„Eviane pasirašytuose susitarimuose laikomasi principų, už kuriuos mes kovojome aštuonerius metus. Mūsų nacionalinio išsivadavimo kovos tikslai įgyvendinami“, – pareiškė Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės delegacijos atstovas R. Malekas spaudos konferencijoje, kuri įvyko vakar vėlai vakare Obone (maždaug už keturiasdešimt kilometrų nuo Ženevos, Šveicarijai priklausančioje Ženevos ežero pakrantėje). Šioje spaudos konferencijoje, kuri sukėlė nepaprastai didelį spaudos, radijo, kino kronikos ir televizijos atstovų susidomėjimą, R. Malekas atpasakojo Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės ir Prancūzijos vyriausybės atstovų priimtos, baigus Eviano derybas, bendros deklaracijos turinį. Bendrojoje deklaracijoje atsispindi abiejų šalių derybų metu sudarytų susitarimų esmė. Šie susitarimai numato tiek garantijas, kurios reikalingos alžyriečių tautai, kad ji apsisprendimo būdu galėtų įkurti savo nepriklausomą ir suverenią valstybę, tiek ir nepriklausomos Alžyro respublikos ir Prancūzijos bendradarbiavimą. Pereinamuoju laikotarpiu (kuris truks nuo 3 iki 6 mėnesių) tarp ugnies nutraukimo ir referendumo dėl alžyriečių tautos apsisprendimo, Alžyre bus laikinas vykdomasis organas. Jo funkcijos bus tvarkyti Alžyro vidaus reikalus, palaikyti viešąją tvarką, taip pat ruošti ir įgyvendinti Alžyro apsisprendimą. Pagal Eviano susitarimus turi būti tuojau pat amnestuoti Alžyro patriotai, kurie vargsta Prancūzijos kalėjimuose ir koncentracijos stovyklose; daugiausia per 20 dienų turi būti paleisti nacionalinio išsivadavimo judėjimo dalyviai, kalinami prancūzų stovyklose Alžyre ir pačioje Prancūzijoje. Trumpiausiu laiku Alžyre turi būti visiškai atkurtos asmeninės bei visuomeninės laisvės ir Alžyro nacionalinio išsivadavimo frontui bus leista veikti kaip legaliai politinei organizacijai. Prancūzijai Alžyre pereinamuoju laikotarpiu atstovaus jos aukščiausiasis komisaras, kurio žinioje laikinai bus, be kita ko, Alžyro gynybos ir saugumo klausimai. Bendrosios deklaracijos skyriuje apie Alžyro nepriklausomybę ir jo bendradarbiavimą su Prancūzija pabrėžiama, kad „Alžyro valstybė turės visišką suverenumą vidaus ir užsienio klausimais. Šis suverenumas pasireikš visose srityse, taip pat nacionalinės gynybos ir užsienio reikalų srityje“. Alžyro valstybė, toliau sakoma deklaracijoje, pasirinks politinę ir visuomeninę santvarką, kuri, jos nuomone, labiausiai atitiks jos interesus. Kai dėl Alžyro ir Prancūzijos savitarpio santykių, tai jie bus pagrįsti „abipusiu jų nepriklausomybės, abiejų šalių savitarpio naudos ir interesų gerbimu“. Prancūzijos kariuomenė, kurios skaičius turi būti palaipsniui mažinamas nuo ugnies nutraukimo momento, bus išvesta iš Alžyro teritorijos. Per 12 mėnesių po Alžyro apsisprendimo jos skaičius bus sumažintas iki 80 tūkstančių žmonių, o ši kariuomenė turi būti baigta evakuoti per paskesnius dvejus metus. Alžyras penkiolikai metų išnuomoja Prancūzijai Mers-el-Kebiro karo laivyno bazę, taip pat leidžia Prancūzijai naudotis kai kuriais aerodromais ir kariniais įrenginiais. Eviane pasirašyti Prancūzijos–Alžyro susitarimai – tai naujas smūgis gėdingos kolonializmo sistemos liekanoms. Tai alžyriečių tautos nuopelnas. Didvyriškai kovodama, didžiulių aukų ir kančių kaina ji iškovojo savo laisvę ir nepriklausomybę. Kartu tai Prancūzijos darbininkų klasės ir demokratinių jėgų su Prancūzijos Komunistų partija priešakyje nuopelnas, o taip pat pasaulinės visuomenės nuopelnas, nes ji karštai solidarizavosi su teisinga alžyriečių tautos kova.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

NIUJORKAS, gruodžio 18 d. (TASS-ELTA). Vakarykščiame SNO Generalinės (Asamblėjos dieniniame plenariniame posėdyje toliau vyko diskusija klausimu dėl SNO Įstatų pakeitimo, kad būtų padidintas Saugumo Tarybos ir kitų SNO organų narių skaičius. Pabrėžęs tą reikšmę, kurią turi nuolatinių Saugumo Tarybos narių sutarimas sprendžiant SNO Įstatų pakeitimo klausimą, Sirijos delegatas Zeinas ed-Dinas pareiškė, kad jo delegacija aplamai yra už SNO organų išplėtimą, bet mano, kad tas klausimas mažiau svarbus už teisingo vietų paskirstymo tuose organuose klausimą. Ryšium su tuo Zeinas ed-Dinas pažymėjo, kad SNO organuose pernelyg plačiai atstovaujama Vakarų Europa ir per mažai atstovaujamos Azijos, Afrikos ir Rytų Europos šalys. Zeinas ed-Dinas paliko savo delegacijai teisę pateikti pasiūlymą šiuo klausimu vėliau. Bulgarijos atstovas M. Tarabanovas pareiškė nuomonę, kad esami SNO Įstatų pagrindiniai nuostatai atitinka tos organizacijos narių reikmes ir poreikius. Jeigu visi organizacijos nariai griežtai laikytųsi tų nuostatų, pasakė jis, tai palankiai atsilieptų SNO veiklai ir visai tarptautinei padėčiai. Pažymėjęs, kad Bulgarija, kaip šalis, esanti nauju SNO nariu, suinteresuota įvairių SNO organų sudėties Išplėtimu, nes tai padidintų galimybę jai aktyviai dalyvauti tuose organuose, M. Tarabanovas paklausė: Kaip galima svarstyti klausimą dėl teisingo šalių atstovavimo SNO organuose, kai organizacijoje neatstovaujama tokia šalis, kaip Kinija? Bulgarijos delegacija yra tos nuomonės, kad negalima pakeisti SNO Įstatų nesant tikrųjų Kinijos atstovų. Bulgarijos delegatas taip pat pažymėjo, kad rimtai pažeistas nenuolatinių vietų Saugumo Taryboje teisingo geografinio paskirstymo principas, Lotynų Amerikos šalių ir Ispanijos delegacijų pateiktus įstatų pakeitimo projektus parėmė Naujosios Zelandijos bei Anglijos atstovai ir čankaišistas. Indijos atstovas Krišna Menonas pareiškė, kad jo delegacija iš principo yra už nenuolatinių Saugumo Tarybos narių skaičiaus padidinimą. Indijos delegatas atkreipė Asamblėjos dėmesį į eilę aplinkybių, į kurias, jo nuomone, turi būti atsižvelgiama sprendžiant klausimą dėl nenuolatinių Saugumo Tarybos narių sudėties išplėtimo. Jų tarpe Menonas visų pirma paminėjo šalių – SNO narių teisingo ir proporcingo geografinio atstovavimo Saugumo Taryboje principą, Menonas ypatingai smulkiai sustojo ties nepakankamu Azijos ir Afrikos šalių atstovavimu Saugumo Taryboje, ir kituose SNO organuose. Šią problemą, pareiškė Menonas, dar aštrina ir tas faktas, kad tokia didžioji Azijos valstybė, kaip KLR, iki šiol neturi savo teisėtos vietos Saugumo Taryboje. Norint sėkmingai išspręsti labai svarbius uždavinius, kuriuos Saugumo Tarybai yra pavedę SNO Įstatai, toliau kalbėjo Menonas, šis pagrindinis organizacijos organas turi atspindėti pasaulį tokį, koks jis yra. Bet koks įstatų pakeitimas, pasakė Menonas, turi atsižvelgti į geografinį veiksni, ir tas veiksnys neturi būti priklausomas nuo ideologinių sumetimų. Menonas taip pat pasisakė už tai, kad skirstant vietas būtų atsižvelgiama į tokį veiksnį, kaip gyventojų skaičius. Menonas taip pat nurodė, kad, svarstant Saugumo Tarybos narių skaičiaus didinimo klausimą, reikia pašalinti tokią padėtį, kuri buvo dabartinėje Generalinės Asamblėjos sesijoje, kai nenuolatiniu Saugumo Tarybos nariu buvo išrinkta šalis, neatstovaujanti tam rajonui, kuriam toji vieta skirta. Menonas rezervavo savo delegacijai teisę konkrečiai pasisakyti dėl pateiktų rezoliucijos projektų ir dėl kitų pasiūlymų svarstomu klausimu, kurie, galimas dalykas, bus pateikti. Jis pareiškė nuomonę, kad reikėtų pavesti kuriam nors komitetui detaliai išnagrinėti visus šios problemos aspektus. Sekantis Generalinės Asamblėjos plenarinis posėdis įvyks gruodžio 18 d. rytą. Jame bus svarstoma Saugumo Tarybos rekomendacija priimti Japoniją į SNO narius,


Santarvės angelai virš praeities laužo; Eksprezidento ir jo bendraminčių valdymo laikus prisiminus

