Tautų S-gos darbai per paskutiniuosius metus

Rugsėjo 10 d. Ženevoje prasidėjo eilinė Tautų Sąjungos pilnaties sesija. Šia proga pravers arčiau susipažinti su Tautų Sąjungos nuveiktais darbais per paskutiniuosius metus. Dėl šių darbų Tautų Sąjungos sekretoriatas jau yra paruošęs oficialinį pranešimą Tautų Sąjungos tarybai. Pasinaudodami šiuo pranešimu, paduodame trumpą santrauka žinių apie Tautų Sąjungos veikimą nuo 1929 metų rudens sesijos iki šių metų birželio mėnesio. Tautų Sąjungos darbas, be pilnaties ir tarybos posėdžių, eina sekretoriate ir įvairiose komisijose, tiek laikino, tiek nuolatinio pobūdžio. Be to, Tautų Sąjunga turi autonominius organus, kaip tarptautinis tribunolas, tarptautinis darbo biuras, ir specialinius tarptautinius institutus, kaip intelektualinio bendradarbiavimo, privatinės teisės suvienodinimo ir kt. Šios įstaigos savo darbą atlieka, paprastai, ruošdamos įvairias ankietas, šaukdamos konferencijas ir t. t. Todėl Tautų Sąjungos veikimą įvairiose srityse gan sunku net trumpai suminėti. Pažymėsime tik pačius svarbiausius žygius. 1. Juridiniai klausimai. Čia tenka paminėti įvykusią šiais metais tarp 13 kovo ir 12 balandžio tarptautinei teisei kodifikuoti konferenciją Haagoje. Šioje konferencijoje buvo svarstomi pilietybės, teritorialinių vandenų ir valstybių už nuostolius svetimšaliams atsakomybės klausimai. Iš konferencijos nutarimyų pilietybės klausimu gan įdomi yra konferencijos rekomendacija Tautų Sąjungos nariams ištirti klausimą, ar negalima būtų jų įstatymdavystėje įvesti pilietybės srityje lyčių lygybės principą, t. y. nustatyti, kad ateityje žmonos pilietybė nebūtų nustatoma, be jos sutikimo, vien tik pačių jungtuvių faktu arba vyro pilietybės pakeitimu. Toliau reikia paminėti Tautų Sąjungos pakto 12, 13 ir 15 str. str. pakeitimą ir naujo 7 bis straipsnio įvedimą. Šie pakeitimai yra padaryti einant Tautų Sąjungos pilnaties 1929 metų rugsėjo 24 d. nutarimu suderinti Tautų S-gos paktą su Kellogo paktu. Šis pastarasis klausimas sudaro vieną iš stambenių šios T. S-gos pilnaties darbų tvarkos punktų. Iš kitų T. S. darbų juridiniais klausimais tenka dar pažymėti darbus komisijos, išrinktos studijuoti Tautų Sąjungai globojant pasirašytų konvencijų ratifikacijos pavėlavimus. Einant šios komisijos raportu, Tautų Sąjungos Taryba šių metų gegužės 13 d. yra priėmusi nutarimą pagilinti ateityje konvencijų paruošiamuosius darbus, kad valstybės galėtų nuodugniai susipažinti su konvencijomis dar prieš jų pasirašymą, o ne po to. 2. Politiniai klausimai. Čia tenka pažymėti ilgai užtrukusios vengrų optantų bylos laimingą užbaigimą šių metų balandžio 28 d. ir Tautų Sąjungos tarybos intervenciją Bolivijos ir Paragvajaus konflikte, kilusiame šių metų sausio mėnesį ir laimingai pasibaigusiame šių metų gegužės 12 d. 3. Nusiginklavimas. Kaipo tarptautinė įstaiga taikai palaikyti, Tautų Sąjunga plačiai rūpinasi nusiginklavimo reikalais. Einant anksčiau priimtomis rezoliucijomis ir rekomendacijomis, turėjo būti paruošta plati nusiginklavimo konferencija, į kurią turėjo suvažiuoti visos valstybės, suinteresuotos nusiginklavimu sausumoj, jūrose ar ore. Tačiau praėjusiais metais Tautų Sąjungos siekimai šioje srityje konkrečiai pasireiškė tik Londono konferencija jūrų nusiginklavimo klausimais. Šioje konferencijoje, kuri tęsėsi nuo šių metų sausio 21 d. ligi balandžio 22 d., dalyvavo tik santarvės valstybės. Dėl kilusių tarp Italijos ir Prancūzijos ginčų laivyno pariteto klausimu, šioji konferencija apčiuopiamų vaisių nėra davusi. Dėl to ir Tautų Sąjungos nusiginklavimo komisija, kuri turėjo posėdžiauti šią vasarą, atidėjo savo posėdžius ligi lapkričio 3 d. Be to, Tautų Sąjungoj dirba specialinė komisija, kuriai pavesta paruošti projektą konvencijos dėl privatinės ginklų gamybos ir tų ginklų prekybos kontrolės. 4. Arbitražo ir saugumo klausimai. Čia Tautų Sąjunga susirūpinusi bendrosios konvencijos arbitražo reikalais paruošimu. Tačiau Tautų Sąjungos narių nuomonėms dėl šios konvencijos tikslumo pasidalinus, pasirodė reikalingos gilesnės klausimo studijos ryšy su kitomis problemomis, liečiančiomis tą patį reikalą. Iš eilės tenka paminėti labai svarbų taikai palaikyti projektą konvencijos dėl finansinės paramos užpultiems Tautų Sąjungos nariams. Numatoma, kad šioji konvencija dar šioje sesijoje bus pasirašyta. 5. Ekonominiai klausimai. Čia pirmoje eilėje prisieina nurodyti š. m. vasario 17—kovo 24 d. d. įvykusią muitų paliaubų konferenciją, kurios metu 11 valstybių buvo pasirašyta konvencija, kurios pagrindiniai nuostatai yra šie: 1) pasirašiusios valstybės pasižada neatsisakyti nuo galiojančių prekybos sutarčių iki 1931 m. balandžio 1 d. ir 2) nekelti esamų muitų. Prie šios konvencijos vėliau prisidėjo dar 7 valstybės. Tačiau ši konvencija įgys galios neanksčiau 1930 m. lapkričio 30 dienos. Toliau tenka paminėti konferenciją dėl svetimšalių traktavimo. Ši konferencija yra įvykusi 1929 m. lapkričio 5 — gruodžio 4 d. d. Suskilus nuomonėms, šioji konferencija prie konvencijos pasirašymo nepriėjo. Konferencijos darbus numatyta tęsti antroje jos sesijoje, kuri turi įvykti dar prieš šių metų gruodžio 31 d. Iš eilės reikia pažymėti agrarinę Tautų Sąjungos ankietą. Šios ankietos tikslas — išaiškinti žemės ūkio būklę įvairiuose kraštuose ir surasti priemonių žemės ūkio kriziui pašalinti. Šios ankietos daviniai bus svarstomi dabartinės sesijos metu. 6. Kiti klausimai. Tenka pažymėti dar Tautų Sąjungos darbus atskirų valstybių finansinio palaikymo srityje, parūpinant joms paskolas, šelpiant tremtinius (Graikijoj ir Bulgarijoj) etc. Nemaža Tautų Sąjunga prisideda ir prie higienos organizacijos įvairiuose kraštuose, ar tai rengdama centralines higienos stotis bei ligonines, ar tai rinkdama statistinius davinius apie mirtingumą, ligų išsiplatinimą ir t. t. Svarbius uždavinius Tautų Sąjunga turi taip pat mandatų vykdymo srityj. Praėjusiais metais mandatų komisija yra svarsčiusi Irako į Tautų Sąjungą priėmimo klausimą, susirėmimus tarp žydų ir arabų Palestinoje dėl „raudų sienos“ ir dėl vakarų Samoa administracijos. Paskui eina mažumų reikalai, Saaro ir Dancigo klausimai, moterų ir vaikų apsauga, opiumo ir nuodingų preparatų gamybos ir prekybos kontrolės klausimai, tarptautinio intelektualinio bendradarbiavimo instituto, tarptautinio darbo biuro, tarptautinio tribunolo darbai ir t. t. ir t. t. Iš to matyti, kad Tautų Sąjunga tikrai yra virtusi tarptautiniu parlamentu, kuris savo sesijose svarsto įvairiausius klausimus, apimančius beveik visas tarptautinio gyvenimo šakas. Nėra ko stebėtis dėl to, kad ir Tautų Sąjungos biudžetas kasmet auga. 1930 m. išlaidos Tautų Sąjungos įstaigoms išlaikyti siekė 28.210.248 frankų, o 1931 m. numatyta 29.966.436 frankai.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Pietūs leiboristų partijos nacionaliniame vykdomajame komitete G. M. Malenkovo garbei

