pasitenkinimu.


Užsienio reikalų ministeris surengė pietus tarybiniams karininkams pagerbti, kuriuose dalyvavo Danijos ministeris pirmininkas Bulis, Danijos vyriausybės nariai, Danijos pasiuntinys TSRS Desingas, o taip pat anglų ir amerikiečių svečiai. Užsienio reikalų ministeris Christmas Moleras savo kalbose pietų metu pareiškė: „Danijos vyriausybė ypatingu džiaugsmu sutinka šiandien svečius pačių garsiausių laisvojo pasaulio armijų atstovus. Raudonosios Armijos atstovai pirmą kartą aplanko mūsų šalies sostinę. Aš pats mačiau, kaip širdingai priėmė jus mano tėvynainiai Bornholme“. Christmas Moleras pareiškė dėkingumą Raudonajai Armijai už josios dalyvavimą Danijos išvadavime ir greitą Bornholmo išvalymą nuo vokiečių kariuomenės.


Nepaisant viso Spalio revoliucijos savitumo, susijusio su istorinėmis Rusijos sąlygomis, ji nutiesė bendrą vieškelį, kuriuo žengia ir žengs į socializmą visų šalių proletarai.