Mintis “sudeginti praeitį” nuskambėjo Algirdo Brazausko prezidentinės karjeros pradžioje. Pasaulis ir net mes patys aiktelėjom nuo tokio netikėto posūkio, kai iškovoję Lietuvos laisvę politikai atsidūrė šešėlyje, o LKP, gelbėdama savo kailį, persikrikštijo ir nespėjusi, gal ir nenorėjusi atsiprašyti tautos už siaubingas praeities piktadarybes, vėl atsidūrė politinės, ekonominės ir propagandinės valdžios viršūnėje. Algirdas Brazauskas, geisdamas, be valdžios, dar ir meilės bei pagarbos, nutarė su nedėkinga praeitimi greitai ir visiems laikams susidoroti. Deginant tokį neįprastą kurą, kilo neįprasti dūmai, sklandė neįprastos plėnys, liko neįprasti nuodėguliai ir anglys. Juk laisvė, pareikalavusi net kruvinų aukų, lyg ir nieko konkretaus nedavė, tik daug rūpesčių ir nepatogumų, nes reikėjo viską spręsti savo galva, rizikuoti. Kas tikėjosi, kad virš laisvės dar kažkas turi būti, o ten jau nieko neberadę, ėmė niekinti ir pačią laisvę, buvo pasiryžę už septynis grašius vėl ją parduoti. Nemalonūs pasidarė ir tie politikai, išlaužę didžiulę sovietų imperijos sieną, sukėlę tokį neįprastą skersvėjį. Tada ir griebtasi nuodėgulių ir anglių: tepta ir velniais paišyta visus, kurie nebenorėjo tikėti melu ir apgaule, kurie sugebėjo įžvelgti, beje, tolimą tautos laimę. Tų paišų storiausias sluoksnis teko Vytautui Landsbergiui, kaip atkakliausiam darbininkui. Pažvelgus į Algirdo Brazausko prezidentavimą, atrodo, lyg eita per prastai suartą dirvą. Kas gi išdygo toje karjeristinėje dirvoje? Kažkaip ir nepamatėm nieko, išskyrus piktžoles. Užtat ant šmeižto ir melo, viliojančių pažadų plytų buvo sulipdyta LDDP valdžios piramidė. Tai buvo, anot Algirdo Brazausko, specialistų piramidė. Iš specialistų žmonės daug tikėjosi. Pirmiausia gero, pasiturinčio gyvenimo, nes laisvė jau pasiekta. Tai tikrai nieko smerktino. Visi norime būti sveiki, turtingi, laimingi. Susidarė situacija, verta Karlo Marxo plunksnos apie specializacijos reikšmę, tik šį kartą ne gamyboje, o politikoje: vieni specializuojasi, kaip laisvę iškovoti, o kiti specializuojasi laimę pažadėti… Daug kas patikėjo, kad tuoj bus, Adolfui Šleževičiui raliuojant, pagautas laimės briedis, nuo kurio ragų pabirs tiek pinigų ir kitokių gėrybių, kiek kas norės… Premjeras lyg Kašpirovskis negailėjo hipnotinių pažadų, tik reikią vytis tą briedį dar šiltomis pėdomis. Tačiau briedžio nepagavom, o LDDP autoritetas sukiužo. Iš kur toks keistas noras - sudeginti praeitį? Net mūsų himnas iš jos ragina semtis stiprybės ir išminties. Kas gi mes būtume šiandien be savo praeities? Žinoma, toks noras gali kilti, kai praeitis negarbinga, kai veikėjas ar jų grupė nori atrodyti geresni negu iš tiesų yra ir buvo. Kas gi buvo pasauliui komunizmas? Tai siaubingiausia politinė sistema, nusinešusi šimtą milijonų žmonių gyvybių (tiek smurtinių mirčių suskaičiuoja mokslininkai). O kas suskaičiuos kančias kitų, likusių gyvų? Gal Lietuvoje komunizmas buvo maloni išimtis? Gal čia nebuvo žudoma, kankinama, gąsdinama, meluojama, šmeižiama? Gal lietuviai nebuvo grūdami į gulagus, kalėjimus, gal nebuvo uždaromi į “psichines ligonines”, gal nebuvo švirkščiamos jiems arkliškos aminazino dozės, stipriausią vyrą per savaitę pasmerkiančios myriop? Gal lietuviškas komunistinis elitas to nežinojo? Gal kaip nors tam priešinosi? Deja, jie buvo uolūs Maskvos valios vykdytojai. KGB, ta paslaptinga, visur esančioji ranka, irgi uoliai darbavosi, kad valdžios viršūnėje būtų vienintelė LKP! LKP CK sekretorius. Kad pasiektum tokias aukštumas, - aišku kaip dieną, - bus surinkti visi galimi duomenys iki pat prosenelių. O kokie yra ryšiai tarp CK sekretoriaus ar nario ir KGB? CK vadovavo Lietuvos KGB organizacijai. KGB nebuvo kvailių gauja, o gerai išmokyta ir dosniai finansuojama etatinių darbuotojų grupė, todėl viską iš esmės atlikdavo profesionaliai. Ji turėjo gausybę verbuojamų agentų - kiek didesnėje žmonių bendrijoje bent po du. Tokia sekimo sistema Rusijoje jau turi senas tradicijas, o tikro tobulumo pasiekė sovietiniais laikais. Iš esmės tai ir buvo tos sistemos egzistavimo stuburkaulis. Kad Algirdas Brazauskas jaučia silpnybę taip gerai veikusiai grandžiai, rodo labai vangus liudijimas tragiškų Sausio įvykių byloje. Niekur neteko nei skaityti, nei išgirsti, kad eksprezidentas būtų neigiamai atsiliepęs apie KGB. Priešingai, jis viską padarė ir, matyt, darys, kad vieno iš uoliųjų KGB darbuotojų atžala taptų Lietuvos Prezidentu! Ir nebeaišku, ką labiau A.Brazauskas norėtų sudeginti: ar savo praeitį, ar mūsų atmintį? Nors ir baisi buvo sovietinė priespauda, bet širdyje ruseno viltis ir kažkokia, gal nereali, laisvos Lietuvos vizija, kiekvieno vis kitokia. Mano vizijoje svarbiausias buvo įsitikinimas, kad SSRS anksčiau ar vėliau žlugs, nes skelbiami gražūs šūkiai yra tik užuolaida, slepianti baisius, kruvinus darbus, o pati sistema laikosi melo, baimės ir jėgos struktūrų dėka. Bet nesitikėjau, kad mažytė Lietuva apvers tokį grandiozinį karinio, politinio, ekonominio režimo vežimą visiškai nauju būdu: žibuoklė prieš giljotiną - beginkliai žmonės prieš tankus! Dabar rodos, kad kitaip ir būti negalėjo. Laikas buvo kaip tik tas ir žmonės kaip tik tie ir tokie. Siena, baisiojo tautų kalėjimo siena, griuvo, papūtė gaivūs laisvės vėjai. Dabar jau reikėjo tas vizijas paversti realiu gyvenimu. Reikėjo skubiai sulydyti gyvybingą lydinį, tiksliai ir greitai įteisinti nepriklausomybę pagal tarptautinės teisės normas. Prasidėjo nematomos, bet lemtingos konstitucinės lenktynės. Lietuva keliomis valandomis anksčiau perkirto liniją… Už jos Laisvė! Atkurtos svarbiausios jungtys su praeitimi ir ateitimi. Dėl nuomonių nesutapimo bei tolesnio skaidymosi ir politinės kovos susidarė dvi didelės priešpriešos, vadinamosios A.Brazausko ir V.Landsbergio linijos. Vienoje pusėje - buvusi nomenklatūra, turinti didžiulį finansinį, vadovavimo, kadrų, ryšių potencialą, kitoje - užsispyrusių idealistų būrys. A.Brazauskas, gerai žinodamas karinį imperijos pajėgumą, nematomą, bet gausų KGB darbuotojų bei jų agentų tinklą ir realistiškai viską įvertinęs, visai neprojektavo nepriklausomos Lietuvos. Jo vizijoje buvo tik ekonominis nepriklausomumas nuo Maskvos. Net ir mūsų sienas turinti saugoti sovietinė armija! Iš tiesų tai visiškas laisvės nustūmimas į tolimus laikus. O ekonominis savarankiškumas be politinio yra tik fikcija. Net turint politinę nepriklausomybę labai sunku, kaip parodė vėlesni įvykiai, išlaikyti ekonominį savarankiškumą. Vytauto Landsbergio vizija - visiškas politinis ir ekonominis nepriklausomumas dabar ir ateityje, tai be priekaištų apiforminant pagal tarptautinės teisės normas. Tai su puikiais pagalbininkais atliko nepaprastai greitai ir nuostabiai tiksliai. Įvykusiame lūžyje galima įžvelgti du svarbius požymius: a) tautinį išsivadavimą iš priespaudos; b) rinkos reguliuojamų ekonominių santykių atkūrimą. Tačiau dar turėjo įvykti ir tebevyksta moralinis lūžis kiekviename iš mūsų. Dar nežinojome, bet jautėme, kad kažkas gali įvykti, nes nei ekonominė, nei politinė blokada dėl įvairių priežasčių nebuvo totalinė ir joje žiojėjo dideli plyšiai. Aišku, kad planai, kaip išrauti dar neįsitvirtinusį laisvės želmenį, buvo kuriami Maskvoje. Tikriausiai jų buvo suplanuota labai daug, bet visi negalėjo būti įvykdyti, nes planuotojams reikėjo sekti ir prisitaikyti prie žaibiškai besikeičiančių situacijų. Artėjome prie kruvinųjų Sausio įvykių. Maskva norėjo kuo mažesnėmis, kuo geriau užmaskuotomis jėgomis ir aplinkybėmis įgyvendinti savo baisias užmačias, nes padėjėjų atsirado ir iš mūsų pačių. Ir tada K.Prunskienė nevykusiu laiku ir neatsižvelgdama į susidariusią padėtį pradėjo ekonominę “šoko terapiją”, smarkiai pakeldama maisto produktų kainas. “Penktoji kolona” pajudėjo Seimo link. “Gintarinė ledi” parodė, kaip nesusigaudo tarp ekonominių sprendimų ir jų politinių padarinių. Laimei, buvo politikų, žaibiškai sustabdžiusių beprasidedančią griūtį. Toks aukščiausio rango vadovės politinis vištakumas prilygsta išdavystei. Visame kontekste šie klausimai iki šiol nėra labai aiškūs ir vargu ar kada išaiškės. Mane labiau domina lyg ir nutylimas A.Brazausko vaidmuo būtent šiuo laikotarpiu. Juk jis stovėjo arčiausiai politinio-ekonominio K.Prunskienės katilo ir tikrai turėjo žinoti, kas ten verdama, kas ir kada bus patiekiama. Būsimasis Prezidentas parodė tokį pat politinį neįžvalgumą; maža to - niekada kaip džentelmenas nepasidalijo moteriškus pečius užgriuvusia nesėkme. Košę virė abu, o išsrėbti turėjo viena. Kaip vertinti LDDP pasirodymą Lietuvos politinėje arenoje? Tą Trojos arklį, ant kurio 1990 metų gruodį įjojo Algirdas Brazauskas? Užuot kokius penkerius metus savanoriškai politikoje papasninkavę, išpažinę savo klaidas, paklydimus, savikritiškai save įvertinę ir paprašę atleidimo, jie tuoj griebėsi savo įprasto ir tobulai įvaldyto ginklo: melo ir šmeižto. Naudodamiesi sunkia ekonomikos padėtimi, tiesiog nedorai ėmė vėl veržtis į valdžią. Ir ką gi, prityrusiems propagandistams per trumpą laiką pavyko įtikinti didesnę Lietuvos pusę, kad dėl visų sunkumų kalti V.Landsbergis ir G. Vagnorius, kad jie sugriovė kolūkius, nudraskė fermų stogus ir t.t. Melas veikė puikiai - pastatyta valdžios piramidė. Tik rezultatai apverktini. Įvairiausiais būdais išgrobstyta daugiau negu septyni milijardai litų. Tai daugiau negu visa skola užsienio bankams šiuo metu. To neužteko: iš užsienio bankų buvo imamos milijardinės paskolos ir, galima sakyti, metamos į balą - buvo remiami ne besikuriantys ūkininkai, o smunkančios, nykstančios bendrovės. Užtat kaip tik jos ir buvo dosniausios rinkiminių biuletenių tiekėjos į LDDP urnas. Dar kadencijos pradžioje Algirdas Brazauskas, sustabdęs savo partiškumą, pasiskelbę būsiąs visų Prezidentu. Gražu. Tik tai irgi netiesa. Dar gerokai prieš naujus rinkimus ėmė aiškinti, kad “seniams” reikią pasitraukti, kad reikią naujų, jaunų politikų. Kas gi tie naujieji? Ogi, pasirodo, KGB aukšto karininko atžala! Tokiais tikrai daug žmonių nepasitiki. Ką gi, išeidamas Algirdas Brazauskas gal netrinktelėjo durimis, bet kliūstelėjo aliejaus į ugnį, nors tai jokiu būdu neprisideda prie dabar taip madingos ir peršamos santarvės idėjos. Kaip absurdo teatre tas santarvės angelas ir įteikiamas eksprezidentui. Tebus tas angelas avansu už tą išpažintį sau, kurią žadėjo atlikti. Kodėl tik sau? Derėtų tą išpažintį, bet savikritiškai ir atvirai, atlikti prieš visą tautą. Algirdo Brazausko prezidentavimo laikotarpis primena ėjimą per patrešusį tiltą, kai šen ar ten gali įkišti ir nusilaužti koją arba dar blogiau - su visais lentgaliais nugarmėti į vargo ir nevilties bedugnę. O juk pagrindiniai atraminiai stulpai - laisvė (politinė, ekonominė, sąžinės), Konstitucija, demokratija - jau buvo stipriai sukalti. Kažkodėl ant stiprių pamatų surentėme tokią trešeną. Gal pritrūko kantrybės, gal išminties, gal intuicijos, o gal visko kartu. Bet niekada ne vėlu mokytis iš klaidų. Tik reikia drąsos savo klaidoms pripažinti. Povilas Gylys, viena iš LDDP didžuvių, 1998 m. balandžio 3 d. per Lietuvos radiją prisipažino beturįs pusdevinto tūkstančio narių, dar tiek pat esą, bet nesiskelbią - bijo. O ko? Sudarius grafiką, LDDP jau tilptų mažame ekrane: aštuoniasdešimt devintaisiais - 210 tūkstančių, devyniasdešimtaisiais - 80 tūkstančių (pakeitė kepuraites), dabar yra, kiek ponas Gylys sako. Bet dar yra chameleoniškomis spalvomis pasidabinusių, po visokiom iškabom iškabėlėm susispeitusių. O kas trukdo ir jiems visa širdimi įsijungti į tikrai laimingos ir klestinčios Lietuvos kūrimą? Pažiūrėkime, kur darda vežimas. Devyniasdešimt trečiaisiais - milijonas trys šimtai tūkstančių balsavo už Algirdą Brazauską, devyniasdešimt aštuntaisiais - apie devynis šimtus tūkstančių už Artūrą Paulauską. Dar po penkerių metų, manau, ši kreivė kris dar sparčiau, ir vakarėlio “Karolinoje” vargu bau bereikės. Nebent atsisveikinimui!


Transjordanijoj laukiama didelio 10.000 vahabitų puolimo. Transjordanijos emiras pasiuntęs pas aukštąjį anglų komisarą savo pasiutinį, prašydamas pagalbos. Anglų kolonijų ministeris Amery, atsakydamas į paklausimus dėl vahabitų ofenzyvės prieš Iraką, dementavo žinias apie kariuomenės siuntimą iš Indijos. Be to, jis pabrėžė, neturįs jokių žinių apie karaliaus Ibn Saudo kampaniją prieš anglus. Nepasitvirtinę pranešimai ir apie Ibn Saudo skelbimą „šventąjį karą“. Amery nuomone, tie gandai esą skleidžiami su tikslu aliarmuoti visuomenę. Anglų vyriausybė buvusi nuolatiniam kontakte su Ibn Saudu. Praeitų metų gruodžio mėnesį ji pasiūliusi jam pasitarti įvairiais klausimais. Pasiūlymas buvo kelius kartus pakartotas, bet ligšiol Ibn Saudas juo nepasinaudojęs.


Vakar serbų šaltiniai pareiškė, kad Serbijos policija baigė penkias dienas trukusią operaciją Kosovo srities pietvakariuose ir Dečanės mieste bei gretimame Crnobrego kaime nebėra albanų “teroristų”. Serbų policijos pajėgos artėja prie vieno kaimo, kuriame, kaip pranešama, yra Kosovo išlaisvinimo armijos būstinė. Į operacijų zoną tarptautiniai stebėtojai ir diplomatai neįleidžiami. Albanų šaltiniai teigia, kad pastarosiomis dienomis per serbų policijos operaciją žuvo 27 žmonės, taip pat vienas serbų policininkas. Dėl šios operacijos kaimyninę Albaniją užplūdo nauja Kosovo pabėgėlių banga. Vakar rytą sieną kirto dar apie du tūkstančius žmonių. Albanijoje jau užregistruota 1 600 pabėgėlių, tarp jų yra 88 vyrai su šautinėmis žaizdomis. Tikslaus pabėgėlių skaičiaus neįmanoma nustatyti, nes šimtai jų apsigyvena privačiai niekur nesiregistruodami. Liudytojai pasakoja, kad greitai Kosovo ir Albanijos sieną ketina pereiti dar apie 3 tūkst. pabėgėlių. Pranešama, kad Kosovo vakaruose, kur verda įnirtingi mūšiai, į aplinkinius miškus bei kalnus pabėgo apie 50 tūkst. žmonių. Dėl serbų teroro Albanija ketina keisti savo santykius su Belgradu. Serbų valdžia paragino pabėgėlius grįžti namo ir žadėjo garantuoti asmenų, “nedalyvaujančių teroristų veikloje”, saugumą. Vakar Serbijos dienraštis “Dnevni Telegraf” pranešė, kad iš pareigų atleista 100 Serbijos policininkų, atsisakiusių dalyvauti serbų policijos operacijose Kosove. Tai daugiausia jauni ir nepatyrę policininkai. Kosovo albanų vadovas Ibrahimas Rugova antradienį Niujorke paprašė JT Saugumo Tarybos aptarti galimybę įkurti neskraidymo zoną Kosove. Jis taip pat pakartojo savo prašymą įsteigti Prištinoje JT žmogaus teisių gynimo įstaigą ir aptarti galimybę įkurti “tarptautinį protektoratą”, civilinę administraciją, kuriai Kosovas būtų pavaldus tol, kol taps nepriklausomas. Vakar Rugova iš Vašingtono atvyko derybų į Italiją. Jį turėtų priimti Italijos užsienio reikalų ministras Lamberto Dini, galbūt ir popiežius Jonas Paulius II.


Rugsėjo 14 dieną Vašingtone buvo atnaujintos Artimųjų Rytų taikos derybos. Jų išvakarėse politikos apžvalgininkai daug kalbėjo apie galimas Izraelio nuolaidas Sirijai. Tačiau Izraeliui pateikus Sirijai gana platų dokumentą, jos atstovai teigė, kad ten apie Izraelio pasitraukimą iš Golano aukštumų nekalbama.


Prezidentas tarėsi su valdančiąja koalicija dėl antikagėbistinio įstatymo

Prezidentas Valdas Adamkus ir valdančioji konservatorių bei krikščionių demokratų koalicija susitarė pradėti dialogą dėl galimybės pakeisti kai kuriuos šią savaitę priimto įstatymo dėl buvusių KGB darbuotojų teisės dirbti apribojimo straipsnius. “Susitarėme, kad kitą savaitę Prezientūros atstovai susitiks su koalicijos partneriais ir aptars kai kuriuos šio įstatymo straipsnius”, - vakar po susitikimo su Prezidentu sakė Tėvynės sąjungos frakcijos Seime seniūno pavaduotoja Rasa Rastauskienė. “Noriu pareikšti įsitikinimą, kad tai nebus tas įstatymas, dėl kurio mes gadintume savo gerus santykius su Prezidentūra”, - sakė TS (LK) frakcijos seniūnas Arvydas Vidžiūnas. Krikščionių demokratų partijos (LKDP) frakcijos seniūnas Povilas Katilius po susitikimo su Prezidentu žurnalistams teigė neprieštaraująs, kad “galėtų būti galvojama dėl kai kurių įstatymo pakeitimų”. Praėjusį antradienį Seimas priėmė SSRS valstybės saugumo komiteto (NKVD, NKGB, MGB, KGB) vertinimo ir šios organizacijos kadrinių darbuotojų dabartinės veiklos įstatymą. Kaip jau skelbta, valstybės vadovas abejoja, ar įstatyme numatyta nuostata, kad Prezidento paskirta trijų asmenų komisija turėtų spręsti, kuriems iš buvusių sovietų saugumo darbuotojų netaikyti įstatyme numatytų apribojimų dirbti kai kuriose valstybės ir privačiose struktūrose, yra teisėta. V.Adamkaus nuomone, tokią funkciją gali atlikti tik teismas.


Rusijos vyriausybė nutarė supaprastinti centralizuotą paskirstymą bei aprūpinimą ištekliais. J.Gaidaro nutarimu, dabar tuo rūpinasi pačios įmonės ir organizacijos, praneša Interfax. Valstybė savo reikmėms užsakys prekes ir paslaugas aukcionų bei konkursų keliu. Įmonės, vykdančios valstybės užsakymus, bus aprūpintos lėšomis, ir visas būtinas žaliavas, medžiagas bei įrengimus turės pirkti pačios. Be to, joms gali būti taikomos kai kurios nuolaidos. Kitas vyriausybės nutarimas įpareigoja Rusijos žinybas nustatyti muitinių kontrolės zoną ir statyti muitinių postus prie Rusijos ir valstybių, neįeinančių į muitinių sąjungą, sienos.