LONDONAS, kovo 20 d. (TASS). Vakar vakare leiboristų partijos nacionalinis vykdomasis komitetas surengė pietus viešinčio Anglijoje TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotojo, elektrinių ministro G. M. Malenkovo garbei. Pietuose dalyvavo leiboristų partijos nacionalinio vykdomojo komiteto pirmininkas E. Gučas, leiboristų partijos lyderis H. Geitskelas, partijos lyderio pavaduotojas D. Grifitsas, partijos generalinis sekretorius M. Filipsas, nacionalinio vykdomojo komiteto nariai ir žymūs leiboristų partijos veikėjai ponia E. Samerskil, E. Bivenas, R. Krosmenas, T. Draibergas, G. Vilsonas, S. Silvermenas, U Berkas, ponia B. Kasl, ponia A. Beikon, D. Devisas, D. Kuperis, ponia M Herbison, H. Ernšou, A. Skefington, ponia E. Horan ir kiti. Nuo Tarybų Sąjungos pietuose dalyvavo G. M. Malenkovas ir TSRS Ambasadorius Didžiojoje Britanijoje J. A. Malikas. Pietūs praėjo draugiškoje aplinkoje.


NIUJORKAS, III. 1. (TASS-ELTA). Amerikos laikraščiai, remdamiesi oficialiais asmenimis Vašingtone, šiandien praneša, kad JAV prezidentas Kenedis jau nutarė vėl pradėti branduolinius bandymus atmosferoje. Kaip praneša laikraščio „Niujork taims“ Vašingtono korespondentas, oficialus pareiškimas apie šį JAV prezidento nutarimą bus paskelbtas po kelių dienų. LONDONAS, III. 1. (TASS-ELTA). Ministras pirmininkas Makmilanas šiandien bendruomenių rūmuose pareiškė, kad „praktiškai baigta“ ruoštis Anglijos požeminiam branduolinio ginklo bandymui, kuris bus įvykdytas JAV teritorijoje Nevados valstijoje. Bandymas, pasakė jis, įvyks „labai greitai“.


VAŠINGTONE RENGIAMI NAUJI KARINIAI PLANAI

Vakar prezidentas Eizenhaueris daugiau kaip dvi valandas tarėsi su JAV nacionalinės saugumo tarybos nariais klausimais, susijusiais su prasidedančia Paryžiuje gruodžio 16 d. NATO šalių vyriausybių vadovų konferencija. Baltieji rūmai pareiškė spaudos atstovams, kad, „kaip galima manyti”, pasitarimo dalyviai svarstė politiką ir planus ryšium su NATO sesija”. Agentūros Junaidet Pres pranešimu, pasitarime dalyvavo valstybės sekretorius Dalesas, gynybos ministro pavaduotojas Kuorisas, finansų ministras Andersonas, atominės energijos komisijos pirmininkas Strausas, viceprezidentas Niksonas, mobilizavimo gynybai valdybos vadovas Grėjus, einantis jungtinės štabų viršininkų grupės pirmininko pareigas admirolas Berkas, centrinės žvalgybos valdybos vadovas Alenas Dalesas ir kiti.


NIUJORKAS, birželio 17 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša Amerikos spauda iš Port-o-Prenso (Haitis), Haityje stiprėja protesto judėjimas prieš antidemokratinį perversmą, kurio dėka paėmė valdžią karinis triumviratas, vadovaujamas armijos štabo viršininko brigados generolo Kebro. Chuntos suformuotas kabinetas, agentūros Junaited Pres liudijimu, ištisai sudarytas iš kariškių. Agentūros Junaited Pres korespondentas praneša iš Port-o-Prenso, kad birželio 16 d. Port-o-Prenso landynėse 12 valandų vyko kruvini kariuomenės mūšiai su nuversto laikinojo prezidento Danielio Finjolio šalininkais. Ne mažiau kaip 50 žmonių užmušta ir šimtai žmonių sužeisti. NIUJORKAS, birželio 17 d. (TASS-ELTA). Sprendžiant iš paskutinių Amerikos spaudos pranešimų iš Port-o-Prenso (Haitis), generolo Kebro vadovaujama karinė Chunta toliau terorizuoja sostinės darbininkų rajonų gyventojus. Užmušta daugiau kaip 100 žmonių. Suimta apie 1000 ėjusio Haičio prezidento pareigas Finjolio šalininkų. Karinė chunta išleido dekretą, kuriuo draudžiama streikuoti ir numatoma rūsčiausia bausmė už šio draudimo pažeidimą. Amerikos spauda nurodo, kad JAV ambasadorius Haityje palaiko nuolatinį kontaktą su armija.


Lietuvių žurnalistų sąjunga, vienijanti plunksnos brolius užsienyje, išleido pirmą jau anksčiau žadėto savo leidinio ”Mūsų pasaulyje” numerį. Pirmame leidinio puslapyje spausdinama Lietuvių žurnalistų sąjungos (LŽS) valdybos narių nuotrauka, taip pat kreipimasis į kolegas su kvietimu bendradarbiauti, teikti informacijas, dalytis profesinio darbo patyrimu. Kituose puslapiuose garbingų sukakčių proga sveikinami sąjungos nariai Vytautas Gedgaudas, Aurelija Balašaitienė, dr. prelatas Juozas Prunskis, LŽS valdybos pirmininkas Kęstutis K. Miklas, Rūta Kleva Vidžiūnienė, Vilius Bražėnas. Trumpai aprašoma kiekvieno jubiliato žurnalistinė veikla, pranešama, pavyzdžiui, kad buvusi ilgametė LŽS pirmininkė R. K. Vidžiūnienė dabar gyvena Lietuvoje, Kačerginėje. “Mūsų pasaulyje” rašoma ir apie lietuvių žurnalistams paskirtas premijas, informuojama, kad JAV krašto Lietuvių bendruomenės Kultūros taryba ir šiais metais ketina premijuoti labiausiai nusipelniusį žurnalistą, dailininką, muziką, mokytoją ir radijo programų vedėją. Sudarytas premijavimo komitetas. Pateikiama informacijos ir iš Lietuvos žurnalistų sąjungos veiklos. Naujajame mūsų išeivijos žurnalistų leidinyje taip pat pranešama, kad giminingos organizacijos - Lietuvių rašytojų draugijos centras, - tris kadencijas buvęs Niujorke, dabar, išrinkus naują valdybą, persikėlė į Čikagą. Leidinyje “Mūsų pasaulyje” primenama, kad Lietuvių žurnalistų sąjungos durys yra atviros visiems lietuvių spaudos, žinių teikimo bei perdavimo darbuotojams.


Anglijos valdžia toliau vykdo represijas Kipre

LONDONAS, rugsėjo 13 d. (TASS-ELTA). Reuterio agentūros pranešimu iš Nikozijos, Kipro gubernatorius Hardingas vakar dar vieneriems metams pratęsė galioti nutarimus, kuriais Kipro nacionalinio išsivadavimo organizacija (EOKA) ir Visos Graikijos kovos už Kipro apsisprendimą komitetas (PEAK) skelbiami neteisėtomis organizacijomis. Hardingas taip pat pratęsė iki ateinančių metų balandžio mėnesio pabaigos galiojimo laiką įstatymui, kuriuo remdamiesi valdžios organai turi teisę be teismo įkalinti Kipro gyventojus, įtartus priklausymu nacionalinio išsivadavimo judėjimui.