Elizabetvilio apylinkėse dar tebevyksta SNO dalių ir Katangos žandarmerijos mūšiai. SNO kariuomenė visiškai užėmė afrikiečių priemiestį Karaviją (netoli Elizabetvilio), kur yra neseniai pastatytos Katangos žandarmerijos kareivinės. Tik ką gautais Leopoldvilyje duomenimis, SNO kariuomenės etiopų batalionas išvadavo Simba Hilą, vieną Elizabetvilio rajoną. Kapo rajone taip pat kontroliuoja padėtį SNO kariuomenė. Smarkūs mūšiai vyksta kelyje į Kipušį. Daugelyje rajonų Čiombės žandarai beveik nesipriešina SNO dalims. Mesdami ginklus, jie slepiasi džiunglės


KAIRAS, rugsėjo 2 d. (TASS-ELTA). Spauda praneša, kad per tardymą ryšium su Anglijos šnipų byla buvo iškelti aikštėn nauji faktai, rodantieji, kad Anglijos šnipinėjimo tinklas Egipte yra išsišakojęs. Egipto generalinis prokuroras davė parėdymą tęsti tardymą, nors anksčiau buvo ketinama baigti jį rugsėjo 1 d. Kaip rašo „Al-Achbar“, neskaitant suimtų pradžioje 12 žmonių, kurių tarpe trys Anglijos valdiniai, pastaruoju metu suimti nauji asmenys, įsivėlę į šnipinėjimo veiklą Anglijos naudai. Laikraštis praneša, jog tardymo metu nustatyta, kad Anglijos ambasada Kaire išmokėdavo dideles pinigų sumas atskleistos šnipinėjimo organizacijos nariams.


Šiandien prezidentas Sukarnas paskelbė, kad nuo šiol Indonezijos vyriausybės nariai yra visi keturi laikinojo liaudies konsultacinio kongreso pirmininko pavaduotojai, o taip pat Indonezijos respublikos bendradarbiavimo parlamento pirmininkas ir visi trys pirmininko pavaduotojai. Tuo būdu, respublikos Komunistų partijos vadovai Aiditas ir Lukmanas, kurie atitinkamai yra laikinojo liaudies konsultacinio kongreso pirmininko pavaduotojas ir bendradarbiavimo parlamento pirmininko pavaduotojas, tapo Indonezijos vyriausybės nariai. Šiandien Merdekos rūmuose įvyko ceremonija, kurios metu šie aštuoni nauji vyriausybės nariai priėmė priesaiką.


Pas mus viešėjo graži Latvijos žurnalistų ir rašytojų delegacija. Gražia tenka šią delegaciją pavadinti dvejopu atžvilgiu: ji buvo galia gausinga, atstovaujanti visą Latvijos spaudą, ir perdėm rimta. Trumpai sakant, Latvijos viešosios nuomonės vadovybė pagerbė mus, pasiųsdama tikrąjį savo elitą. Mes ne tiktai tikime, ką mums mūsų kolegos iš latvių žemės sakė, bet ir patys žinome, kad tokia stipri latvių krašto spaudos darbininkų delegacija pirmą kartą iš Latvijos pas kaimyną į svečius nuvažiavo. Mums tai labai malonu konstatuoti. Juk tai rodo, kad mūsų darbo kolegos latviai pas mus važiavo su ypatingu atsidėjimu, — ne tik pas mus šiek-tiek paviešėti, bet ir draugiškai asmeniškai išsikalbėti. Kas turėjo malonumo su svečiais daugiau bendrauti, išsikalbėti, tas konstatavo, kad tai buvo giminių susitikimas, kuris visada yra mažiau oficialus, daugiau širdingas. Kraujo instinktai yra galingesni už kitus. Jie greičiau nustumia į šalį distanciją, kuri paprastai skiria svetimus žmones. Savo tarpe žurnalistai kai kada mėgsta didžiuotis tokiu posakiu: „pasiuntiniai ir ministeriai yra vyriausybių delegatai, o mes esame pačių tautų atstovai, nors jų ir nerinkti“. Žinoma, toks posakis gali būti tik iš dalies teisingas. Dalį teisingumo jame galima matyti tik tada, kada turima galvoj begalinę spaudos reikšmę visuomenės nuomonei sudaryti. Viena ar kita nuomonė, ypač politinė, pasidaro populiari, jei laikraščiai ją išgarsina. Čia ir glūdi pati didžioji spausdinto žodžio reikšmė. Tą suprantame ne tik mes, žurnalistai, — tą puikiai jaučia valdžios, organizacijos ir pati neorganizuotoji visuomenė. Spauda sudaro viešąją nuomonę, kuri galutinai nulemia vieną ar kitą viešojo pobūdžio reikalą. Neginčytina yra spaudos įtaka kraštų vidaus politiniam, socialiniam ir ūkio gyvenimui. Ne mažesnės reikšmės ji turi ir tarptautiniams santykiams. Dažnai ji gali net gerus kaimynus supykdinti ir jų santykius sugadinti. Taip pat ji gali labai daug prie santykių pagerėjimo prisidėti. Pavyzdžių tokiam tvirtinimui paremti mes galime rasti daugybę kad ir iš paskutinio didžiojo karo. Todėl visos tautos, visos valstybės labai brangina spaudos gerus patarnavimus ir labai reaguoja į jos kartais tyčia ar netyčia sėjamą piktą sėklą. Grįžkime prie mūsų temos. Visi lietuviai, kuriems šiomis dienomis teko su Latvijos svečiais susidurti, išnešė vieną įspūdį: latviai jaučia giminystės, ir tai netolimos, ryšius su lietuviais! Mums tai smagu pastebėti, nes mes iš savo pusės giminystę su latviais visada jautėme. Mes, kaip ir latviai, jautėme ir tebejaučiame, kad artimesnių giminių visai neturime. Didesnės yra slavų, germanų arba romanų tautų šeimos. Daug giminių turi, sakysime, čekai, vokiečiai, prancūzai. O ką turime mes? Ką turi kaip savo giminę latviai? Atsakymas labai trumpas ir aiškus: latviai turi gimines lietuvius, lietuviai — latvius. Sakoma, kad tarp giminių dažnai pasitaiko vaidų, kad giminėms nepatartina perdažnai susieiti ir perdaug artimai susidėti. Taip kalbama apie žmonių šeimas. Bet, juk, ir šeima šeimai nelygi, ir giminė giminei. Juk daugiau rasime giminių, kurios tarp savęs gražiai sugyvena, o ne pešasi. Kalbant apie giminių santykius sakoma, kad jie ir susipešę greitai tarp savęs susitaiko ir neleidžia svetimiems į savo tarpą kištis. Lietuviai ir latviai yra laimingi tuo atžvilgiu, kad amžių bėgyje vieni kitų neteriojo, nenaikino, — vieni kitiems ir nepavydėjo, vieni kitų kraujo neliejo ir pavergti nenorėjo. Ir dabar, kada karo griuvėsiuose teko neprikausomos valstybės atstatyti, vieni kitiems ne tik nekenkė, bet kaip galėdami padėjo. Vadinasi, gana laimingu būdu išvengta istorijos bėgy broliškų tautų tarpusavio žudymosi, išvengta skriaudų, kurių paprastai ilgai neužmirštama. Tai yra gera psichologinė bazė abiejų tautų draugiškiems santykiams dabar ir ateity. Tokios mintys ir įspūdžiai atėjo į galvą draugiškai su latviais besikalbant. Jei ligšiol lietuvių-latvių santykiai politinėje plotmėje ne visada atatiko gerus giminystės instinktus ir norus, tai čia daugiau bus kaltos kai kurios nelaimingai susidėjusios apystovos, kartais vieno ar kito politiko klaidingas žestas, o ne abiejose tautose glūdį nuoširdūs norai. Kalbant politiniu liežuviu, mums atrodo perdidelė latvių orientacija į Varšuvą. Ji mums atrodo priešinga geriems santykiams su Lietuva ir pačiai Latvijai nešanti daug riziko. Tą mato ir supranta pačių latvių daugumas. Bet kol kas jie nedrįsta to viešai pasakyti. Rusiškos invazijos baubas, matyt, kai ką Rygoje yra užhipnotizavęs. Mūsų politikai šioje srity buvo ir yra kitokios nuomonės. Mums bent atrodo, kad rusų noras pagrobti Pabaltijo valstybes yra gerokai išpūstas, iš dalies pačių lenkų išgalvotas. Iš kitos pusės mes visai netikime, kad Lenkija galėtų nuo rusų latvius ir estus apginti. Bet čia yra jau gryna eventualių karo problemų sritis, kurios šį kartą nenorime liesti. Šį kartą mes tik norėjome pasidalyti su mūsų skaitytojais tais įspūdžiais, kurių gavome, besikalbėdami su mūsų svečiais latviais. Trumpai juos gali išreikšti iš latvių išėjęs, mūsų labai palankiai sutiktas noras, kad tarp lietuvių ir latvių spaudų būtų vienybės šilkis, nors raštais ir nesuformuluotas; bet praktiškame gyvenime vykdomas. Tai turi būti šio gražaus abiejų tautų laikraštininkų susitikimo vaisius, — kol kas gana kuklus, bet su didesnėmis viltimis ateičiai. Ši gana kukliai išreikšta mintis tuo yra brangesnė, kad ji ne perdaug nori iš karto apžioti ir tuščiu pasižadėjimu likti. Tai gražus principas, kurį visai nesunku gyveniman įkūnyti. Jei tarp lietuvių ir latvių spaudos bus tam tikra vienybė, galėsime, esant reikalui, vieni kitiems tiesos žodį pasakyti, bet pasistengsime, kad jis priderančiai būtų ištartas. Metams bėgant, tai prisidės prie abipusiškos pagarbos išauklėjimo. Tada nei lietuvis nei latvis nedrįs apie brolių tautą kaip nors netinkamai išsitarti. Baigdami pabrėžiame, kad latvių kolegų atsilankymas mums paliko geriausių įspūdžių, mūs įtikino jog tarp abiejų yra įgimti ryšiai, kurie abiejų tautų ateičiai turės labai didelės reikšmės. Gal tai mūsų kraštų santykiuose naujo glaudesnio etapo pradžia ?…


Suomijos laikraščiai apie N. A. Bulganino ir N. S. Chruščiovo vizitą į Suomiją

HELSINKIS, birželio 13 d. (TASS-ELTA). Suomijos laikraščiai plačiai komentuoja pasibaigusį N. A. Bulganino ir N. S. Chruščiovo vizitą, laikydami jį nauju žingsniu toliau vystant draugiškus Suomijos ir Tarybų Sąjungos santykius. Ypatingą dėmesį spauda skiria Tarybų Sąjungos–Suomijos komunikatui. Laikraštis „Makansa” rašo vedamajame straipsnyje, kad komunikatas ryškiai įrodo dabartinį Suomijos–Tarybų Sąjungos santykių pobūdį. Nurodydamas, kad ryšium su vizitu buvo pabrėžiama ta didelė reikšmė ir teigiama įtaka, kurią turi Draugystės, bendradarbiavimo ir savitarpio pagalbos sutartis Tarybų Sąjungos–Suomijos santykių vystymui, laikraštis pažymi, jog „abi pusės gali būti patenkintos šiuo dokumentu, kuriame tarptautine prasme numatyta ypatinga Suomijos politinė padėtis”. „Makansa” pažymi, kad komunikatas atspindi naujus laimėjimus nuolat vystant Suomijos ir TSRS santykius. „ Komunikatas, – rašo laikraštis, – atitinka tą draugiškumą, kuriuo vyko Tarybų Sąjungos vadovų vizitas Suomijoje”. „Suomen Sosiali-demokrati” pabrėžia, kad N. A. Bulganino ir N. S. Chruščiovo vizito metu įvykusios Tarybų Sąjungos–Suomijos derybos davė teigiamų abiem šalims rezultatų. Laikraštis „Helsingin Sanomat” ypač pabrėžia komunikate esantį nurodymą, kokią didelę reikšmę turi Suomijos ir TSRS Draugystės, bendradarbiavimo ir savitarpio pagalbos sutartis taikai Šiaurės Europoje stiprinti. Kaip rašo laikraštis „Kansan Utiset”, N. A. Bulganino ir N. S. Chruščiovo vizitas… „išplėtė ir sustiprino tą, pasitikėjimu pagrįstą bendradarbiavimą, kurio Suomija ir Tarybų Sąjunga po karo siekė savo savitarpio santykiuose…”.


KABULAS, birželio 17 d. (TASS-ELTA). Kabulo radijo pranešimu, per neseniai įvykusį žemės drebėjimą Kamerdo upės slėnyje sugriauta dauguma kaimų, įvyko griūtys kalnuose, padaryti dideli materialiniai nuostoliai, yra aukų gyventojų tarpe. Kalnų griūtis užtvenkė Kamerdo upę, susidarė didelis ežeras. Ežere susikaupęs vanduo pralaužė užgriuvusią vietą ir nuplovė kelis kaimus, apsėmė laukus. Žuvo 112 ir sužeista 90 žmonių. Saigano slėnyje suardyti beveik visi keliai. Turimomis žiniomis, slėnyje visiškai sugriauta keletas kaimų, dauguma užtvankų ir kanalų, sunaikinti arimai, žuvo 160 ir sužeista apie 100 žmonių. Paskutinėmis žiniomis, stiprus požeminiai smūgiai dar tebejaučiami Kamerdo ir Saigano slėniuose ir kitur.


AT deputatai, pasivadinę „Sąjūdžio koalicija už demokratinę Lietuvą”, boikotuoja Aukščiausiosios Tarybos sesijos posėdžius, vengia svarstyti ne tik politinius, bet ir ekonominius klausimus, dar labiau didindami Lietuvos ūkio krizę, kurios viena priežasčių - dešiniųjų radikalų neapgalvota politika. Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas V.Landsbergis padėtį apibūdina kaip konstruktyvų darbą tarsi „dvejuose Parlamento rūmuose”, tuo įteisindamas Parlamento skilimą ir nesiimdamas priemonių paveikti iš salės išėjusius deputatus. Naudodamos politinį šantažą, dešiniosios frakcijos bando primesti kitiems deputatams derybas, izoliuojant LDDP ir Lenkų frakcijas. Centro, Liberalų ir Tautos pažangos frakcijos kaltinamos tuo, kad atseit pasirinko prokomunistinę orientaciją, vykdo LDDP valią ir t.t. Tačiau norėtume pastebėti, kad tarp „radikaliųjų” frakcijų deputatų buvusių komunistų yra ne mažiau, be to, būtent joms artima „bolševikinė” mąstysena. Šiuo metu siekiama izoliuoti LDDP frakciją nuo frakcijų konsultacijų ir tuo ribojamos mūsų deputatų teisės. Visą kaltę už ekonominės, politinės situacijos nestabilumą vėlgi bandoma suversti LDDP. Netgi savotiškai lenktyniaujama, kas labiau užsipuls mūsų partiją, ir tai praktikuoja ne tik dešiniųjų frakcijų atstovai. Pareiškiame, jog mes nedalyvausime užkulisiniuose politiniuose žaidimuose, nepasiduosime AT pirmininko bei „radikaliųjų” AT frakcijų spaudimui galutinai suskaldyti Aukščiausiąją Tarybą. Sieksime darnaus ir konstruktyvaus darbo bei civilizuoto aktualių problemų sprendim


Dėl perspektyvinio plano TSRS liaudies ūkiui išvystyti sudarymo

TSKP XX suvažiavimas nubrėžė milžinišką programą TSRS liaudies ūkiui toliau vystyti. Jos įgyvendinimas užtikrins rimtą žengimą į priekį sprendžiant svarbiausią TSRS ekonominį uždavinį per istoriškai trumpą laiką pavyti ir pralenkti labiausiai išsivysčiusias kapitalistines šalis pagal produkcijos gamybą vidutiniškai vienam gyventojui. Po suvažiavimo praėjęs laikotarpis parodė, kad suvažiavimo priimtos Direktyvos dėl šeštojo penkmečio plano TSRS liaudies ūkiui išvystyti 1956—1960 m. m. sėkmingai vykdomos. TSRS bendroji pramonės produkcija 1956 metais padidėjo palyginti su 1955 metais beveik 11 procentų, o per 1957 metų aštuonis mėnesius palyginti su atitinkamu praėjusių metų laikotarpiu daugiau kaip 10 procentų. Vykdant TSKP XX suvažiavimo Direktyvas, išryškėjo būtinumas patikslinti atskiras apytikres penkmečio plano užduotis. Ryšium su tuo TSKP CK 1956 metų gruodžio Plenumas davė nurodymą patikslinti atskiras užduotis, numatytas penkmečio plano Direktyvose taip, kad butų užtikrintas racionaliausias ir efektyviausias panaudojimas materialinių išteklių ir finansinių lėšų, skiriamų liaudies ūkiui išvystyti, o taip pat, kad būtų surastos galimybės išskirti papildomų lėšų gyvenamųjų namų statybai. Sutinkamai su šiuo nutarimu gyvenamųjų namų statybos penkmečio planas bus viršytas. TSKP CK 1957 metų vasario Plenumas ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos VII sesija, įvykusi 1957 metų gegužės mėnesį, priėmė nutarimus dėl tolesnio pramonės ir statybos valdymo organizavimo tobulinimo. Šių nutarimų tikslas yra užtikrinti nenukrypstamą šalies liaudies ūkio kilimą, toliau plėsti sąjunginių respublikų teises ūkinėje statyboje, priartinti vadovavimą prie gamybos, pasiekti, kad darbo žmonių masės dar plačiau dalyvautų gamybos valdyme, visokeriopai vystyti jų kūrybinę iniciatyvą komunizmo statyboje. Sutinkamai su šiais nutarimais pertvarkytas pramonės ir statybos valdymas pagal teritorinį principą ir ekonominių administracinių rajonų Liaudies ūkio tarybų organizavimas pareikalavo iš pagrindų pakeisti perspektyvinio ir einamojo planavimo tvarką. Ypatingą reikšmę dabar įgauna planavimas pagal sąjungines respublikas, o respublikose — pagal ekonominius administracinius rajonus vietoj anksčiau buvusios planavimo tvarkos pagal atskiras ministerijas ir žinybas. Naujoji planavimo tvarka įgalina geriau išnaudoti nepaprastai turtingus mūsų šalies išteklius, užtikrinti teisingesnį gamybos paskirstymą ir išspręsti svarbius uždavinius įsavinant bei vystant visą eilę naujų pramonės šakų ir kompleksiškai vystant atskirus ekonominius rajonus. Pastaraisiais metais geologai atskleidė naujus didelius įvairių žaliavos rūšių ir energijos šaltinių telkinius. Panaudojant šiuos išteklius, galima steigti naujas įmones ir naujus pramonės centrus, nenumatytus Direktyvose dėl šeštojo penkmečio plano. Tam nepakanka likusių trejų šeštojo penkmečio metų. Tokiems dideliems uždaviniams įgyvendinti reikės ne mažiau kaip 5—7 metų. Ryšium su tuo TSKP Centro Komitetas ir TSRS Ministrų Taryba pripažino būtinu sudaryti perspektyvinį planą TSRS liaudies ūkiui išvystyti ilgesniam laikotarpiui ir pavedė TSRS Valstybiniam plano komitetui, sąjunginių respublikų Ministrų Taryboms, Liaudies ūkio taryboms, TSRS Ministerijoms ir žinyboms paruošti plano projektą liaudies ūkiui išvystyti 1959—1965 m. m. TSKP Centro Komitetas ir TSRS Ministrų Taryba yra tos nuomonės, kad sudarant perspektyvinio plano projektą būtina vadovautis svarbiausiu uždaviniu — užtikrinti tolesnį galingą visų liaudies ūkio šakų kilimą, pirmoje eilėje vystant gamybos priemonių gamybą taip, kad būtų žengtas naujas stambus žingsnis į priekį sprendžiant svarbiausią TSRS ekonominį uždavinį — per istoriškai trumpiausią laiką pavyti ir pralenkti labiausiai išsivysčiusias kapitalistines šalis pagal produkcijos gamybą vidutiniškai vienam gyventojui. Augant šalies visuomeniniams turtams, užtikrinti tolesnį tarybinės liaudies materialinės gerovės ir kultūrinio lygio kilimą. Viena svarbiausių sąlygų vykdant svarbiausią perspektyvinio plano uždavinį yra visokeriopai kelti darbo našumą, remiantis nuolatine technine pažanga, įsavinant ir plačiai įdiegiant į visas gamybos šakas priešakinio mokslo ir technikos laimėjimus. Naujas perspektyvinis planas turi suteikti plačią erdvę visoms mokslo šakoms, teoriniams tyrinėjimams ir naujiems dideliems moksliniams atradimams vystyti. Perspektyvinio plano projekte būtina numatyti, kad stambesniu mastu būtų įsavinami šalies rytinių rajonų gamtos turtai, sparčiai vystoma juodoji ir spalvotoji metalurgija, chemijos pramonė, ypač dirbtinio pluošto, maisto žaliavos pakaitalų gamyba, plastinių masių, kitų sintetinių medžiagų, o taip pat dirbtinės odos gamyba, kad šalis būtų elektrifikuojama sparčiais tempais, toliau vystoma anglies ir ypač naftos bei dujų pramonė, trumpinamas statybos laikas ir likviduojamas kapitalinių įdėjimų išskaidymas po daugeli statybos objektų, kad žymiai būtų padidinta gyvenamųjų namų statybos apimtis ir paspartinti jos tempai, išplėsta žemės ūkio produktų gamyba taip, kad artimiausiais metais būtų galima pavyti JAV pagal mėsos, sviesto ir pieno gamybą vidutiniškai vienam gyventojui ir žymiai padidinta kitų liaudies vartojamų prekių gamyba. Laikas perspektyvinio plano projektui galutinai paruošti nustatytas 1958 metų liepos 1 d.


Draugai! Kaip į didelę ir džiaugsmingą šventę Maskvos darbo žmonės šiandien susirinko į mitingą, skirtą Tarybų Sąjungos ir Jugoslavijos tautų draugystei. Leiskite man, darbininkui-metalurgui mitingo dalyvių vardu, visų Maskvos darbo žmonių vardu karštai pasveikinti mūsų tarpe esančius brangius svečius: draugą Tito ir kitus Jugoslavijos vyriausybinės delegacijos narius ir jų asmenyje - mums brangią brolišką Jugoslavijos liaudį (Plojimai). Brangusis draugas Tito! Brangūs bičiuliai! Mes nuoširdžiai džiaugiamės, kad jūs aplankėte mūsų šalį, apžiūrėjote daugelį mūsų Tėvynės miestų ir kaimų, arčiau susipažinote su tarybinių žmonių gyvenimu ir darbais. Mūsų liaudis, vadovaujama savo brangiosios Komunistų partijos ir Tarybinės vyriausybės, kurių politika išreiškia giliausius tarybinių žmonių lūkesčius ir siekimus, tvirtai žengia pirmyn keliu į komunizmą, sėkmingai įgyvendina šeštojo penkmečio planą. Visai nedaug laiko praėjo po Komunistų partijos XX suvažiavimo. Bet mes jau matome, kaip įgyvendinami jo nutarimai, kupini rūpinimosi tarybine liaudimi. Vyriausybės nutarimas dėl darbo dienos sutrumpinimo švenčių ir poilsio dienų išvakarėse, mokesčio už mokslą panaikinimas, Valstybinių pensijų įstatymo projektas ir kiti pastaruoju metu priimti nutarimai reiškia mūsų partijos ir vyriausybės nuolatinį rūpinimąsi liaudies gyvenimo lygio, jos gerovės kėlimu. Visa tai džiugina tarybinius žmones, teikia mums naujų jėgų, įkvepia našiam darbui. 26 metus aš dirbu Maskvos gamykloje „Serp i Molot“ ir niekad dar nemačiau tokio galingo gamybinio pakilimo, su kokiu dirba mūsų kolektyvas po partijos XX suvažiavimo. Praeis nedaug laiko, ir mūsų šalis bus turtingiausia šalis pasaulyje. Mus taip pat karštai ir nuoširdžiai džiugina laimėjimai, kuriuos pasiekė Jugoslavijos liaudis, kurdama naują socialistinę Jugoslaviją. Mūsų tautų mintys ir lūkesčiai vieningi. Vieningi yra mūsų siekimai kovoje už tvirtą ir ilgalaikę taiką, už tautų draugystę. Tad tegul vis labiau stiprėja ir vystosi neišardoma broliška Tarybų Sąjungos ir Jugoslavijos draugystė mūsų tautų labui ir laimei! Ji gausins mūsų laimėjimus plečiant ir stiprinant visų šalių darbo žmonių broliškus ryšius jų kovoje už tvirtą ir ilgalaikę taiką, už demokratiją, už socializmą. Brangusis draugas Tito, brangūs draugai! Perduokite mūsų, maskviečių, karštą brolišką sveikinimą Jugoslavijos liaudžiai, mūsų širdingus linkėjimus, kad ji pasiektų naujus laimėjimus socializmo statyboje. (Audringi plojimai). Tegul per amžius gyvuoja neišardoma broliška Tarybų Sąjungos ir Jugoslavijos tautų draugystė! (Audringi plojimai). Didis visaliaudinis ačiū brangiajai Tarybinei vyriausybei, Komunistų partijos Centro Komitetui už jų rūpinimąsi tarybine liaudimi, už išmintinga lenininę užsienio politiką, kurios tikslas yra stiprinti taiką, stiprinti tautų draugystę! (Audringi plojimai). Po to žodis suteikiamas Maskvos valstybinio universiteto rektoriui akademikui I. G. Petrovskiui.


Branduoliniai ginklai prie Lietuvos sienos

Birželio pradžioje Rusija pradėjo perginkluoti Karaliaučiaus krašte dislokuotus priešlėktuvinės gynybos padalinius. Baltijos laivyno Molodečno brigados aštuntas divizionas, pridengiantis anklavą iš oro, gavo mobiliųjų zenitinių raketų komplektų S-300PS. Kaip laikraščiui“Ruskij telegraf” pranešė Baltijos laivyno štabe, iki metų pabaigos šiais komplektais bus apginkluoti ir kiti Molodečno brigados divizionai, tada Karaliaučiaus kraštas bus“vienas iš stipriausių Rusijos priešlėktuvinės gynybos rajonų”. Tokius Maskvos veiksmus reikia laikyti atsakymu į NATO plėtrą. Kremlius seniai grasina, kad bus priverstas imtis “atsakomųjų gynybos pobūdžio veiksmų”. Tačiau neapsiribojama vien gynybos veiksmais. Priminsime, kad praėjusių metų pabaigoje Karaliaučiaus anklave buvo sudaryta vadinamoji karinė gynybinė grupuotė. Buvo skelbiama, kad ji “turi ginti regioną iš jūros, oro ir sausumoje”. Į grupuotę įeina dalis Baltijos karinio laivyno, 11-osios gvardijos armijos pakrantės ir sausumos bei oro laivyno daliniai. Tiesa, kaip rašo “Ruskij telegraf”, Gynybos ministerija iki šiol nežino, kokio dydžio bus ta grupuotė. Galima būtų teigti, kad kariškiai senu įpratimu nenori išduoti savo šalies gyventojams Vakarams žinomos paslapties, tačiau šį kartą tai veikiau ne karinio, o politinio pobūdžio problema. Kremlius ne kartą leido suprasti, kad Rusijos kareivių skaičius regione yra tiesiogiai susijęs su Baltijos šalių pozicija NATO atžvilgiu. Kitaip tariant, jeigu Baltijos šalys norės tapti NATO narėmis, Kremlius “imsis karinių priemonių”. Tiesa, pernai gruodžio 2 d. Rusijos prezidentas Borisas Jelcinas Stokholme pareiškė, kad iki 1999 m. sausio 1 d. sausumos ir jūrų grupuotės Rusijos šiaurės vakaruose bus sumažintos 40 proc. Tačiau viena šneka Rusijos prezidentas, o visai ką kita daro Rusijos kariškiai. Pasak jų, Vakarai neatsiliepė į tokį Maskvos žingsnį, todėl net jei armija bus mažinama, anklavas turi būti patikimai ginamas. Pirmą kartą apie tai gegužės pabaigoje prašneko Gynybos ministerijos Tarptautinio karinio bendradarbiavimo vyriausiosios valdybos viršininkas generolas pulkininkas Leonidas Ivanovas. Jis pareiškė, kad Rusija anaiptol nesusitaikė su NATO plėtra ir, jeigu Baltijos valstybės vis dėlto taps kandidatėmis į NATO nares, Maskvos reakcija bus labai griežta. Ne tik gali būti padidinta Karaliaučiaus anklave dislokuota kariuomenė; Rusija gali atsisakyti kai kurių įsipareigojimų “dėl taktinių branduolinių ginklų”. Kitaip tariant, į Karaliaučiaus kraštą bus grąžinti branduoliniai užtaisai. Kariniai specialistai atkreipia dėmesį į tai, kad dabar priešlėktuvinės gynybos daliniai išformuojami beveik visoje Rusijoje, išimtis yra tik tie daliniai, kurie pridengia iš oro branduolinių ginklų nešėjų (lėktuvų ir raketų) dislokavimo vietas bei branduolinių ginklų sandėlius. Tiesa, RF karinio jūrų laivyno vyriausiasis vadas admirolas Vladimiras Kurojedovas neseniai paaiškino, kad dabar Baltijos laivynas turi ginklų, kuriems tinka branduoliniai šaudmenys, tačiau tokių šaudmenų neturi. Branduolinės galvutės esą laikomos specialiuose sandėliuose ir į Baltijos laivyno bazes gali būti atgabentos tik “iškilus pavojui”: jeigu labai paaštrėtų tarptautinė padėtis. “Ruskij telegraf’teigia, kad Maskva pasirengusi atsisakyti minėto principo. Gynybos ministerija esą susirūpinusi, kad visi kariniai kroviniai Karaliaučiaus krašte dislokuotai armijos grupuotei gabenami per Lietuvą, taigi “iškilus pavojui” to daryti nebebus galima (Lietuva uždraus karinį tranzitą). Todėl Maskva veikiausiai nuspręs grąžinti į Karaliaučiaus kraštą taktinius branduolinius ginklus. Traukiniai su šiais ginklais irgi važiuos per Lietuvą.


Europos bendrijos valstybių užsienio reikalų ministrų susitikime Briuselyje nuspręsta įsteigti Maskvoje technologinį centrą, kuris padėtų bedarbiams NVS branduolinės fizikos specialistams persikvalifikuoti. Centrui ketinama skirti 50 milijardų Vokietijos markių. NVS šalims taip pat bus suteiktos papildomų pustrečio milijardo markių kreditų garantijos būtiniausioms prekėms įsigyti.