Gynybos ministrai patvirtino NATO plėtros reikšmę regionui

Kaune vakar susitikę Baltijos šalių gynybos ministrai patvirtino savo šalių siekius tapti NATO narėmis ir pabrėžė, kad jų pakvietimas į aljansą prisidėtų prie saugumo užtikrinimo regione. Tai sakoma ministrų pasirašytame susitikimo komunikate. Lietuvos krašto apsaugos ministras Česlovas Stankevičius, Latvijos gynybos ministras Girtas Kristovskis ir Estijos gynybos ministras Andrus Oovelis dokumente pabrėžia, kad NATO plėtimasis turi tęstis. Jų nuomone, Vašingtone balandį vyksiantis NATO viršūnių susitikimas suteikia galimybę išplėsti saugumo ir stabilumo zoną į Baltijos regioną, pradedant derybas dėl stojimo į aljansą su to siekiančiomis valstybėmis. Lietuvos krašto apsaugos ministerijos Tarptautinių ryšių departamento direktorius Andrius Krivas sakė, kad susitikimo komunikate kalbama ir apie Baltijos šalių gynybinį bendradarbiavimą. Ministerijų pareigūnams ir kariuomenių vadams pavesta parengti veiklos planus jau veikiantiems daliniams - BALTBAT ir laivų eskadrai BALTRON, plėtros planus kuriamai oro erdvės stebėjimo sistemai BALTNET. Susitikime Baltijos šalių gynybos ministrai taip pat pasirašė memorandumą dėl Baltijos gynybos koledžo BALTDEFCOL organizavimo, funkcionavimo ir finansavimo, patvirtino Baltijos bataliono vado, jo pavaduotojo, Baltijos paramos grupės viršininko darbo nuostatus bei trišalio bendradarbiavimo planą kitiems metams. Estijos Tartu mieste veiksiantis koledžas bus inauguruotas kitų metų vasarį - tada susirinks dėstytojai, bus kuriamos ir derinamos mokymo programos, priimami studentai. Tikimasi, kad mokslas koledže prasidės rugpjūčio viduryje. Komunikate ir kituose dokumentuose numatytas programas ir projektus toliau rengs ir tobulins atskiros darbo grupės.


Visi laikraščiai matomose vietose stambiomis antraštėmis pranešė apie nesėkmingą Jungtinių Valstijų mėginimą paleisti dirbtinį Žemės palydovą. Pažymėdami, kad paleidimui buvo ruošiamasi su triukšminga reklama, laikraščiai nurodo, kad sužlugęs palydovo paleidimas smogia naują smūgį Jungtinių Valstijų prestižui. „Al-Gumchurija” pabrėžia šią mintį antraštėje per visą puslapį.


V.Landsbergis „Ryškalas į rudens miglą” („Lietuvos aidas”, 1991.XII.3)

„Keturi Lietuvos laikraščiai, vieningai nepriklausomi ir prisirašę dar penktąjį, vakar paskelbė ultimatumą Vyriausybei - iki 11 valandos ryto! Opozicija lyg skelbia karą - mat siūlo dar „sėsti prie derybų stalo„ - ar nutarė išmėginti dar kokią ”streiko„ destabilizaciją? Gal keturių laikraščių negavę prenumeratoriai tada puls Vyriausybės rūmus, gal juos kas nors ves prie Parlamento? O gal žmonės tiesiog pailsės, mažiau beskaitydami purvų, nereikalaus iš tariamų „streikininkų” nė prenumeratos grąžinti. ”


Tai ne žmogus. Per didelė garbė būtų nuo kojų iki galvos kruviną žmogžudį vadinti tokiu vardu. Žmogaus vardą jis prarado, sukruvinęs savo rankas dešimčių tūkstančių nužudytųjų žmonių krauju. Kas išugdė jį? Tai lietuviškosios buržuazijos ir hitlerinio fašizmo augintinis, JAV imperialistų globotinis. Baigęs buržuazinę karo mokyklą, fašistuojantis karininkėlis sugebėjo įsiteikti vyresnybei. 1937 metais jam suteikiamas generalinio štabo majoro laipsnis, o praėjus dar dvejiems metams, jis paskiriamas fašistinės „Šaulių sąjungos” štabo karinio mokymo skyriaus viršininku. 1941 metų birželio 28 d. jis savanoriu įstojo į hitlerininkų ir lietuviškųjų nacionalistų sudarytą vadinamąjį „savisaugos dalinių” batalioną, vadovaujamą pulkininko A. Butkūno, ir buvo paskirtas vado pavaduotoju. 1941 metais liepos mėnesį gauja buvo pavadinta „pagalbinės policijos tarnybos” pirmuoju batalionu. O jau rugpiūčio mėnesį iš šio bataliono, išskyrus tris kuopas, buvo sudarytas antrasis baudžiamasis batalionas, o jo vadu paskirtas majoras Antanas Impulevicius. Ir taip rūsčią 1941 metų vasarą Impulevičius pradėjo kruvinų nusikaltimų grandinę.


Kaip praneša agentūros Junaited pres interneišnl korespondentas iš Karakaso, šiandien Venesuelos Puerto Kabeljo karinės jūrų bazės, esančios netoli Karakaso, įgula sukilo prieš prezidento Betankuro vyriausybę. Oficialieji vyriausybės atstovai pareiškė, kad Puerto Kabeljo rajonui visiškai nutrauktas elektros energijos tiekimas ir kad sukilėliai izoliuoti. Puerto Kabeljo bazė yra pagrindinė Venesuelos karinio jūrų laivyno bazė. Karinių atstovų pranešimu, Puerto Kabeljo jūrų pėstininkų įgulą sudaro nuo 400 iki 500 žmonių. Sukilimas užklupo Venesuelos prezidentą Betankurą ir daugumą aukštųjų pareigūnų Meride, kur jie dalyvauja metinėje nacionalinės prekybos rūmų federacijos konferencijoje. Kaip praneša agentūros Junaited pres interneišnl korespondentas iš Karakaso, šiandien Venesuelos Puerto Kabeljo karinės jūrų bazės, esančios netoli Karakaso, įgula sukilo prieš prezidento Betankuro vyriausybę. Oficialieji vyriausybės atstovai pareiškė, kad Puerto Kabeljo rajonui visiškai nutrauktas elektros energijos tiekimas ir kad sukilėliai izoliuoti. Puerto Kabeljo bazė yra pagrindinė Venesuelos karinio jūrų laivyno bazė. Karinių atstovų pranešimu, Puerto Kabeljo jūrų pėstininkų įgulą sudaro nuo 400 iki 500 žmonių. Sukilimas užklupo Venesuelos prezidentą Betankurą ir daugumą aukštųjų pareigūnų Meride, kur jie dalyvauja metinėje nacionalinės prekybos rūmų federacijos konferencijoje.


TOKIO, rugsėjo 3 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūra Kiodo Cusin, šiandien į Tokio grįžo Japonijos delegacijos Tarybų Sąjungos – Japonijos derybose vadovas Japonijos užsienio reikalų ministras Sigemicu ir igaliotasis atstovas Macumoto. Pakeliui iš Londono, kur jis dalyvavo konferencijoje Sueco kanalo klausimu, Sigemicu aplankė Jungtines Valstybes ir ten tarėsi su Amerikos užsienio politikos vadovais.


Supažindinti komunistus su LKP (b) CK nutarimų esme

— Aš nežinau savo kaip sekretoriaus pareigų. Dirbu už visus: už vykdomojo komiteto pirmininką, už žemės komisijos pirmininką ir milicijos viršininką, — tvirtina Kupiškio valsčiaus pirminės partinės organizacijos sekretorius drg. Kvietkauskas. Tą patį kartoja ir Subačiaus valsčiaus partorgas drg. Baltušnikas. O drg. Kvietkauskas dirba neblogai, stengiasi įtraukti komunistus į aktyvų šalies atstatymo darbą. Jis tik nežino savo pareigų, nežino, kad pirminės organizacijos sekretorius negali ir neturi pakeisti valstybinių organų. Jis ne administratorius. Jis turi, visų pirma, dirbti su žmonėmis. Nei drg. Kvietkauskas, nei daugelis kitų Panevėžio apskrities pirminių organizacijų sekretorių bei partorgų to nežino, nors dėl to aiškiai kalbama LKP(b) CK Biuro nutarime „Apie Panevėžio apskrities pirminių partinių organizacijų ir valsčių partorgų darbą“. Pasirodo, kad apie šį nutarimą nežino nei vienas partorgas, nei vienas komunistas, nežino jo net visi apkomo darbuotojai, nors CK įpareigojo supažindinti kiekvieną komunistą su šio nutarimo reikšme ir esme. LKP(b) CK nurodė, kad Panevėžio apskrities pirminės organizacijos nepraveda reguliariai partinių susirinkimų, kad susirinkimai blogai paruošiami. Ar pagerėjo padėtis dabar? Ne, nepagerėjo. Ligšiol kai kurios pirminės partinės organizacijos (prokuratūros, teismo) nė karto nesusirinko nuo rinkiminio susirinkimo, o kitos (geležinkelių, vykdomojo komiteto) nors ir padarė po 2—3 susirinkimus, bet jie vis dar buvo blogai paruošti, nutarimai priimti nekonkretūs, o kartais ir politiškai neteisingi. Pavyzdžiui, Apskrities Vykdomojo Komiteto pirminė partinė organizacija (sekretorius drg. Grincevičius) priėmė tokį nutarimą partijos augimo klausimu: „Įpareigoti kiekvieną partijos narį savo įstaigoje parinkti iš tarnautojų vieną žmogų ir pasiūlyti jam stoti į partiją, padėti surasti rekomendacijas ir paruošti bylą“. Toks nutarimas yra politiškai neleistinas, organizaciniu atžvilgiu klaidingas. Mūsų partijos augimo klausima negalima paversti kampanija. „Partija, sako drg. Stalinas, — tai tvirtovė, kurios durys atsiveria tik vertiesiems“. Tad negalima iš anksto nurodyti, kiek ir ką įtraukti. Savo nutarime LKP(b) CK reikalavo kelti nepartinį aktyvą ir geresnę dalį atrinkti į partiją. Bet komunistai nežinojo, nesuprato to nutarimo esmės, o apkomas net nepastebėjo padarytos klaidos ir jos neištaisė. Tai įvyko todėl, kad partijos apskrities komiteto instruktoriai retai aplanko pirmines organizacijas, nebūna jų susirinkimuose ir nereikalauja laiku pristatyti tų susirinkimų protokolų. Svarbų vaidmenį pirminės partinės organizacijos darbe vaidina ir partinio ūkio (įskaitos, bylų ir t. t.) sutvarkymas. Negali partinė organizacija, kuri vadovauja socialistinio šalies ūkio tvarkymui prileisti netvarką savo partiniame ūkyje. O daugelis pirminių partinių organizacijų savo ūkio dar nesutvarkė. Netvarka vidujiniame partiniame darbe atsiliepia ir į darbą su nepartiniu aktyvu. Visi sekretoriai teisingai sako, kad nepartinio aktyvo yra, kad yra daug atsidavusių tarybų valdžiai žmonių, kurie nori padėti partijai ir vyriausybei dirbti didịjį atstatymo darbą. Bet tie žmonės ne visur organizuoti, su jais nepakankamai dirbama. Agitkolektyvų vedėjai ligi šiol, apkomo nepatvirtinti. Žinoma, yra valsčių, kur agitkolektyvai gerai veikia. Pav., Pušaloto valsčiaus partorgas drg. Bugytė nuolat sušaukia agitatorius, skaito kartu laikraščius, aiškina agitatoriams partijos ir vyriausybės nutarimus ir pan. Todėl ten ir agitacinis darbas gerai sutvarkytas. O tokiuose valsčiuose, kaip Smilgų, Rozalimo, Raguvos, kur partorgų nėra, su nepartiniu aktyvu niekas jokio darbo neveda. LKP (b) CK reikalavo iš komunistų kelti savo politini lygį, kad jie galėtų atlikti savo avangardinę rolę visose darbo srityse ir šioje srityje yra partinių organizacijų, kaip partorganizacija kur sekretorius drg. Konovalovas, kur partinis mokslas gerai sutvarkytas. Ten kasdien pravedama politinė informacija, nagrinėjama Stalino knyga „Apie didįjį Tarybų Sąjungos Tėvynės karą“. Kitose gi organizacijose joks darbas nevedamas, o pirmasias partinių kursų pamokas aplankė tik 50% numatytų klausytoju. Žodžiu, daug trūkumų, nurodytų LKP (b) CK nutarime, dar ligi šiol Panevėžio partinėse organizacijose nepašalinta. Viena svarbiausių to reiškinio priežasčių yra tas faktas, kad partijos nariai su CK nutarimo esme nebuvo supažindinti. Reikia dar dabar visose pirminėse organizacijose apsvarstyti LKP (b) CK nutarimą ir imtis konkrečiu priemonių darbo trūkumams pašalinti.


1961 metais ir pirmajame šių metų pusmetyje Pietų Vietnamo patriotai sunaikino, sužeidė ir paėmė nelaisvėn iš viso daugiau kaip 51.300 Ngo Din Djemo armijos ir amerikiečių kariuomenės kareivių ir karininkų. Taip pat paimta daug ginklų ir karinių medžiagų. Į patriotų pusę per tą laiką perėjo daugiau kaip 32 tūkstančiai marionetinės armijos kareivių. Šiuos skaičius, rodančius, kad nacionalinio išsivadavimo kova Pietų Vietname toliau plečiasi, perdavė partizanų „Išsivadavimo“ radijo stotis. Remdamasi šia radijo stotimi, agentūra Sinchua praneša, kad vien spalio mėnesį ginkluoti sukilėlių būriai numušė vienuolika ir apgadino septynis priešo lėktuvu


ARMĖNIJA - AZERBAIDŽANAS: ŽADA NUTRAUKTI UGNĮ

Armėnijos ir Azerbaidžano prezidentų įgaliotiniai pasirašė protokolą dėl susitarimo nutraukti ugnį prie šių valstybių sienų laikymosi. Pasirašant tarpininkavo Kazachstano prezidento atstovai. Protokolas dėl ugnies nutraukimo įsigalios rugsėjo 15 dieną. Ankstesni susitarimai, pagal kuriuos ugnis turėjo būti nutraukta rugsėjo 1 dieną, nerealizuoti. Naujajame susitarime Kalnų Karabachas nepaminėtas.


„BORBA“: ISTORINIAT NUTARIMAI;„POLITIKA“: STAMBUS ŽINGSNIS;„JUMANITE“: Maskvos derybas su didžiuliu pasitenkinimu sutiks Prancūzijos visuomenė