Atrodo, kad Rusijoje, prasidėjus pramonės privatizavimui, jau nebeegzistuojanti TSKP savo nomenklatūros rankomis žūtbūt stengiasi ir toliau išlaikyti ekonomikos vairą. Būtent tokias mintis sukėlė skandalas, kilęs dėl uždarosios akcinės bendrovės „KOLO“, kurioje buvusi partinė nomenklatūra pabandė pasiglemžti moderniausius karinės pramonės ir kosminius objektus. Pagal Rusijos įstatymą, pirmuoju privatizavimo etapu iš viso nenumatyta denacionalizuoti gynybos pramonės objektų, o kurti čia uždarąsias akcines bendroves, dalyvaujant fiziniams ir juridiniams asmenims, iš viso neleistina. Ir vis dėlto, nepaisydami tų draudimų, aukšti pareigūnai Rusijos vyriausybėje palaimino uždarosios akcinės bendrovės, kurios įstatinis kapitalas siekia milijardą rublių, atsiradimą. Kas norėjo pasiglemžti šį milžinišką turtą? Tai - O. Beliakovas, buvęs TSKP CK gynybos skyriaus vedėjo pavaduotojas, kuriam pagal akcinės bendrovės įstatus turėjo priklausyti 1 proc. akcijų, kurių vertė 10 milijonų rublių. Tai ir buvęs TSRS valstybinio televizijos ir radijo komiteto pirmininkas L. Kravčenka, kuris, kariškiams užgrobus Vilniaus televizijos centrą, darė viską, kad per Vilniaus televiziją kuo greičiau prabiltų burokevičių ir kasperavičių balsai. L. Kravčenkai taip pat turėjo priklausyti 10 milijonų rublių vertės akcijų. Tai ir J. Studenikinas, irgi buvęs atsakingas TSKP CK darbuotojas - gynybos skyriaus sektoriaus vedėjas, kuriam akcijų turėjo priklausyti šiek tiek mažiau - jos vertinamos 5 milijonais rublių. Tai ir aukšti generolai bei kiti partiniai nomenklatūros darbuotojai - iš viso 14 žmonių. Ir kas svarbiausia, šie „draugai“ iš karto tapo milijonieriais net neįnešę į akcinę bendrovę nė vieno rublio – taip atseit buvo įvertintas jų intelektas. Ateityje jie pagal šias akcijas turėjo gauti atitinkamą pelno dalį. Įspūdingi ir juridiniai asmenys, už neįtikėtinai mažą kainą perdavę akcinei bendrovei teisę naudotis valstybiniu turtu ilgalaikės nuomos pagrindais. Tai mokslinio gamybinio susivienijimo „Energija“ generalinis konstruktorius ir vadovas J. Semionovas, sutikęs akcinės bendrovės „KOLO“ įstatiniam fondui perduoti 200 milijonų rublių vertės turto. Bendrovei perduotas Vnukovo-3 aerodromas, valstybei kainavęs šimtus milijonų rublių, o įvertintas tik 23 milijonais. Kokia tikra (rinkos) šio aerodromo kaina, šiandien niekas negali pasakyti. Žymūs ekonomistai tvirtina, kad ji gali siekti milijardą. Šiuo metu Maskvoje dirbantys užsienio auditoriai yra tos nuomonės, kad į Maskvos nekilnojamąjį turtą įdėtas vienas rublis vertas ne mažiau kaip 5 dolerių. Mokslinio gamybinio susivienijimo „Vega-M“ vadovas G. Koševarovas perdavė akcinei bendrovei „KOLO“ kosminį radijo lokacijos kompleksą (vertinamą 24 milijonais rublių) ir ledo žvalgybos aparatūros kompleksą (16 milijonų). O juk su šia unikalia aparatūra galima daryti tokias fotonuotraukas, už kurias mokama valiuta. Gamybinio susivienijimo „Zavod imeni Sergo“ vadovas O. Filipovas pasirašė dokumentą apie gamyklos indėlį į akcinę bendrovę „KOLO“. 32 646 kv. metrų gamybinį plotą, kuris įvertintas maždaug tiek pat, kaip ir maskviškis vieno kambario butas, parduodamas aukcione - 2,8 milijono rublių. Galima pateikti daugybę panašių pavyzdžių. Partinė nomenklatūra buvo pasirengusi už grašius pasiglemžti unikalius įrenginius ir gynybos objektus. O Rusijos valstybinio turto komiteto pirmininko pavaduotojas A. Jutkinas lengva ranka visa tai palaimino. Jeigu šis bandymas būtų pasisekęs, tai buvusi partinė nomenklatūra iš karto būtų tapusi tokių turtų savininke, kad dabartiniai vadinamieji milijonieriai atrodytų kaip menkučiai pigmėjai. Suprantama, dabar A. Jutkinas atleistas iš pareigų, akcinės bendrovės „KOLO“ veiklą tiria prokuratūra. Ir šį atvejį būtų galima vertinti kaip klasikinį nomenklatūrinį privatizavimo atvejį, jei ne karinė pramonė. Kaip pažymi Maskvos spauda, karinės pramonės kompleksas, kuriam dar vadovauja TSKP statytiniai, bando prisidengdami privatizavimu pasiglemžti geriausią nacionalinio turto dalį ir išlikti galinga ekonomine bei politine jėga, galinčia diktuoti savo valią. Vėl tarsi sušmėžavo TSKP šešėlis. Šie žmonės iš paskutiniųjų stengiasi, kad ekonomika neišsprūstų iš jų rankų.


Vakar Baltuosiuose rūmuose TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pirmasis pavaduotojas A. Mikojanas susitiko su Jungtinių Valstijų prezidentu Dž. Kenedžiu. Tarybų Sajungai susitikime atstovavo TSRS ambasadorius Jungtinėse Amerikos Valstijose A. Dobryninas, Amerikai – valstybės sekretorius D. Raskas ir specialusis valstybės sekretoriaus padėjėjas L. Tompsonas. Susitikimas truko 3 valandas 15 minučių. Susitikimui pasibaigus, A. Mikojanas padarė šį pareiškimą daugybei Baltuosiuose rūmuose susirinkusių Amerikos ir užsienio spaudos, radijo bei televizijos korespondentų: Mes pasikeitėme nuomonėmis su prezidentu Kenedžiu abi mūsų šalis dominančiais klausimais, pirmiausia Kubos klausimu. Mes susitarėme su prezidentu, kad duosime atitinkamas instrukcijas – Tarybų Sąjungos vyriausybė savo ruožtu, prezidentas – savo – mūsų atstovams Niujorke, kad jie toliau „tartųsi, kaip galutinai sureguliuoti padėtį Karibų jūros rajone


Sorosas neketino pakenkti Rusijos rubliui?

Žinomas tarptautinis finansininkas George’as Sorosas neketino pakenkti Rusijos rublio pozicijoms ir nėra suinteresuotas, kad kristų Rusijos pinigų kursas. Negana to, teigia jis, rublio devalvavimas neigiamai atsilieptų jo vertybiniams popieriams ir finansiniams interesams. Sorosas taip pat sako, jog Anglijos laikraščio “Financial Times” leidėjui perduotas jo laiškas turėjo būti signalas išsivysčiusios pramonės šalims, kad Rusijai reikia pagalbos iš užsienio. Soroso pasiūlymas devalvuoti rublį 15-25 procentais, paskelbtas autoritetingame Anglijos laikraštyje, prisidėjo prie to, kad sumažėjo užsienio investuotojų pasitikėjimas ir krito stambiausių Rusijos kompanijų akcijų kursas. Tačiau savo pareiškime Sorosas teigia, kad sukrėtimai Rusijos finansų rinkoje nesusiję su tuo, ką jis pasakė ar padarė. Jelcinas: rublis nebus devalvuotas “Rusijos rublis nebus devalvuotas. Tai aš sakau tvirtai ir aiškiai, ” - vakar pareiškė žurnalistams Rusijos prezidentas Borisas Jelcinas, atvykęs į Novgorodą. Prezidentas neketina nutraukti savo atostogų dėl finansinių sunkumų. Jokiu būdu negalima grįžti, nes tai iš karto sukeltų įtarimus, kad prasidėjo sumaištis, katastrofa ir reikalai visiškai pašlijo, jeigu prezidentas grįžo nutraukęs atostogas. “Priešingai, - pabrėžė Jelcinas, - jeigu viskas klostosi kaip reikiant, prezidentas atostogauja. Žinoma, man tenka daug kam skambinti, gaunu daug dokumentų, atvyksta kurjeriai, darbas vyksta, kaip ir turi būti, prezidento darbas toks, kad jis nenutrūksta ir per atostogas, ” pareiškė Jelcinas. Rusijos prezidentas nepatenkintas ekonomikos ministru Rusijos vyriausybė nepakankamai remia šalies prekių gamintojus, vakar Novgorode pareiškė prezidentas Borisas Jelcinas. Taip atsitiko todėl, kad ekonomikos ministras Jakovas Urinsonas visą gyvenimą praleido laboratorijose, mokslo srityje jis žino viską, o praktikos nepažįsta, nesiorientuoja, todėl atsiliko, o kartu su juo atsilikome mes visi, sakė prezidentas. Prezidento spaudos sekretorius Sergejus Jastržembskis žurnalistams paaiškino, kad prezidentui atvykus į akcinę bendrovę “Novgorodskij miasnoj dvor”, įmonės vadovai griežtai kritikavo Ekonomikos ministeriją ir Valstybinį muitinių komitetą už tai, kad jie blogai gina Rusijos gamintojus. Prezidentas įpareigojo ekonomikos ministrą Jakovą Urinsoną ir Valstybinio muitinių komiteto pirmininką Valerijų Draganovą per parą atvykti į Novgorodą, susipažinti su padėtimi ir pirmadienį pranešti prezidentui apie nuveiktą darbą. Talibai neketina derėtis su Šiaurės sąjunga Visi kovos veiksmai Afganistane vyks tik jo teritorijoje ir nebus perkelti į gretimas valstybes, nes talibai neturi agresyvių sumanymų prieš Vidurinės Azijos šalis ir Rusiją, pareiškė aukštas Talibano judėjimo pareigūnas Saiduras Rehmanas Hakanis. Jis pareiškė, kad nebus vedamos jokios derybos su Šiaurės sąjungos vadovais. Kol opozicija nesudės ginklų ir nekapituliuos, negali būti jokių kalbų apie derybas, pareiškė Hakanis žurnalistams. Užėmę visus pagrindinius miestus šalies šiaurėje ir faktišką šio regiono sostinę Mazari Šarifą, talibai dabar kontroliuoja beveik visą Afganistano teritoriją, todėl mums nėra ko vesti derybas, sąlygas diktuosime mes, o ne jie. Jokia trečioji šalis netarpininkaus, kai bus sudaroma plačiai atstovaujama vyriausybė, pažymėjo talibų atstovas. Dabar svarbiausias karinis talibų tikslas - užimti Bamijano ir Badachšano provincijas, Pandžero slėnį, kur antivyriausybinės pajėgos vis dar priešinasi. Reikia siekti taikos visoje šalies teritorijoje, atkurti islamo įstatymus ir karo sugriautą ekonomiką. Įvedę valdžią visame Afganistane, talibai prašys pasaulio bendriją suteikti ekonominę pagalbą daug iškentėjusiems šalies gyventojams, pareiškė Hakanis. Savo laimėjimus šiaurėje talibai sieja su reikalavimu pripažinti jų administraciją kaip vienintelę ir teisėtą Afganistano vyriausybę. Pasak Hakanio, vėl turi būti atkurta Afganistano narystė Islamo konferencijos organizacijoje. JT Saugumo Taryba ragina kovoti su terorizmu Praėjus savaitei po skaudžių teristinių išpuolių prieš JAV ambadas Kenijoje ir Tanzanijoje, JT Saugumo Taryba paragino tarptautinę Valstybių bendriją kovoti su terorizmu. Visos šalys turėtų pirmiausia imtis praktinių bei veiksmingų priemonių, kurios padėtų užkirsti kelią tokiems pasikėsinimams, bei persekioti ir nubausti nusikaltėlius”, - sakoma ketvirtadienio vakarą priimtoje rezoliucijoje. Aukščiausia JT institucija taip pat pasmerkė rugpjūčio 7-osios sprogdinimus prie JAV ambasadų Neirobyje ir Dar es Salame bei pareiškė nuoširdžiausią užuojautą žuvisiųjų artimiesiems. Beveik vienu metu sprogus dviem bomboms, abiejuose mietuose žuvo mažiausiai 260 žmonių, o apie 5000 žmonių buvo gana sunkiai sužeisti. JT Saugumo Tarybos rezoliucijoje dėkojama visoms valstybėms, pagalbos organizacijoms bei savanoriams, kurie padėjo abiejose Afrikos šalyse atlikti gelbėjimo darbus, ir prašoma padėti Kenijos bei Tanzanijos vyriausybėms atkurti jų infrastruktūrą. Penktadienį Izraelio grupė “Arabų terorizmo aukos” paskelbė, jog skirs 100 tūkstančių JAV dolerių premiją už informaciją, kuri padės suimti su sprogimais prie JAV ambasadų Afrikoje susijusius asmenis. Anot AFP-Eltos, Izraelio dešiniesiems ekstremistams artimos grupės vadovas Meiras Indoras pareiškė, jog atsišaukimai su pranešimu apie premiją bus paskleisti palestiniečių savivaldos teritorijose, kurios laikomos islamo fundamentalistų grupių bastionu. Jau išspausdinta 250 tūkstančių atsišaukimų, kuriuose arabų, anglų ir hebrajų kalbomis aiškinama, už ką skiriama premija, ir nurodomas telefono numeris, kuriuo galima kreiptis. JAV administracija šią savaitę paskelbė apie 2 mln. dolerių dydžio premiją už informaciją apie jos ambasadų sprogdintojus. Atsakomybę už praėjusio penktadienio išpuolius prisiėmė ligi šiol nežinoma islamo grupė, nors apžvalgininkai mano, kad tikrasis jų organizatorius yra Afganistane gyvenantis dvasininkas Saudo Arabijos dvasininkas (kitais duomenimis, finansininkas) Osama bin Ladenas. Šis veikėjas mano, kad viena šventojo karo diena yra vertesnė už tūkstantį maldos dienų.


BERLYNAS, rugsėjo 2 d. (TASS-ELTA). Agentūra ADN paskelbė VDR vyriausybės pareiškimą apie Vakarų Vokietijos karinių jūrų pajėgų dislokavimo Baltijos jūroje planus. Vokietijos imperialistai, sakoma pareiškime, ėmėsi įjungti į savo ruošimosi karui planus ir Baltijos jūros rajoną. Vokietijos Federatyvinės Respublikos vyriausybė atgaivina senas ir steigia naujas karines jūrų bazes Baltijos jūros pakrantėje Vakarų Vokietijoje. Remdamasi Vakarų Vokietijos spaudos pranešimais, VDR vyriausybė konstatuoja, kad Vakarų Vokietijos vyriausybė asignavo karinių jūrų pajėgų sudarymo programai įgyvendinti 2 milijardus markių, iš kurių 365 milijonai markių skiriama Kilio, Flensburgo ir Ekernferdės Uostams išplėsti. Atgaivinant Vakarų Vokietijos karinį jūrų laivyną, toliau sakoma VDR vyriausybės pareiškime, siekiama įsteigti NATO karines bazes Baltijos jūros rajone. Jo atgaivinimą visiškai remia JAV ir kitos valstybės — NATO nariai, nes jos siekia užtikrinti agresyvių NATO grupuotės tikslų įgyvendinimą. Vakarų Vokietijos karinių sluoksnių iniciatyva rugsėjo mėnesį Baltijos jūroje įvyks bendri Vakarų Vokietijos, Danijos, Anglijos ir Prancūzijos karo laivų manevrai, o Kilyje — Amerikos, Anglijos, Prancūzijos ir Vakarų Vokietijos admirolų pasitarimas. Tai, kad numatoma steigti Vakarų Vokietijos atomines bazes Baltijos jūros rajone, reiškia, kad atominis ginklas įteikiamas buvusiems nacistų admirolams, kurie dabar vadovauja Vakarų Vokietijos kariniam jūrų laivynui ir atvirai pareiškia apie savo agresyvius tikslus. Agresyvūs federalinės vyriausybės planai, sakoma pareiškime, yra rimta grėsmė visoms Pabaltijo valstybėms, jų tarpe ir tokioms neutralioms valstybėms, kaip Švedija ir Suomija, nekalbant jau apie Daniją, kurią Vakarų Vokietija laiko placdarmu ir įsakymų vykdytoju. VDR vyriausybė, sakoma pareiškime, laiko esant reikalinga, kad Pabaltijo valstybės pareikštų apie savo pasirengimą vesti derybas dėl dvišališkų arba daugiašališkų sutarčių sudarymo, siekiant išplėsti Pabaltijo valstybių ekonominius, transportinius bei kultūrinius ryšius ir savitarpiškai įsipareigoti nepulti viena kitos. Visai sutartinai su visais taikingais Vokietijos, Demokratinės Respublikos gyventojais VDR vyriausybė pareiškia, kad ji yra pasiruošusi paremti visus žingsnius, kurie sukliudytų militarizuoti Baltijos jūrą ir padėtų paversti ją taikos jūra.


JFLR Prezidento draugo Josipo Broz‑Tito viešėjimas Maskvoje

Birželio 3 d. Maskvoje buvo šilta ir saulėta, kaip retai kada. Puošniai atrodė paruošta atidaryti Visasąjunginė žemės ūkio paroda, kur taip pat yra Visasąjunginė pramonės paroda. Ant stiebų plevėsuoja JFLR ir TSRS, sąjunginių Tarybų respublikų Valstybinės vėliavos. Ryški vejų žaluma, žydinčios tulpės, tviską fontanų purkšlai teikė viskam šventišką vaizdą. Prieš 10 valandą ryto į parodas atvyko viešintieji Tarybų Sąjungoje su oficialiu vizitu Tarybinės Vyriausybės kvietimu JFLR Prezidentas Josipas Broz‑Tito su žmona, Sąjunginės vykdomosios večès Pirmininko pavaduotojas Edvardas Kardelis, Valstybės sekretorius užsienio reikalams Koča Popovičius, Sąjunginės vykdomosios večės narys Mijalko Todorovičius, Chorvatijos Liaudies Respublikos Vykdomosios večės pirmininkas Jakovas Blaževičius ir kiti lydintieji Prezidentą asmenys. Juos sutiko TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas K. J. Vorošilovas, draugai N. A. Bulganinas, N. S. Chruščiovas, L. M. Kaganovičius, G. M. Malenkovas, A. I. Mikojanas, V. M. Molotovas, M. G. Pervuchinas, M. Z. Saburovas, L. I. Brežnevas, TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojai V. A. Malyševas, V. V. Mackevičius, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo sekretorius N. M. Pegovas, TSRS Ministrai I. A. Benediktovas, V. P. Jeliutinas, V. P. Zotovas, G. S. Chlamovas, TSRS Užsienio reikalų ministro Pirmasis Pavaduotojas V. V. Kuznecovas, JFLR Ambasadorius TSR Sąjungoje Velko Mičiunovičius, TSRS Ambasadorius Jugoslavijos Federatyvinėje Liaudies Respublikoje N. P. Firiubinas, armijos generolai A. I. Antonovas ir I. A. Serovas, VPSCT sekretorius P. N. Korobova, VŽŪP direktorius akademikas N. V. Cicinas, Visasąjunginės pramonės parodos Vyriausiojo komiteto pirmininkas J. J. Maksariovas, pramonės parodos direktorius V. E. Novakovskis ir kiti oficialūs asmenys, Jugoslavijos žurnalistai, tarybinių ir u Čia taip pat buvo JFLR Ambasados TSR Sąjungoje bendradarbiai. Prie įėjimo į parodą susirinko pirmieji ekskursantai, atvykę iš Tarybų šalies respublikų. Jie karštais plojimais sveikino JFLR ir Tarybų Sąjungos vadovus. Svečiai jugoslavai ir Tarybų Sąjungos vyriausybės ir Komunistų partijos vadovai sėda į atviras mašinas ir važiuoja per parodas. Mašinos sustoja prie Svarbiausiojo paviljono, kuriame rodo savo pasiekimus įvairiose mokslo ir technikos srityse TSRS Mokslų akademijos institutai. Apie eksponatus papasakojo TSRS Mokslų akademijos Prezidiumo vyriausiasis mokslinis sekretorius A. V. Topčijevas. Prezidentą Tito sudomino didelis reljefinis šalies žemėlapis, kuriame atvaizduotas TSRS vieningos energetinės sistemos vystymo variantas. Ji sudarė G. M. Kržižanovskio vardo Energetikos institutas. Svečiai susipažino su TSRS Mokslų akademijos darbu kuriant naujas apskaičiavimo mašinas, kurios skiriamos mokslo darbuotojams ir inžinieriams, Akademijoje sukurtos elektroninės greitai veikiančios matematikos mašinos, labai greitai atliekančios inžinerinius apskaičiavimus. Po to draugai jugoslaval įėjo į paviljoną „Rusijos Tarybų Federatyvinė Socialistinė Respublika“. Paviljone „Kazachijos TSR“ svečiams buvo papasakota apie atliktą šioje respublikoje milžinišką darbą įsavinant dirvonus ir piešinius, apie neišsemiamus Kazachstano gelmių turtus, dar nepaliestus naudingųjų iškasenų – įvairiausių rūdų ir anglies klodus. Jugoslavijos ir Tarybų Sąjungos vadovai paragavo Kazachstano vynus ir obuolius - garsųjį Alma-Atos aportą. N. S. Chruščiovas, keldamas taurę, paskelbė tostą: – Už Kazachijos respubliką, už Kazachstano tautų sveikatą! Prezidentas Tito su pasitenkinimu parėmė šį tostą. Gruzijos TSR paviljone Jugoslavijos liaudies atstovai sustojo prie stendų, atvaizduojančių dideli darbą, atliekamą nusausinant Kolchidos žemumą ir drėkinant sausringuosius respublikos rajonus. Po to visi nuėjo į didelę oranžeriją, kur atstovaujama vešli subtropinė Gruzijos augalija. Čia jau prinoko mandarinai. A. I. Mikojanas nuskynė keletą vaisių ir pasiūlė juos svečiams jugoslavams. Ukrainos TSR paviljono eksponatai ryškiai rodo ukrainiečių tautos pasiekimus vystant pramonę ir žemės ūkį. Juos apžiūrint N. S. Chruščiovas pristatė Prezidentui Tito atvykusi į Paroda Socialistinio Darbo Didvyrį F. I. Dubkoveckį - priešakinio Ukrainos kolūkio - Cerkasų srities „Zdobutok Zovtnia“ pirmininką. N. S. Chruščiovas pastebėjo, kad drg. Dubkoveckis vadovauja šiam ūkiui dešimtis metų. – Tai mūsų vienas seniausių. jų kolūkių pirmininkų, - pridūrė L. M. Kaganovičius. Iš čia Tarybų valstybės vadovai ir Prezidentas Tito su lydinčiais jį asmenimis nuvyko prie svarbiausiojo Visasąjunginės pramonės parodos paviljono - „Mašinų gamyba“. Jie ėjo alėjomis, išilgai kurių pasodintos obelys. Medžiai šiuo metu žydi. Daugybėje šio paviljono salių – įvairiausi eksponatai. Čia - daugiau kaip devynių metrų skersmens ir daugiau kaip 400 tonų sverias Kuibyševo HES hidroturbinos darbinis ratas, veikiantis šios hidroturbinos modelis. - Suvirinimo aparatai – tai mane domina, tai mano struka, - pasakė Prezidentas Tito, apžiūrėdamas naujausią suvirinimo techniką. („Struka“ - reiškia „specialybė“). Skyriuje „Anglies pramonė“ svečiai pamatė dviejų anglies lavų su visu mašinų kompleksu maketus, naujausių tipų kalnakasybos kombainus, mašinas angliai ir uolienai pakrauti, metalinius ir gelžbetoninius kasyklų sutvirtinimus. Keliose salėse jie žiūrėjo elektrotechnikos pramonės ir Elektrinių ministerijos įmonių eksponatus. Apžiūrint lengvuosius automobilius Prezidentas susidomėjo bandomuoju pavyzdžiu „ZIS-111“. Ištaiginga septynių vietų mašina gali išvystyti iki 160 kilometrų per valandą greitį. Palikdamas paviljoną, draugas Tito pasakė, kad tai vienas įdomiausių Parodos paviljonų. Apžiūrėjus eksponatus Parodoje, buvo surengti svečių garbei pusryčiai, kurie praėjo nepaprastai šiltoje ir draugiškoje aplinkoje. Parodų aplankymui prisiminti buvo įteikti draugams jugoslavams VZOP Aukso medaliai. Po to svečiai nuvažiavo mašinomis prie gretimo su VŽŪP teritorija TSRS Mokslų akademijos Centrinio botanikos sodo. Jo oranžerijose surinkta daug tropikų augalų. Apžiūrėję Botanikos sodą, svečiai jugoslavai vėl grįžo prie VŽŪP Svarbiausiojo įėjimo. Nuoširdžiai padėkoję Visasąjungines žemės ūkio parodos ir Visasąjunginės pramonės parodos darbuotojams už šiltą ir svetingą priėmimą, jie nuvyko į savo rezidenciją. Paliekant VŽŪP teritorija juos sveikino susirinkę maskviečiai. Vakare Prezidentas Tito, jo žmona ir TSKP CK pirmasis sekretorius N. S. Chruščiovas pėsti apėjo sostinės centrines gatves - Gorkio gatvę, Dailės teatro pravažiavimą ir kt., apžiūrinėjo paminklus A. S. Puškinui, Jurijui Dolgorukiui ir kt. Juos maloniai sutiko ir lydėjo tūkstančiai maskviečių. Birželio 4 d. oras vėl pradžiugino maskviečius. Dangus buvo be debesėlių, skaisčiai švietė saulė. Ji apšvietė Kremliaus soborų aukso kupolus, linksmus nudegusius veidus ekskursantų, kurie šiltai ir nuoširdžiai sveikino JFLR Prezidentą Josipa Broz-Tito Kremliuje. Prezidentas Tito aplankė V. I. Lenino darbo kabinetą ir butą Kremliuje. Jis ir jo bendrakelelviai atidžiai, labai susidomėję apžiūrinėjo kambarius ir klausė ekskursijos vadovo pasakojimo. Kalbėdamasis su savo bičiuliais, draugas Tito pastebėjo: - Aš seniai norėjau čia apsilankyti. Aš buvau Lenino Gorkose ir kitose lenininėse vietose. Ispūdžių knygoje Prezidentas Tito paliko tokį įrašą: „Mane giliai sujaudino kukli didžiojo Lenino buitis. Kiekvienas komunistas turi naudotis ne tik jo mokslu, bet ir imti pavyzdį iš jo asmeniško gyvenimo“. Po to svečiai iš Jugoslavijos apėjo Maskvos Kremliaus teritoriją, apžiūrėjo jo istorinius ir architektūros paminklus, aplankė Archangelų soborą. Prezidentas Tito kalbėjosi su ekskursantais, kurie apžiūrinėjo Kremlių. Jugoslavijos vadovaujantieji veikėjai gyvai domėdamiesi apžiūrėjo nepaprastai turtingas Ginklų rümų kolekcijas. Po apžiūros Ginklų rūmų direktorius A. M. Andriejevas įteikė Josipui Broz-Tito mokslinį veikalą - čia esančių eksponatų aprašymą, kurį paruošė muziejaus bendradarbiai. Draugas Tito nuoširdžiai padėkojo ekskursijos vadovei L. I. Kunickai ir Ginklų rūmų direktoriui ir pasakė, kad jis dar apsilankys Kremliuje. Atsiliepimų knygoje draugas Tito paliko tokį įrašą. „Su didžiu dėmesiu apžiūrinėjau Ginklų rūmų eksponatus, kurie liudija apie didžią, bet kartu ir sunkią rusų tautos praeitį“. Prezidentą Josipa Broz Tito lydėjo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Sekretorius N. M. Pegovas, JFLR Ambasadorius Tarybų Sąjungoje Velko Mičiunovičius, TSRS Ambasadorius Jugoslavijoje N. P. Firiubinas, Armijos generolas A. I. Antonovas, VPSCT sekretorė P. N. Korobova, Maskvos Kremliaus komendantas generolas leitenantas A. J. Vedeninas. Kartu su draugu Tito ir ji lydėjusiais asmenimis Maskvos Kremlių apžiūrinėjo tarybiniai ir užsienio žurnalistai.


Kaip matyti iš Kenedžio pareiškimo, JAV yra pasiruošusios pirmos panaudoti branduolinį ginklą karo atveju. „Tam tikromis aplinkybėmis mes, pareiškė Amerikos prezidentas, – gal būt, imsimės iniciatyvos branduolintame konflikte su Tarybų Sąjunga“. JAV prezidentas tai pripažino, kalbėdamasis su Amerikos apžvalgininku Stiuartu Olsopu. Interviu buvo išspausdintas žurnale „Saterdei ivning post“. Atsakydamas į korespondentų prašymą pakomentuoti JAV prezidento pareiškimą, Baltųjų rūmų spaudos klausimų sekretorius Selindžeris vakar pareiškė, kad prezidento pareiškimas „nereiškia jokio pasikeitimo Amerikos politikoje“. Anot Selindžerio, jeigu Europai „iškils užgrobimo grėsmė“, tai Vakarai „turės užkirsti tam kelią visomis savo žinioje turimomis priemonėmis“. Toks buvo Jungtinių Valstijų politinis kursas nuo penktojo dešimtmečio pabaigos, ir jis niekuo nepasikeitė.


JAV kongreso komisija pritarė įstatymo projektui, numatančiam asignuoti 460 milijonų dolerių programą, pagal kurią bus padedama buvusios TSRS respublikoms, pereinančioms į demokratiją ir laisvąją rinką. Projektas leidžia JAV 12 milijardų 300 milijonų dolerių padidinti savo įnašą Tarptautiniam valiutos fondui. Šis savo ruožtu padidintų paramą Rusijai. Parama Azerbaidžanui nebus suteikta, jeigu pastarasis tęs Kalnų Karabacho blokadą. Manoma, kad artimiausiu laiku šiam projektui galutinai pritars senatas ir atstovų rūmai,


Latvių spaudos žiniomis, Latvijos policija vėl susekusi Latvijos Sovietų Rusijos pasieny naują šnipu organizaciją, kuri veikusi apie 100 klm. ilgumo plote nuo Jaunlatgalės iki Rezeknes. Suimta apie 10 asmenų, jų tarpe 7 Sov. Rusijos piliečiai, kurių keli gyvenę su padirbtais pasais. Organizacija riukusi žinių, apie kariuomenę, šaulius, pasienio sargybą ir kt. Rasta kompromituojančių dokumentų ir kvitų apie atlyginimo išmokėjimą.


Nepriklausomybės partijos Alytaus skyrius („Kovo 11”, 1991, Nr.32)

„Pritariame Vyriausybės priemonėms komunistinių ir prokagebistinių laikraščių ”Tiesa„, ”Lietuvos rytas„, ”Valstiečių laikraštis„ ir ”Respublika„ atžvilgiu… Taip pat reikalaujame sudaryti parlamentinę komisiją įvertinti, kokiai valstybei tarnauja Lietuvos valstybinis radijas ir televizija”.


Rytoj prieš piet Ženevoje bus svarstomi Lietuvos klausimai.

(Telegrama mūsų į Ženevą specialiai pasiųsto korespondento). Šį rytą mūsų korespondentas iš Ženevos mums telegrafuoja: 50-toji Tautų Sąjungos tarybos sesija Ženevoje atidaryta vakar pirmadieni 11 valandą. Mūsų ministeris pirmininkas prof. Voldemaras vakar turėjo pasikalbėjimų su Tautų Sąjungos tarybos nariais ir sekretoriato referentūrų vedėjais. Trys Lietuvos klausimai bus svarstomi rytoj trečiadienį priešpietiniame posėdy. Numatoma, kad ministeris pirmininkas prof. Voldemaras po Tarybos sesijos vyks Paryžiun pasikalbėti su Prancūzijos užsienių reikalų ministeriu p. A. Briand'u, kuris dėl ligos dabar negalėjo asmeniškai į Ženevą atvykti. Lenkai įteikė T. S. tarybos nariams nuorašus savo protesto notos, kuri gegužės 31 dieną buvo įteikta Lietuvos užsienių reikalų ministeriui dėl to, kad Vilnius yra įrašytas Lietuvos valstybės konstitucijoj kaip sostinė.