JUGOSLAVIJA BELGRADAS, birželio 21 d. (TASS-ELTA). Visi centriniai ir respublikiniai Jugoslavijos laikraščiai pirmuose puslapiuose stambiomis antraštėmis spausdina TSRS ir JFLR Vyriausybių Bendrą Pareiškimą if Deklaraciją apie JKS ir TSKP savitarpio santykius. „Borba“ redakciniame straipsnyje, pavadintame „Istoriniai nutarimai“, rašo, kad TSRS ir JFLR Vyriausybių Bendras Pareiškimas ir Deklaracija apie Jugoslavijos Komunistų sąjungos ir Tarybų Sąjungos Komunistų partijos savitarpio santykius „patvirtina, kad teisingos buvo müsų viltys, kurias mes puoselėjome, išlydėdami prezidentą Tito ir kitus Jugoslavijos valstybinius veikėjus į Tarybų Sąjungą“. Prie visiškos naujų Jugoslavijos - Tarybų Sąjungos derybų sėkmės, sakoma straipsnyje, prisidėjo visa eilė žymių veiksnių. Per metus buvo visiškai normalizuoti Tarybų Sąjungos ir Jugoslavijos savitarpio santykiai ir užmegztas draugiškas bendradarbiavimas, remiantis Belgrado deklaracija, remiantis esančiais joje didžiaisiais demokratiniais principais - gerbti nacijų suverenumą, nepriklausomybę bei lygiateisiškumą ir nesikišti į kitų šalių vidaus reikalus. Ypač svarbią reikšmę, toliau rašo laikraštis, turi tas pagrindas, kuriuo vadovavosi Tarybų Sąjungos ir Jugoslavijos vadovai, priimdami naujuosius nutarimus ir Deklaraciją. Tą pagrindą sudaro, viena, taikos siekimas ir supratimas, kad dabar taiką galima išsaugoti tik vykdant aktyvaus taikaus šalių sambūvio ir jų bendradarbiavimo stiprinimo, nepriklausomai nuo jų visuomeninių, ekonominių ir politinių sistemų skirtingumo, politiką. Antra vertus, šį pagrindą sudaro supratimas, kad reikia toliau vystyti Tarybų Sąjungos ir Jugoslavijos savitarpio santykius bei Jugoslavijos Komunistų sąjungos ir Tarybų Sąjungos Komunistų partijos bendradarbiavimą, nes mūsų šalys eina, kad ir skirtingais keliais, į vieną ir tą patį bendrą tikslą - socializmą. Vadovaudamiesi šiuo pagrindu, dviejų šalių vadovai Maskvos derybų metu įstengė pasiektų platų pažiūrų bendrumą, sustiprinti mūsų dviejų šalių ir mūsų tautų draugystę ir įnešti naują neįkainojamą indėlį į taiką visame pasaulyje. Keldami sau uždavinį bendrai stengtis, kad prasidėjęs tarptautinio įtempimo švelnėjimo procesas vystytųsi ir toliau, jie nurodė į eilės tarptautinių ginčijamų klausimų sprendimo metodus ir būdus. Jugoslavijos ir Tarybų Sąjungos valstybiniai veikėjai yra tos nuomonės, jog nereikia laukti, kad vienu metu būtų išspręsti visi ginčijamieji klausimai, bet reikia tuojau pat susitarti tais klausimais, kuriuos galima išspręsti jau šiandien, primygtinai nereikalaujant, kuris klausimas turi būti išspręstas anksčiau, o kuris vėliau, rodyti kuo daugiausiai geros valios, siekiant, laikantis SNO principų, nuosekliai šalinti visa tai, kas iki šiol sudarydavo įtempimą tarptautiniuose santykiuose, Visais konkrečiais pasiūlymais pagerinti tarptautinę padėtį - ar jie liečia nusiginklavimą, bendrą Europos saugumą, Vokietijos problemą, tarptautinio ekonominio bendradarbiavimo plėtimą arba pagalbos teikimą silpnai išsivysčiusioms šalims, SNO sustiprinimą priimant Kinijos Liaudies Respubliką ir kitas šalis siekiama pašalinti visokį nepasitikėjimą ir visokias kliūtis, susikaupusias „Šaltojo karo“ metu. Jie kyla ne iš kokiu nors siaurų interesų; jų tikslas - Šalinti pertvaras, kurios skiria pasaulį. Vienu žodžiu, juos padiktavo taikingo aktyvaus sambūvio politika. Ypatingai didelę reikšmę, toliau rašo laikraštis „Borba“, turėjo pasikeitimas nuomonėmis tolesnių Jugoslavijos Komunistų Sąjungos ir Tarybų Sąjungos Komunistų partijos savitarpio kontaktų ir bendradarbiavimo klausimu, kuris įvyko derybų metu ir kurio rezultatai išdėstyti specialioje deklaracijoje. Laikraštis „Politika“ redakciniame straipsnyje „Stambus žingsnis“ rašo: Pareiškimas, kurį vakar pasirašė Maskvoje prezidentas Tito ir ministras pirmininkas Bulganinas, ir Deklaracija apie Jugoslavijos Komunistų Sąjungos ir TSKP savitarpio santykius remiasi principais, kurie buvo paskelbti prieš metus po Jugoslavijos ir Tarybų Sąjungos vadovų derybų ir įėjo į pokarinę tarptautinių santykių istoriją, Belgrado deklaracijos pavidalu. Tuo pat metu šie bendri dokumentai yra naujas nepaprastai stambus žingsnis tiek vystant dviejų šalių savitarpio santykius, tiek ir dedant pastangas dar labiau normalizuoti tarptautinę padėtį, sustiprinti taiką ir bendradarbiavimą tarp viso pasaulio tautų. Vakarykščiai dokumentai remiasi vaisingais ryšiais, kuriuos per metus palaikė Jugoslavija ir Tarybų Sąjunga, jų valstybinės, politinės ir visuomeninės organizacijos. Jie nepaprastai plačiai išvysto, papildo ir išplečia tas Belgrado deklaracijos dalis, kurios buvo nužymėtos tik bendrų principų forma. Savo pažiūrose, rašo laikraštis, abi vyriausybės vadovaujasi tuo, kad praėjusių metų įvykiai ne tik padėjo sumažinti įtempimą ir susidaryti didesniam savitarpio supratimui tarp šalių - „Šaltojo karo“ priešininkų, bet ir padėjo užmegzti nepaprastai pagyvėjusius kontaktus tarp visų šalių. Tuo būdu, jeigu prieš metus tebuvo nurodinėjama į blokų žalingumą, tai dabar jau pasidarė galima patvirtinti praktinio įvairiausių pasaulio rajonų šalių suartėjimo perspektyvas, nepriklausomai nuo to, ar jos įeina į blokų sudėtį, ar ne. Šis suartėjimas vyksta ne tik pasyviai taikingo, bet ir aktyvaus sambūvio pagrindu, tai yra vis gyvesnio bendradarbiavimo visose srityse pagrindu. Bendradarbiavimas, apie kurį kalbama dviejuose Maskvos dokumentuose, baigia laikraštis, savo esme yra toks, kad jis atmeta visas nepagrįstas abejones, kilusias iš blogai informuotų arba piktavališkų šaltinių. Šis bendradarbiavimas yra atviras visiems. Jis lygiateisiškas. Jis atitinka visų šalių interesus. Jis yra didelis indėlis į taiką. Profsąjungų laikraštis „Radnik“ rašo: Tarybų Sąjungos ir JFLR Vyriausybių Bendras Pareiškimas ir Deklaracija apie dviejų socialistinių šalių politinių organizacijų bendradarbiavimą yra savotiškas bendras vardiklis vaisingo dviejų šalių bendradarbiavimo, ypač paskutiniais metais, o taip pat ir jų siekimų bei veiksmų ateityje tiek vystant savitarpio santykius ir draugystę, tiek ir tarptautine plotme. Laikraštis pabrėžia, kad Bendras Pareiškimas yra kupinas gilaus realizmo ir dabartinio tarptautinio judėjimo supratimo. Savaitraštis „Zadruga“ vedamajame straipsnyje, skirtame pasibaigusioms Maskvos deryboms, nurodo, kad pagrindinė būdinga šių derybų ypatybė yra bendra kalba ir savitarpio supratimas. PRANCŪZIJA PARYŽIUS, birželio 21 d. (TASS-ELTA). Paryžiaus laikraščiai matomose vietose išspausdino pranešimus apie pasibaigusias Tarybų Sąjungos ---Jugoslavijos derybas Maskvoje. Laikraštis „Fran-Tirer“ savo komentaruose pareiškia, kad tarp šių derybų išdavų ir Prancūzijos užsienio reikalų ministro Kristiano Pino susitikimo su Amerikos valstybiniais veikėjais rezultatų matyti „nepaprastas kontrastas“. „Fran-Tirer“ pabrėžia, kad TSRS ir JFLR vyriausybinių delegacijų derybų išdavoje išryškėjo abiejų šalių požiūrių panašumas eile tarptautinių problemų, skyrium imant, nusiginklavimo ir Vokietijos klausimais. Laikraštis „Figaro“ spausdina trumpą pranešimą iš Vašingtono, kuriame sakoma, kad Tarybų Sąjungos – Jugoslavijos derybų baigtis „sukėlė tam tikrą nerimą Amerikos valdančiuosiuose sluoksniuose“. Sveikindamas Tarybų Sąjungos-- Jugoslavijos derybų rezultatus, laikraštis „Jumanitė“ pabrėžia, kad po Tarybų Sąjungos vadovų kelionės į Belgradą ablejų šalių savitarpio santykiuose nueitas draugystės stiprinimo kelias. „Jumanitė“ nurodo, kad abu baigiamuosius dokumentus apie Maskvos derybas su didžiuliu pasitenkinimu sutiks Prancūzijos visuomenė, kuri yra suinteresuota tolesniu tarptautinio įtempimo mažėjimu, o taip pat visa Prancūzijos darbininkų klasė, įžiūrinti TSKP ir Jugoslavijos Komunistų sąjungos draugiškų ryšių stiprėjime proletarinio internacionalizmo politikos sėkmę. VOKIETIJOS DEMOKRATINĖ RESPUBLIKA BERLYNAS, birželio 21 d. (TASS-ELTA). Vokietijos demokratinė spauda plačiai nušviečia pasibaigusių Maskvoje Tarybų Sąjungos-Jugoslavijos derybų išdavas. Laikraščiai spausdina TSRS ir JFLR Vyriausybių Bendro Pareiškimo ir Deklaracijos apie Jugoslavijos Komunistų sąjungos ir Tarybų Sąjungos Komunistų partijos savitarpio santykius visą tekstą arba santrauką. Pranešimų antraštėse pabrėžiama, kad Tarybų Sąjungos - Jugoslavijos derybų eiga ir išdavos buvo naujas indėlis į abiejų šalių draugystės stiprinimą ir bendradarbiavimo plėtimą. Laikraščiai taip pat pažymi visišką abiejų vyriausybių vieningumą svarbiausiais tarptautiniais klausimais ir pabrėžia tą Bendro Pareiškimo vietą, kur sakoma, kad reikalingos derybos tarp dviejų suverenių Vokietijos valstybių. JAV NIUJORKAS, birželio 21 d. (TASS-ELTA). Amerikos spauda skiria didelį dėmesį TSRS ir JFLR vyriausybių Bendram Pareiškimui ir Deklaracijai apie Jugoslavijos Komunistų sąjungos ir Tarybų Sąjungos Komunistų partijos savitarpio santykius. Laikraštis „Niujork Taims“ redakciniame straipsnyje reiškia nuomonę, kad Tarybų Sąjungos – Jugoslavijos pareiškime yra „nerimą keliančių momentų“. Kaip matyti iš straipsnio, vieną iš „nerimą keliančių momentų“ laikraštis, konkrečiai, įžiūri tame, kad dabar „sunkiau išskirti Jugoslavijos ir Tarybų Sąjungos pozicijas užsienio politikos klausimais“. Laikraštis taip pat rodo nepaprastą nepasitenkinimą nutarimu dėl tolesnio Jugoslavijos Komunistų sąjungos ir Tarybų Sąjungos Komunistų partijos bendradarbiavimo. Eilė laikraščių ir politinių veikėjų, kuriems nepatiko nepriklausoma Jugoslavijos politika, reikalauja nutraukti Amerikos pagalbą Jugoslavijai. Tos pozicijos, konkrečiai, laikosi Hersto laikraščiai. Antai „Niujork Džornel Ameriken“ redakciniame straipsnyje ragina nutraukti „bet kokią pagalbą“ Jugoslavijai ir panaudoti „sutaupytas tokiu būdu lešas“ Amerikos karo aviacijai toliau stiprinti.