Indonezijos vyriausybė su ministru pirmininku Sastroamidžojo priešakyje priėmė nutarimą atsistatydinti. Oficialiame komunikate sakoma, kad pastangos sustiprinti kabineto pozicijas pakeičiant jo sudėtį taip, kad vyriausybė galėtų tvirtai vykdyti savo politiką sprendžiant jai iškilusias problemas, pasirodė nesėkmingos. Šiandien rytą Sastroamidžojo ir ministro pirmininko pavaduotojas Idhamas Halidas aplankė prezidentą Sukarno ir įteikė jam pareiškimą dėl kabineto atsistatydinimo. Prezidentas priėmė vyriausybės atsistatydinimą ir paprašo ministrus eiti savo pareigas iki bus sudaryta nauja vyriausybė. Ryšium su įtempta padėtimi šalyje prezidentas Sukarno paskelbė, kad nuo kovo 14 d. 10 val. 30 min. įvedama nepaprasta padėtis.


G.Visockas („Lietuvos aidas”, 1991.12.24)

„A.Žemaitytės (”Dienovidis„) įsitikinimu, šiandieniniai ”nepriklausomi„ laikraščiai - gėdos dėmė Respublikos žurnalistikos istorijoje”.


Draugo N. Chruščiovo susitikimai su draugu V. Ulbrichtu

Vasario 26–28 d. d. Maskvoje viešėjo Vokietijos vieningosios socialistų partijos CK pirmasis sekretorius, Vokietijos Demokratinės Respublikos Valstybės tarybos pirmininkas draugas V. Ulbrichtas. Vasario 26 ir 27 d. d. įvyko TSKP CK Pirmojo sekretoriaus, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko draugo N. Chruščiovo susitikimai su VVSP CK pirmuoju sekretoriumi, VDR Valstybės tarybos pirmininku draugu V. Ulbrichtu. Susitikimų metu buvo plačiai pasikeista nuomonėmis dėl Vokietijos taikos sutarties sudarymo ir dėl padėties Vakarų Berlyne normalizavimo jos pagrindu, o taip pat kitais tarptautiniais klausimais, dominančiais abi valstybes. Taip pat buvo apsvarstyti klausimai, kaip toliau vystyti glaudžius ir broliškus Tarybų Sąjungos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos santykius ir konkrečiai, kaip plėsti abiejų šalių ekonominį bendradarbiavimą ir vystyti mokslinius‑techninius bei kultūrinius ryšius. Pasikeitus nuomonėmis, paaiškėjo, kad visiškai sutampa Tarybų Sąjungos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos pozicijos klausimais, susijusiais su taikiu Vokietijos problemos sureguliavimu, ir kitais aktualiais tarptautiniais klausimais bei abiejų šalių savitarpio santykių klausimais. Taip pat buvo susitarta dėl didėjančio TSRS ir VDR savitarpio prekių tiekimo 1962 metais apimties ir dėl papildomo Tarybų Sąjungos prekinio kredito Vokietijos Demokratinei Respublikai. Susitikimai ir pokalbiai vyko šiltai ir nuoširdžiai. Jie parodė visišką savitarpio supratimą ir vieningumą visais svarstytais klausimais. Pokalbiuose dalyvavo: – Tarybų Sąjungos atstovais – TSKP CK Prezidiumo narys, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas L. Brežnevas, TSKP CK Prezidiumo narys, TSKP CK sekretorius F. Kozlovas, TSKP CK Prezidiumo narys, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pirmasis pavaduotojas A. Kosyginas, TSRS užsienio reikalų ministro pavaduotojas V. Semionovas ir TSRS ambasadorius Vokietijos Demokratinėje Respublikoje M. Pervuchinas; – Vokietijos Demokratinės Respublikos atstovais – VVSP CK Politbiuro narys, einąs VDR Ministrų tarybos pirmininko pareigas B. Leišneris, VDR užsienio reikalų ministro pirmasis pavaduotojas O. Vinceris, VDR ambasadorius Tarybų Sąjungoje R. Delingas. TSKP CK Pirmasis sekretorius, TSRS Ministrų Tarybos pirmininkas N. Chruščiovas surengė pusryčius VVSP CK pirmojo sekretoriaus, VDR Valstybės tarybos pirmininko V. Ulbrichto garbei. Vasario 28 d. V. Ulbrichtas ir jo palydovai, o taip pat TSRS ambasadorius Vokietijos Demokratinėje Respublikoje M. Pervuchinas išvyko į Berlyną.


MŪSŲ TIKSLAS – TAIKA, KŪRIMAS, KOMUNIZMAS!

Tarybiniai žmonės, visos pasaulio tautos karštai remia taikingą Tarybų Sąjungos vyriausybės užsienio politiką. Ji pagrįsta Lenino iškeltu taikaus sambūvio principu generaline mūsų užsienio politikos linija. Objektyviai ir visapusiškai vertindami dabartinę tarptautinę padėtį, Tarybų Sąjungos parlamento deputatai karštai pritaria mūsų partijos ir vyriausybės užsienio politikos kursui. Svarstant TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje draugo N. Chruščiovo pranešimą, kuriame plačiai, išsamiai ir aiškiai išdėstyta taikinga Tarybų Sąjungos politika, puikiai ryškėja pažiūrų, minčių ir tikslų vienybė. Mūsų tikslas – taika, darbas, pažanga, kūrimas, komunizmas! – sako deputatai. Draugo N. Chruščiovo pranešimas „Dabartinė tarptautinė padėtis ir Tarybų Sąjungos užsienio politika“ buvo pradėtas svarstyti gruodžio 13 d. Didžiuosiuose Kremliaus rūmuose 10 valandą ryto bendrame TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos Tarybos ir Tautybių Tarybos posėdyje. Audringais plojimais deputatai ir svečiai sutinka draugus L. Brežnevą, N. Chruščiovą, A. Kirilenko, A. Kosyginą, F. Kozlovą, A. Mikojaną, N. Podgorną, D. Polianskį, M. Suslovą, G. Voronovą, V. Grišiną, L. Jefremovą, K. Mazurovą, V. Mžavanadzę, S. Rašidovą, J. Andropovą, P. Demičevą, L. Djičiovą, V. Poliakovą, B. Ponomariovą, A. Rudakovą, V. Titovą, A. Šelepiną. Prasideda diskusija. Į tribūną pakyla deputatai. Jie reiškia didžiosios daugianacionalinės tarybinių tautų šeimos mintis ir jausmu


V. ADAMKUS: „LIETUVOS GAMTOSAUGA RŪPI IR AMERIKAI“

Lietuvoje lankosi žymūs JAV aplinkosaugos specialistai: Amerikos aplinkos apsaugos agentūros užsienio ryšių skyriaus Rytų programos vedėjas Bilas Frymenas, tos pačios agentūros tarptautinio bendradarbiavimo biuro direktorius Tedas Raselas bei AAA penktojo regiono (Čikaga) administratorius Valdas Adamkus. Svečių kelionės tikslas - susipažinti su Lietuvos ekologine būkle ir galimybėmis ją pagerinti. Mat JAV skyrė milijoną dolerių Baltijos šalių ekologinei paramai ir reikia numatyti konkrečią programą, kaip geriau šias lėšas investuoti. Svečiai kartu su Lietuvos aplinkos apsaugos departamento generaliniu direktoriumi Evaldu Vebra surengė spaudos konferenciją, kurioje buvo kalbama apie pasiektus susitarimus, pateiktus kai kurių objektų būklės vertinimus. E. Vėbra pažymėjo, kad mums šiuo metu yra labai aktualus aplinkosaugos kokybės standartų klausimas, kad būtina pereiti prie EEB standartų. Taip pat reikia nustatyti taršos matavimo taškus bei vietas, tiksliai žinoti oro, žemės, vandens užteršimo lygį visuose regionuose. Labai svarbu šiuo metu įdiegti atliekų tvarkymo sistemą. Pažangias šios srities technologijas mums galėtų pasiūlyti ir padėti įdiegti JAV specialistai. Geriausiai nusimanantis apie Lietuvos aplinkosaugos problemas V. Adamkus (jis Respublikoje reguliariai lankosi nuo 1972 metų) sulaukė daugiausia klausimų. Paprašytas pakomentuoti neseniai Vyriausybės priimtą sprendimą statyti naftos terminalą antrojoje Melnragėje, V. Adamkus pažymėjo, kad buvo pasiūlyti net penki variantai. Trys atmesti iš karto, o iš dviejų blogybių pasirinkta mažesnioji. Tačiau nutiesus vamzdynus, toje vietoje mišką reikia iš karto atsodinti, kad būtų atitaisyta gamtai padaryta skriauda. V. Adamkus taip pat pabrėžė, kad JAV ne tik susirūpinusi ekologine padėtimi Lietuvoje, bet ir galėtų atlyginti nuostolius. Materialinę pagalbą derindami su žiniomis, pasiektume esminių permainų gamtosaugoje. B. Frymenas gerai įvertino specialistų, numačiusių racionalų paramos paskirstymą, darbą. Jis sakėsi esąs apstulbintas, kokios didžiulės mūsų gamtosaugos problemos, tačiau jos būdingos ir kitoms Rytų Europos šalims. Vakar Lietuvos žurnalistų sąjungoje įvyko V. Adamkaus susitikimas su spaudos ir televizijos darbuotojais. Pokalbis neapsiribojo vien gamtosauga, buvo keliamos įvairios visuomeninio, politinio gyvenimo temos, kalbėta apie biznio plėtojimo galimybes dabartinėje Lietuvoje. Pastaruoju klausimu V. Adamkaus nuomonė buvo tokia: negalima verslo žmonių apkrauti nepakeliamais mokesčiais, neleisti užsieniečiams įsigyti žemės, kurioje pastatytos ar statomos jiems priklausančios įmonės. V. Adamkus pasakė, kad, jo nuomone, Lietuvoje politinė padėtis yra sudėtinga, todėl susidarė palanki situacija įsivyrauti baimei dėl ateities, stiprėti netikrumo jausmui, nes įstatymai keičiami ar gali keistis kas savaitę. Nevienodoje padėtyje atsidūrė lietuviai, okupavus Lietuvą deportuoti į Rytus, ir tie, kurie pasitraukė į Vakarus. Jei pirmieji pripažįstami teisėtais Lietuvos piliečiais, antrieji susiduria su daugybe keblumų. Paklaustas, ar nenorėtų bolotiruotis kandidatu į Lietuvos prezidento postą, V. Adamkus atsakė, kad šiuo metu tai nerealus klausimas. Lietuvai, matyt, reikėtų žmogaus, kuris kartu su tauta būtų iškentėjęs visus tuos 50 metų. Kartu pastebėjo, kad iš prezidento tikėtis stebuklo, visų problemų išsprendimo taip pat neverta. Šį rytą Valdas Adamkus išvyko į JAV.


Padėtis Argentinoje ir toliau tebėra nepaprastai įtempta, nors prezidentas Artūras Frondisis paskelbė sudarąs naują koalicinę vyriausybę ir nauji ministrai jau davė priesaiką. Kariniai sluoksniai ir toliau reikalauja, kad atsistatydintų pats prezidentas. Tuoj pat, sudarius ministrų kabinetą, karinių jūrų pajėgų atstovai pareiškė, kad jie nesutinka su tokiu politinės krizės išsprendimu, nes, jų nuomone, naujasis kabinetas nėra „nacionalinės sąjungos“ vyriausybė. Armijos vyriausiosios vadovybės atstovai taip pat pareikalavo, kad Frondisis atsistatydintų. Sausumos kariuomenės vadas generolas Raulis Pogis pranešė valstybės sekretoriui armijos reikalams generolui Rosendui Fragai, kad armija taip pat reikalauja Frondisio atsistatydinimo iš prezidento posto. Vakar vakare generolas Rausonas – trečiosios motomechanizuotos divizijos, dislokuotos Buenos Aireso provincijos pietuose, vadas – padarė pareiškimą, kuriame ragino pradėti karinį maištą prieš Frondisį. Argentinos prezidento kanceliarija paskelbė oficialų pareiškimą, kuriame sakoma, kad Artūras Frondisis, nepaisydamas jam kariškių daromo spaudimo, nepasitrauks iš šalies prezidento posto. Šis pareiškimas buvo paskelbtas po to, kai dimisijos generolas Pedras Aramburu teikė Frondisiui laišką, kuriame valstybės sekretoriai armijos, karinių jūrų ir karinių oro pajėgų reikalams vieningai reikalauja, kad Frondisis atsistatydintų.


Kaip praneša spauda, Prancūzijos valdžios organal toliau vykdo represijas prieš Alžyro gyventojus. Vakar Tlemseno mieste 3 tükstančiai kareivių ir policininkų apsupo musulmonų gyvenamą kvartalą ir padarė ten visuotinę kratą, buvo „patikrinta“ 10 tūkstančių arabų. Laikraščiai rašo, kad nesibaigia mušiai tarp Nacionalinio išsivadavimo armijos būrių ir prancūzų kariuomenės. Kovo 6 d. už 20 kilometrų į pietus nuo Tebeso miesto įnirtingų kautynių metu žuvo 65 Alžyro sukilėliai. Prancūzų kariuomenės nuostoliai kariniame pranešime, kaip visuomet, nenurodyti.


Pirmą kartą po Antrojo pasaulinio karo Norvegijos darbdaviai ketina reikalauti, kad samdomieji darbuotojai sutiktų su tiesioginiu darbo užmokesčio sumažinimu. Darbdavių nuomone, numatytas priemonių krizei įveikti pakete mokesčių sumažinimas 5,5 milijardo kronų yra nepakankamas ekonomikai pagyvinti. Be to, jie primena, kad Švedijoje ir Suomijoje darbo užmokestis pastaruoju metu sumažėjo 12 bei 15 procentų, Norvegijoje nepakito ir tik Danijoje padidėjo 8 procentais. Norvegijos profsąjungų federacija su tuo nesutinka, nurodydama, kad ir mokesčių sumažinimas bus finansuojamas daugiausia iš samdomųjų darbuotojų kišenės, didinant akcizo ir kitokią rinkliavą.