Serbų tankai iš visų pusių apsupo Sarajevą ir užblokavo pagrindinį kelią į aerouostą - visiškai atkirto miestą nuo išorinio pasaulio. Įtempti mūšiai tarp Bosnijos serbų ir musulmonų tęsiasi. JTO dalinių atstovai kreipėsi į serbų vadovybę, reikalaudami nutraukti ugnį, tačiau buvo apšaudyti ir turėjo pasitraukti.


Kaliningrado srityje gyvenantiems Lietuvos piliečiams, pagal Lietuvos Vyriausybės šių metų liepos 17 dienos nutarimą turintiems teisę gauti vienkartines išmokas, investicines sąskaitas atidaryti padės Karaliaučiaus krašto lietuvių bendrijos vadovybė. Į gyvenvietes, kur daug lietuvių, su bendrijos vadovais atvyks ir Lietuvos taupomojo banko atstovas. Dokumentai bus tvarkomi gyventojų butuose.


Lietuvos KP Vilniaus miesto komiteto plenumas

Vakar, birželio 28 d., įvyko Lietuvos KP Vilniaus miesto komiteto šeštasis plenumas. Pranešimą „Apie auklėjamojo darbo miesto jaunimo tarpe būklę ir priemones jam pagerinti” padarė partijos miesto komiteto sekretorius P. Griškevičius. Pranešėjas ir diskusijose kalbėję partijos Tarybų rajono komiteto sekretorius V. Čiosovas, Lietuvos LKJS miesto komiteto sekretorius V. Burkauskas, miesto liaudies švietimo skyriaus vedėja E. Murauskienė, partijos Stalino rajono komiteto sekretorius S. Raguotis, Pedagoginio instituto direktorius J. Mickevičius ir kiti pažymėjo, kad didėja miesto jaunimo politinis ir darbo aktyvumas, kad jis plačiai dalyvauja socialistiniame lenktyniavime Didžiojo Spalio 40-ųjų metinių garbei. 150 Vilniaus jaunuolių ir merginų partijos raginimu dirba Rytų statybose, Donbaso šachtose, dirvoninėse žemėse. Miesto įmonėse yra 300 komjaunimo-jaunimo brigadų, kurios sėkmingai kovoja už darbo našumo kėlimą, žaliavų ir medžiagų taupymą. Partinės ir komjaunimo organizacijos pastaruoju metu pradėjo skirti daugiau dėmesio jaunimo auklėjimo klausimams, naudoja naujas jaunuolių ir merginų kultūringo laisvalaikio organizavimo formas ir metodus, įtraukia juos į visuomeninį darbą. Kartu plenume buvo nurodoma, kad jaunimo auklėjime esama rimtų trūkumų. Kai kurios partinės organizacijos ir įmonių vadovai nerūpestingai žiūri į jaunimo poreikius ir reikmes, nekreipia dėmesio į atskirų jaunuolių ir merginų amoralaus elgesio faktus. Plenumo dalyviai pažymėjo, kad aukštųjų mokyklų ir vidurinių mokyklų darbe yra klaidų auklėjant priaugančiąją kartą komunizmo dvasia. Plenumas priėmė nutarimą, kuriame numatytos konkrečios priemonės, kaip toliau pagerinti jaunimo auklėjimą. (ELTA).


Baltijos šalys turi įveikti maratono distanciją

JAV administracija stengiasi padėti Latvijai, Lietuvai ir Estijai integruotis į transatlantines institucijas, taip pat į NATO, bet jos, kad pasiektų šį tikslą, dar turės įveikti maratono distanciją. Tai trečiadienį per Kongreso posėdį, skirtą Amerikos politikai trijų Baltijos šalių atžvilgiu, pareiškė JAV valstybės sekretorės padėjėjas Europos ir Kanados reikalams Marcas Grossmanas. Pasak pareigūno, Amerikos administracija “suvokia Baltijos šalių problemos svarbą ir delikatumą, ypač dabar, kai vyksta debatai dėl NATO plėtros”. Todėl JAV užsibrėžė tikslą “taip organizuoti NATO plėtimo procesą, kad saugesnės taptų ne tik tos šalys, kurios jau pakviestos stoti į sąjungą, bet ir tos, kurios gali įstoti į ją vėliau arba gali nuspręsti nestoti niekada”. M.Grossmanas pavadino Baltijos šalių pastangas siekti narystės Šiaurės Atlanto aljanse “visiškai pagrįstomis” ir pabrėžė, kad jos turi turėti tokias pat teises, kaip ir kitos valstybės. Anot jo, sausio mėnesį JAV, Latvijos, Lietuvos ir Estijos prezidentų pasirašyta Partnerystės chartija” aiškiai leidžia suprasti, kad Baltijos šalys nebus eliminuojamos ar diskrimuojamos dėl savo geografinės padėties, istorijos ar neteisingos praeities”. Kaip pabrėžė valstybės sekretorės padėjėjas, prieš įstodamos į NATO, Baltijos šalys turės įveikti “maratono, o ne sprinto distanciją”. Bet JAV ketina “padėti joms tam pasirengti ir linki vieną dieną sėkmingai pasiekti finišą”. Kalbėdamas apie Rusijos ir Baltijos šalių santykius M.Grossmanas pripažino, jog administracija laiko šią problemą viena iš kebliausių regione. Pareigūnas pareiškė, jog JAV sieks, kad Rusija ir trys Baltijos valstybės įveiktų abipusį nepasitikėjimą bei įtarumą, plėtotų savitarpiškai naudingus politinius, prekybinius ir ekonominius ryšius. Jungtinių Valstijų Šiaurės Europos iniciatyva sieks įtikinti Rusiją nelaikyti Baltijos šalių savo įtakos zona. “Mes manome, kad bendradarbiavimo su Rusija plėtojimas šiame regione naudingas ir produktyvus, suprantama, jeigu gerbiamas visų valstybių - ir didelių, ir mažų - suverenitetas ir nepriklausomybė”, - pabrėžė Amerikos diplomatas. BNS, ELTA


Raskas ir Hiumas apie nusiginklavimo derybas

Grįžęs iš Ženevos JAV valstybės sekretorius D. Raskas šiandien pranešė prezidentui Kenedžiui apie savo susitikimų su TSRS užsienio reikalų ministru A. Gromyko rezultatus. Tuojau pat po šio pranešimo, kuris truko pusvalandį, Raskas dalyvavo JAV nacionalinės saugumo tarybos posėdyje, kuriam pirmininkavo Kenedis. Kaip nurodoma Baltųjų rūmų sluoksniuose, šis posėdis taip pat daugiausia buvo skirtas Ženevos deryboms. Kovo 27 d. vakare Dinas Raskas, atvykęs į Vašingtoną, pareiškė korespondentams, kad, matyti, yra „kai kurių punktų, kuriais Ženevos nusiginklavimo derybose būtų galima susitarti“. Komentuodama 16 dienų trukusio valstybės sekretoriaus buvimo Ženevoje rezultatus, Amerikos spauda pažymi, kad šansai Tarybų Sąjungai ir Jungtinėms Amerikos Valstijoms susitarti dėl Vokietijos problemos ir su ja susijusių klausimų „dabar didesni, negu prieš prasidedant Ženevos deryboms“.


SNO taikaus kosminės erdvės naudojimo komitetas tebedirba. JAV atstovo Plimptono kalba vakarykščiame posėdyje vėl parodė, kad Jungtinės Valstijos stengiasi sukliudyti paruošti tokias teisines normas, kurios neleistų naudoti kosminę erdvę veiksmams, didinantiems tarptautinį įtempimą, sudarantiems grėsmę kosmonautų gyvybei bei sveikatai ir trukdantiems tirti kosmosą taikiais tikslai


Niekados, žmogus, nesutiktum, jeigu išgirstum kalbant, kad mūsų opozicija, kaip kairioji, taip ir dešinioji, nėra lietuviška, nėra patriotiška. Mūsų opozicijoje, jeigu jau ne visi, tai bent daugumas, yra geri lietuviai, geri patriotai. Kritiškesnis skaitytojas, gal, neiškentęs, paklaus: tai kaip gi opozicijos žmonės, būdami geri lietuviai ir patriotai, gali nuolat laikyti tą liniją, kurią jie faktinai dabar laiko? Kaip jie gali vien tik viską neigti ir neigti, kas dabartinės pozicijos yra daroma? Iškelti klausimai nėra taip lengvi. Viena, nelengva logiškai suprasti ir išaiškinti, kaip tie, kurie krikščionybės mokslą pripažįsta ir jo laikytis norėtų, gali ranka į ranką eiti su tais, kurie krikščionybę neigia; kurie apie Kristaus Bažnyčią nuolat prasitaria, kad ją bekylanti, arba, geriau – pakilusi kultūra turės perblokšti? Antra. Gadynėje, kada visu frontu eina atkakliausia, stačiai žutbūtinė kova tarp krikščionybės ir pozicijos užleisti nenorinčios naujųjų laikų pagonystės nesirūpinti stačiai ir atvirai stoti į eiles to, kurie krikščionybę gina; rašyti pagautos aistros ar pykčio straipsnius, kuriuose nėra tiesos, kuriuose nėra krikščioniškos dvasios – juk tai yra lygu krikščionybės griovimui. Nejaugi vienas dalykas yra norimas, pageidaujamas, o antras daromas? Nejaugi mūsų laikais kartotųsi Babelio bokšto darbininkų istorija? Mūsų giliu įsitikinimu, tokiais metodais šiandien aktualūs religiniai klausimai pas mus nėra gilinami, bet griaunami. Antras labai svarbus ir aktualus šiandieną klausimas yra auklėjimo kausimas. Pakrikusi po karo ir revoliucijų žmonija eina dvejopu keliu. Viena dalis eina pasilinksminimų, smaguriavimų, užsimiršimo šuntakiais, o antra – religinio atgimimo, religinio atsinaujinimo keliais. Žmonijai pasinašinus eiti dviem priešingais keliais visu aktualumu prieš mūsų akis kyla pedagoginės problemos. Ar jos pas mus yra keliamos? Ar jos pas mus yra nešališkai, objektingai sprendžiamos? Ne, ir dar kartą ne. O jeigu jau pedagoginės problemos specialiniuose žurnaluose ir yra keliamos arba svarstomos, tai tų svarstymų teigiamus rezultatus visai paneigia mūsų partinė spauda, mūsų opozicijos dienraščiai, kuriuose dabar nieko kito neužtiksi, kaip tik puolimą, puolimą ir dar kartą pozicijos puolimą. Trečia labai svarbi problema yra socialinės bei politinės struktūros problema. Ankstybesnis liberalizmas, paskelbęs obalsį: laissez faire, laissez passer sudarė patogias sąlygas įsigalėti, praturtėti tiems, kuriems vikrumo, apsukrumo, netrūko ir netrūksta ir kurie, sąžinės neturėdami, silpnesniųjų kaina pralobo. Susidarė šaltas, tik metalą temokąs garbinti kapitalizmas. Prieš jį stojo tiek pat šaltas, žiaurus materializmu pagrįstas marksizmas. Rusų revoliucija; pažangiųjų nesugebėjimas šalį valdyti; bolševizmo įsigalėjimas – tai mirtinas smūgis marksizmui, o su juo drauge ir socializmui. Socializmui praktikoje sprandą nutrūkus, tenka ieškoti, galvoti, rimtai rūpintis tomis doromis, krikščioniška meile ir teisingumu pagrįstomis priemonėmis, kuriomis, būtų galima gydyti socialinio organizmo žaizdas. Ar šios socialinės problemos pas mus yra keliamos? Ar jomis mūsų opozicijos spauda bent kiek rūpinasi? Ne, ir dar kartą ne. Devynioliktame šimtmety dieviškai garbinamam demokratizmui dabar, dvidešimtame amžiuje sunkiai sunegalavus, visur rimtai susirūpinta naujomis valstybės gyvenimo formomis. Rusijoje nuo parlamentarizmo visai nusigręžta. Lenkijoje parlamentarizmo tragikomedija. Ispanijoje, Italijoje jam yra ieškomos naujos formos. Vokietijoje, Austrijoje, net Prancūzijoje ir Anglijoje daug pradėta kalbėti apie parlamento reformą. O pas mus? Opozicija nuolat temoka kartoti: seimas, demokratija, arba: demokratija, seimas. Ar geras opozicijos tonas reikalauja, kad visa būtų neigiama, kas pozicijos yra daroma ar manoma daryti? Manome, kad ne. Nuolatinis opozicijos neigimas, puolimas – juk tai pačios opozicijos merdėjimo pažymiai. Nejaugi mūsų opozicijos gyvybės instinktas nieko nesako mūsų opozicijos vadams? Yra dar viena labai svarbi ir šiandien labai aktuali problema: tautinė problema. Ar ja rimtai mūsų opozicija yra susirūpinusi? Ne, ir dar kartą ne. Tiesa, prof. Čepinskis vienoje brošiūrėlėje yra užsiminęs apie nacionalizmą. Apie jį prieš porą savaičių rašė ir „pažangiųjų“ organas. Bet kaip? Labai nerimtai. Prof. Čepinskis išvedžioja, kad nacionalizmas kyla iš demokratizmo. Jeigu p. profesorius būtų kiek logiškesnis, tai jis būt pastebėjęs savo paviršutiniškų galvojimų nenuosakumus. Jeigu jo nekenčiamas nacionalizmas kyla iš demokratizmo, tai ko vertas demokratizmas, tokių blogų, kaip nacionalizmas, pasėkų duodąs? Esame iškėlę ištisą virtinę įvairiausių problemų. Kodėl jų nekelia mūsų spauda? Kodėl jų rimtai, objektingai nesvarsto? O gal opozicingumas, opozicijos lietuviškumas ir patriotiškumas reikalauja, kad šios problemos nebūtų liečiamos? Gal geras opozicijos tonas reikalauja tik vieno dalyko, būtent, kad pozicija, net priemonėmis nesivaržant, būtų puolama, niekinama ir net juodinama? Gal?