Varšuvoj politinių kombinacijų netrūksta. Tačiau visos jos pasižymi tuo, kad joms įvykdyti reikia eiti į konfliktą su taika. O tuo tarpu galbūt niekas taip nėra reikalingas taikos, kaip Lenkija. Šių dienų Lenkijoj yra daug vidaus sunkumų, ardančių pačių lenkų vienybę, atmetus kitų tautų interesus. Dabartinė Lenkija juk sudaryta iš trijų didelių dalių, kurių kiekviena prieš karą gyveno atskirą politinį ir kultūrinį gyvenimą: Poznanės sritis su A. Silezija ir Dancigo koridorium, Galicija su Krokuva ir Lvovu, ir tikroji „Krulevstvo“ su Varšuva. Pirmoji priklausė Vokietijai, antroji – Austrijai Vengrijai ir trečioji – Rusijai. Nors lenkų tautiškas susipratimas buvo visose trijose dalyse lygus, tačiau vis dėlto atsirado būdo ir pažiūrų skirtumų. Todėl lenkams dabar taip sunku yra susitarti dėl įtakos valdžioj, nes nei vienos srities šalininkai nenori nusileisti kitiems. Tuo galbūt iš dalies galima aiškinti, dėlko Lenkijoj pateko į pirmą vietą Pilsudskis. Ir tik todėl Pilsudskio asmuo yra taip pučiamas ir didvyrinamas, kad aplink jį be didesnių kovų spiestųsi visų sričių ir pažiūrų lenkai. Pilsudskis virto lenkų vienybės simbolu. Pilsudskio svajonės sudaryti didelę, istorišką Leilkiją yra priimtinos visiems lenkams, nes turbūt nėra lenko neimperialisto. Tad dabar, Pilsudskiui apsirgus, yra suprantamas nerimas, kurs kyla lenkų politinėse sferose, keliant klausimą, kas galėtų pavaduoti Pilsudskį, paimti jo vietą. Šiuo atveju eina dalykas ne apie formališką šios ar kitos vyriausybės vietos paėmimą, vis tiek kokia ta vieta būtų, bet apie tai, kur rasti naują žmogų, kurio vardas, dėl didelės pavarytos reklamos, virto plačiose tautos masėse populiariškiausiu vardu, „mūsų dziadeku“, apie kurį yra skleidžiamos įvairiausios būtos ir nebūtos legendos, ir kas svarbiausia, paskui kurį eina visa kariuomenė, tiek tikrieji „pilsudčikai“, tiek „halerčikai“, tiek visi kiti. Tokių žmonių išauklėti negalima, juos iškelia gyvenimo aplinkybės. Taip buvo iškilęs Pilsudskis. Ir jam susirgus, vyriausybė stengiasi jo beviltį sveikatos stovị paslėpti, kad ne taip greitai būtų pajusta, kad jau nėra jėgos, kuri pajėgė valdyti. Ir mes matom, kad jau dabar Varšuvoj prasideda kova už valdžią: seimas, kurs buvo užguitas, pajuto progą atsigauti, ir pirmuoju tos kovos ženklu yra faktas, kad seimas truputį apkarpė karo išlaidos. Vyriausybės laimė, kad dabar seimo pirmininku yra ne Bartelis, kaip buvo projektuota, bet socialistas Dašinskis, kurs šiuo kritišku momentu gelbsti situaciją, neleisdamas seimui eiti į atvirą kovą su vyriausybe. Vyriausybė dabartiniu metu nėra tiek stipri, kad tą kovą laimėtų; o seimą paleisti neturi reikiamo autoriteto. Todėl tolimesnis vidaus krizio, kovos už valdžią, Lenkijoj plėtojimasis yra labai įdomus. Bet Pilsudskio negalėjimas aktingai dalyvauti valdžioj nebūtų atkreipęs į save didelio užsienių dėmesio, jei tik jis būtų grynai vidaus dalykas. Bet Pilsudskio pasitraukimas iš valdžios turi didelės reikšmės ir visai Lenkijos užsienių politikai. Juk kiekvieną pavasarį rytų Europoj taip sakant visi žvirbliai čiauška apie karą. Kur tas karas turi prasidėti, su kuo - tas niekam tikrai nežinoma, bet faktas, kad visi jo laukia. Taip ir šiemet buvo laukiama karo, tik šį kartą gal kiek aiškesne forma, būtent naujo lenkų rusų karo. Ėjo gandai, kad užsienių pinigais jau esanti sudaryta būsimos nepriklausomos Ukrainos vyriausybė, kad skubiai kaž kur Galicijoj ar kur kitur verbuojama ukrainiečių kariuomenė. Tos „nepriklausomos Ukrainos“ vyriausybės ir kariuomenės uždavinys esąs kartu su Lenkija kariauti su Sovietų Rusija. To karo rezultate gema Ukraina ir Gudija, sujungtos kažkokiais ryšiais su Lenkija. Ir visai tai akcijai turėjęs vaduoti Pilsudskis. Ar yra bent šiek tiek teisybės šiuose ganduose – sunku pasakyti, bet kad iš kažkur iš palėpių tie gandai kyla – faktas. Tačiau šioks ar toks karas rytų Europoj yra neįmanomas tol, kol bus lietuvių lenkų konfliktas, jei tik pats tas konfliktas neprives prie karo. Juk devyneris metus niekam nekliudė ,,karo stovis“ tarp Lietuvos ir Lenkijos. Bet nuo pereitų metų rudens lietuvių lenkų santykiais susidomėjo ir T. S-ga ir vakarai. Mat, lenkai pasijuto staiga negalį gyventi be gerų santykių su Lietuva. Konfliktas taip sakant bendromis pajėgomis buvo nustumtas nuo „negyvojo taško“. Tačiau ir pradėjus derybas, nematyt, kaip galima jis likviduoti, atmenant lenkų pažiūras ir nusistatymą Lietuvos atžvilgiu. Bet tik viena aišku, kad dabartinės Varšuvos pastangos „susitarti“ su Lietuva yra diktuoiamos visai ne „gerų kaimyniškų“ santykių pasiilgimu. Lenkijos Pabaltės politika – siekimas sudaryti bloką Lenkijoj hegemonijoj – turi tikslo gauti į savo rankas Baltijos jūrų rytų krantų uostų kontrolę, nes per tuos uostus eina keliai į Rusiją. Todėl jei p. Zaleskis ir neigia ,,vieno lenkų delegacijos nario“ padarytus pareiškimus apie biokų politiką, tai čia yra ne kas kita, kaip tiktai politika“. Ir už hegemoniją Pabaltėj Lenkija, galimas daiktas, sutiktų net reviduoti sieną su Vokietija. Vakarai – vokiečiai – jau yra nugalėję pas save slavus; vakaruose slavai – lenkai – negali pastūmėti germanų tautų; gali būti tik atvirkščiai, germanų spaudimas į rytus. Todėl lenkai būtų linkę taip sakant „atsipirkti“ iš vokiečių vakaruose tam tikromis teritorialinėmis kompensacijomis, kad gautų laisvesnes rankas šiaurėj ir rytuose. Visa tai yra problemos, vertos mūsų kuodidžiausio susidomėjimo.


Vakar pradėti „Lietuvos avialinijų” čarteriniai reisai Vilnius - Tel Avivas - Vilnius. Kaip Eltos korespondentą informavo „Lietuvos avialinijų” generalinis direktorius Alvydas Strička, šiuo maršrutu, esant užsakymų, bus skrendama kartą per savaitę. Netrukus numatoma pradėti čarterinius reisus į Paryžių, tariamasi nutiesti liniją į London


Nauji tarybiniai pasiūlymai SNO Generalinės Asamblėjos sesijoje

Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos vyriausybės pavestas, TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko paprašė SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijos pirmininką Zafrulą Chaną įtraukti į SNO Generalinės Asamblėjos septynioliktosios Sesijos dienotvarkę svarbiu ir skubiu klausimu punktą – „Preventyvaus branduolinio karo propagandos pasmerkimas“. Tarybų Sąjungos delegacijos pateiktame rezoliucijos projekte šiuo klausimu SNO Generalinė Asamblėja raginama pasmerkti „kaip agresyvius aktus, prieštaraujančius SNO įstatų tikslams bei principams ir taikos palaikymo interesams ir nesuderinamus su žmonijos garbe ir sąžine, bet kuriuos raginimus pradėti preventyvų branduolinį karą, pirmiems smogti branduolinį smūgį“. Rezoliucijoje siūloma „visoms branduolinį ginklą turinčioms valstybėms pirmuoju žingsniu į visišką jo naudojimo uždraudimą neatidėliojant iškilmingai įsipareigoti nenaudoti šio ginklo pirmoms“: pasmerkti „kaip vieną iš pavojingiausių karo propagandos formų pareiškimus, kuriais reikalaujama revanšo ir peržiūrėti Europos valstybių sienas, kurios susidarė kaip antrojo pasaulinio karo rezultatas“, sakoma rezoliucijoje. Rezoliucijoje taip pat siūloma pasmerkti „kaip prieštaraujančius SNO deklaracijai apie nepriklausomybės suteikimą kolonijų šalims ir tautoms ir sudarančius grėsmę visuotinei taikai raginimus griebtis jėgos prieš tautas, stojusias „į nacionalinio išsivadavimo ir nepriklausomo vystymosi kelią; ir pasiūlyti „visoms valstybėms trumpiausiu laiku, kiekvienu atveju ne vėliau kaip po šešių mėnesių nuo šios deklaracijos priėmimo dienos, išleisti, jeigu jie nebuvo išleisti anksčiau, įstatymus, kuriais karo propaganda bet kuria forma paskelbiama labai sunkiu nusikaltimu taikai bei žmoniškumui ir numatoma griežta bausmė asmenims, kaltiems varant tokią propagandą“. Tarybų Sąjungos vyriausybės nuomone, sakoma paaiškinamojo rašto pabaigoje, dabar susidariusiomis aplinkybėmis reikalingi skubūs ir neatidėliotini visų valstybių veiksmai, kad būtų užkirstas kelias preventyvaus branduofinio karo propagandai. Šiuos uždavinius įgyvendinti padėtų atitinkama Generalinės Asamblėjos rezoliucij


DEŠIMTĄJĄ VI Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio dieną įvyko didinga jaunimo manifestacija. Tą dieną sukako 12 metų, kai amerikiečių aviacija numetė ant Japonijos Hirosimos miesto pirmąją atominę bombą, dėl kurios buvo daugybė aukų, milžiniški sugriovimai. Maskvos jaunuoliai ir merginos išėjo į miesto gatves protestuoti prieš branduolinio ginklo bandymus, pareikalauti nutraukti jo gamybą. Virš manifestacijos dalyvių kolonų — plakatai, raginantieji ginti taiką, protestuojantieji prieš atominio karo grėsmę. Plakatuose įrašyta: „Taika — milijonų valia!”, „Hirosima neturi pasikartoti!”, „Karo jėgos turi atsitraukti!”, „Pasauliui taiką!”, „Uždrausti atominį ginklą!”. Jaunimas dainavo dainas apie taiką ir draugystę. Šimtai tūkstančių darbo žmonių, stovėdami šaligatviuose, karštai sveikino jaunuosius kovotojus už taiką. Karštais plojimais ir šūksmais jie reiškė savo pritarimą taikiems tarybinių jaunuolių ir merginų siekimams. Manifestantai įžengia į Maniežo aikštę. Aplink estradą — didelės užsienio ir Tarybų Sąjungos dailininkų antikarinių plakatų fotoreprodukcijos. Plevėsuoja vėliavos. Jaunuoliai ir merginos palaipsniui užpildo visą aikštę. Virš gretų sklinda daina „Skriskite, balandžiai, skriskite”, ją atlieka orkestras ir choras. Deglų nešėjai pakyla estrados pakopomis. Maža mergaitė deda baltas gėles ant „Hirosimos akmens”. Ji uždega deglą, kurio liepsna matyti iš visų aikštės kampelių. Galingai, iškilmingai skamba Bethoveno Penktoji simfonija. Susirinkusiųjų dėmesį patraukia japonų mergina, kuri tik ką pakilo į estradą. Tai festivalio delegatė — Hisako Nagata. Ji prieina prie mikrofono ir sako kalbą, kurioje pasakoja apie Hirosimos ir Nagasakio aukas, ragina viso pasaulio jaunimą kovoti už vandenilinio ir atominio ginklo bandymų uždraudimą. Savo kalbą Hisako Nagata baigia žodžiais: „Žemėje turi triumfuoti taika! Žmonija turi klestėti!” Tūkstančiai mitingo dalyvių ploja reikšdami savo visišką solidarumą su jaunąja Japonijos atstove. Į sceną pakyla tarybinės didvyrės Zojos Kosmodemjanskos motina Liubov Timofiejevna Kosmodemjanskaja. Ji šiltai, motiniškai apkabina merginą ir padovanoja jai skarelę. Japonijos delegatė pasiūlo susirinkusiems pagerbti tylos minute žuvusiųjų nuo pirmosios atominės bombos atminimą. Įsiviešpatauja tylos minutė. Jaunieji žmonės iš daugelio pasaulio šalių, tarybinis jaunimas nulenkia galvas atminti Japonijos Hirosimos miesto gyventojams, žuvusiems atominio bombardavimo metu. Mitinge labai atidžiai buvo išklausyta tarybinio jaunimo atstovo Tarybų Sąjungos Didvyrio Aleksejaus Maresjevo kalba. — Mes visi čia atėjome su vieninga mintimi apie draugyste ir taiką tarp tautų, — pareiškė Maresjevas. — Kaip žmogus, patyręs visus karo sunkumus ir mokantis vertinti gerybes, kurias duoda taikus gyvenimas, aš noriu pasakyti: tie, kurie mėgina pasėti naujo, dar baisesnio karo sėklą, tie, kurie grūmoja atomine bomba, sukelia viso, kas yra pasaulyje dora, rūstybę ir neapykantą. — Aš tvirtai tikiu, toliau kalbėjo Maresjevas, — kad jaunoji karta karštai siekia taikos. Pagarbos visų šalių tautoms ir draugystės dvasia išauklėtų milijonų Tarybų šalies jaunųjų žmonių vardu aš sakau: tarybinis jaunimas tvirtai budėjo, budi ir budės taikos sargyboje! Tebūnie viso žemės rutulio jaunimas tvirtai įsitikinęs, kad jaunoji Tarybų šalies karta yra jo ištikimiausias draugas kovoje už taiką ir geresnę ateitį! Testiprėja visų pasaulio jaunųjų žmonių vienybė už taiką ir draugystę pasaulyje. Tribūnoje Pasaulinės Taikos Tarybos vicepirmininkas Džemsas Endikotas. Pasaulinės Taikos Tarybos vardu jis sveikina VI Pasaulinį festivalį ir mitingo dalyvius. Mes nepasieksime taikos, pasakė Džemsas Endikotas, ir neišvengsime naujos Hirosimos be organizuoto masinio judėjimo ir be kovos, negailint jokių jėgų. Todėl mes raginame visas tautas stoti ir pareikalauti, kad butų nutraukti branduolinio ginklo bandymai, kad šis ginklas būtų sunaikintas, ir per nusiginklavimą būtų apginta taika. Baigdamas Džemsas Endikotas pareiškė: — Mes esame įsitikinę, kad jaunimas, pažinęs šiame festivalyje džiaugsmą ir draugystę, nuneš šį atsišaukimą visiems žemės rutulio žmonėms. Anglijos ir Indijos jaunimo atstovai, kalbėjusieji mitinge savo šalių jaunuolių ir merginų vardu, taip pat protestavo prieš branduolinio ginklo bandymus; jie pareiškė, kad kovos už taiką visame pasaulyje. Mitingo dalyviai ilgai trunkančiais plojimais sutiko Japonijos delegacijos festivalyje vadovą Sano Susumu, didelę grupę Japonijos jaunuolių ir merginų. Sano Susumu perskaitė Japonijos delegacijos kreipimąsi, kuriame ji ragina viso pasaulio jaunimą ir studentus stiprinti savo tarpe draugystę ir savitarpio supratimą, veikti prieš karą, už taiką visame pasaulyje. Radijas paskleidžia virš Maniežo aikštės ir toli už jos ribų Japonijos jaunimo dainą „Neleisime mesti atominės bombos!”. Mitingo pabaigoje maža rusų mergaitė paleido baltą balandį. Jis pakilo aukštyn, ir ta pačią akimirką orkestras ėmė groti draugystės ir taikos dainą — Demokratinio jaunimo himną. Manifestacija ir mitingas galingai pademonstravo taikius jaunimo siekimus, jo troškimą žūt būt pašalinti atominio karo grėsmę.


Vakar tarybiniu „Chabarovsko“ laivu iš Havanos išplaukė mokytis į Tarybų Sąjungą 300 Kubos jaunuolių. Metus laiko pasimokę TSRS technikos mokyklose Kubos jaunuoliai įgys traktorininkų, kombainininkų, medvilnės ir ryžių augintojų, laukininkų, liaudies dvarų ir kooperatyvų administratorių specialybe


Po oficialaus pranešimo apie būsimąjį referendumą, kuris turi pakeisti konstituciją, – kad respublikos prezidentas būtų renkamas tiesioginiuose rinkimuose, – visoje Prancūzijoje protestuojama prieš šią priemonę, kuri, kaip rašo apžvalgininkai, pažeidžia pačią de Golio konstituciją. Šia priemone mėginama sustiprinti asmeninę de Golio valdžią. Respublikoniškos krypties politinės partijos – Komunistų partija, socialistų partija, jungtinė socialistų partija, radikalų partija ir UDSR – pareiškė griežtą protestą. „Faktiškai norima sustiprinti vieno žmogaus valdžią. Beveik visa valdžia ir šiaip jau priklauso jam“, – rašo Prancūzijos Komunistų partijos vadovybės narys Etjenas Fažonas laikraštyje „Jumanitė“. Be verslininkų laikraščio „Eko“ ir provyriausybinio „Nasjon“, nė vienas komentatorius pilnutinai nepritaria vyriausybės projektams. Uoliausi de Golio šalininkai apgailestauja akivaizdų konstitucijos pažeidim