Visa Tarybų šalis dideliu pasitenkinimu pasitiko žinią apie Visasąjunginės Lenino Komunistinės Jaunimo Sąjungos apdovanojimą Lenino ordinu. Lenino-Stalino komjaunimas, išugdytas bolševikų partijos, per visą savo gyvavimą visuomet stovėdavo pačiose atsakingiausiose vietose, ten, kur būdavo sprendžiamas Tėvynės likimas. Mūsų komjaunimas gimė kovose dėl Tarybų valdžios pilietinio karo metais. Vos tik sukurtos komjaunimo organizacijos tuomet labai dažnai visu sąstatu išeidavo kovoti prieš okupantų ir vidaus kontrevoliucijos jėgas. Už žygdarbius, atliktus pilietinio karo frontuose, komjaunimas buvo pelnytai apdovanotas Raudonosios Vėliavos ordinu. Atėjo taikios kūrybos metai. Šalyje suklestėjo statyba. Magnitogorsko, Dniepro hidroelektrinės, Stalingrado ir Charkovo traktorių fabriko, Gorkio automašinų fabriko atstatyme savo spartuolišku darbu pagarsėjo komjaunimo būriai. Daug dainų ir eilėraščių sukūrė poetai apie kovingas penkmečių naktis, apie šaunius komjaunuolių — statybininkų žygdarbius. 1931 metais Tarybų vyriausybė, atžymėdama komjaunimo darbo žygdarbius, apdovanojo jį Raudonosios Darbo Vėliavos ordinu už parodytą iniciatyvą spartuoliškumo ir socialistinio lenktyniavimo reikale. Dideli ir visokeriopi yra Lenino – Stalino komjaunimo nuopelnai. Tėvynės karo dienomis, 1941 m. birželio mėn. 22 d., tarybinės liaudies karo su vokiškaisiais fašistiniais grobikais pirmąją dieną VLKJS CK įpareigojo visas komjaunimo organizacijas visą savo veiklą skirti vieninteliam uždaviniui — vokiškųjų fašistinių grobikų sutriuškinimui. Lietuvos komjaunimo organizacijai drauge su visa lietuvių tauta vienai pirmuųjų šalyje teko hitlerinių banditų smūgis. Komjaunuoliai nesudrebėjo! Jie nešiojo kišenėje, prie pat širdies, komjaunimo bilietą, kuriame atvaizduotas Didžiojo Lenino siluetas ir padaryti dviejų, komjaunimo šaunumą liudijančių, ordinų įspaudai. Būti vertu vadintis leniniečio – staliniečio vardu, būti lygiu savo vyresniems draugams, pilietinio karo ir kovingų penkmečių naktų dalyviams, — tokį uždavinį pasistatė sau mūsų respublikos komjaunuoliai. Lietuvoje vokiečių okupacijos metu pogrindyje veikė 148 komjaunimo organizacijos. Slapstydamiesi nuo gestapininkų, komjaunuoliai tuo pačiu metu vystė aktyvią veiklą. Jie nuolat bendraudavo su gyventojais, tikrais bolševikiškais žodžiais pasakodavo liaudžiai, kas vyksta frontuose, demaskuodavo Gebelso ir jo bendrininkų plepalus. Pogrindyje komjaunuoliai, vadovaujami bolševikų partijos, kovodavo ne tik agitacijos, bet ir aktyviomis kovos priemonėmis. Jie sprogdindavo ir naikindavo tiltus, geležinkelių sąstatus, užmušinėdavo hitlerininkus, sudarydavo okupantams nepakenčiamas sąlygas Lietuvoje. 400 komjaunuolių veikė partizanų eilėse ir 660 vedė aktyvų pogrindžio darbą miestuose bei kaimuose. Tokie skaičiai. Už jų kaupiasi ryškūs jaunimo žygdarbiai. Kas negirdėjo apie šaunias lietuvių tautos dukteris: Tarybų Sąjungos Didvyrę Marytę Melnikaitę ir narsiąją Marytę Margytę! Jas išugdė komjaunimas. Jos garbingai atliko savo komjaunuolišką pareigą kruvino priešo akivaizdoje. Nežiūrint visų patyčių hitlerininkams nepavyko palaužti jų didžios komjaunuoliškos dvasios. Mergaitės žuvo kaip didvyrės, laimėdamos sau nemirtingumą lietuvių tautoje. Begalinio pasiaukojimo pavyzdžių parodė Lietuvos komjaunuoliai kovoje su amžinaisiais lietuvių tautos priešais vokiškaisiais grobikais. Komjaunuolis Čeponis Alfonsas Kaune, apsuptas name, 4 valandas didvyriškai gynėsi nuo daugelio priešų penkis jų užmušdamas, o keturis sužeisdamas. Fašistų mėtomas granatas jis sučiupdavo ir sviesdavo atgal į priešus. Jaunuolis žuvo padegtame name, bet gyvas priešui nepasidavė. Raseinių apskr. „Keršytojo“ partizanų būrio komjaunuoliai Glovackis ir Savickas su savo draugu nuvertė nuo bėgių 8 vokiečių karinius ešelonus, o drauge visas „Keršytojo“ būrys net 35 ešelorus! Daugelį žygdarbių kovoje prieš priešą mūsų komjaunuoliai atliko ne tik partizanų būriuose, bet ir lietuviškajame Raudonosios Armijos junginyje. Tais jų žygiais ilgai didžiuosis ne tik mūsų jaunimas, bet ir visa lietuvių tauta. TSRS Aukščiausiosios Tarybos Įsake dėl VLKJS apdovanojimo Lenino ordinu sakoma, kad komjaunimas nusipelnė šio aukšto apdovanojimo „Už žymius nuopelnas Tėvynei Tarybų Sąjungos Didžiojo Tėvynės karo prieš hitlerinę Vokietiją metu ir už didelį darbą auklėjant tarybinę jaunuomenę beribio atsidavimo Tėvynei dvasia“. Komjaunuoliai, atsimindami Vladimiro Iljičiaus Lenino žodžius, kad „Komunistinė Jaunimo Sąjunga turi būti priešakinė grupė, kuri kiekviename darbe teikia savo pagalbą, rodo savo iniciatyvą ir pavyzdį…“ nusipelnė garbę ne tik kovos laukuose, bet ir darbo fronte. Fabrikuose ir gamyklose, pakeitę į frontus išėjusius tėvus ir vyresniuosius brolius, jaunuoliai ir mergaitės aukštai iškėlė lenktyniavimo vėliavą, pasiekė žymių gamybinių laimėjimų. Jaunimas sudarė daugelyje pramonės šakų pagrindinį darbininkų branduolį. Jaunimas sprendė tankų ir lėktuvų, ginklų ir šaudmenų išleidimo pasisekimą ir išsprendė šį klausimą, kaip mes žinome, visiškai sėkmingai. Draugas Stalinas pavadino tarybinio jaunimo darbą pavyzdžio neturinčiu žygdarbiu, kuris visiems laikams įeis į istoriją. Nuo pramonėje dirbančiojo jaunimo neatsiliko ir žemės ūkyje dirbąs jaunimas. Tarybinio jaunimo laimėjimų šaltinis yra Tėvynės meilė, atsidavęs tarnavimas savajai liaudžiai. Šia dvasia bolševikų partija auklėja Lenino – Stalino komjaunimą. Komjaunimas pelnytai apdovanotas trečiuoju ordinu — Lenino ordinu. Tai aukštas apdovanojimas. Jis įpareigoja dirbti dar geriau, siekti naujų laimėjimų atkuriant okupantų nuniokotą kraštą. Į naujus darbo žygius, šaunusis jaunime!


Žurnalas „Junaited Streits Nius end Uorld Afers” išspausdino karinio apžvalgininko karinio jūrų laivyno atsargos kapitono U. D. Plulstono straipsnį. Piulstonas vadovavo Amerikos karinei jūrų žvalgybai 1934—1937 metų laikotarpiu. Dangstydamasis tuo, kad Jungtinėms Valstijoms nereikia laukti, kol joms bus smogtas „pirmasis smūgis”, Piulstonas faktiškai propaguoja preventyvaus (t. y. „įspėjamojo”) JAV karo idėją. Teigdamas, kad Jungtinės Valstijos „niekuomet neturi mėginti pasiekti pranašumą netikėtu, neišprovokuotu užpuolimu”. Piulstonas vis dėl to rašo: „Mūsų šalis turi imtis politikos…, kuri leidžia Jungtinėms Valstijoms pačioms pasirinkti užpuolimo laiką, vietą ir ginklą”. „Nedelsiant paskelbti mums grasinančiai šaliai, kad, jeigu ji per tam tikrą laiką nenutrauks savo pasirengimų pulti, Jungtinės Valstijos ją užpuls savigynos teise, nelaukdamos, kol joms pirmosioms bus smogtas smūgis”… Piulstono kurstytojiškas straipsnis vėl demonstruoja branduolinio ginklavimosi varžybų pavojų. Jis rodo būtinumą nutraukti šias varžybas, besąlygiškai uždrausti branduolinį ginklą, o su tuo, kaip žinoma, niekaip nenori sutikti JAV valdantieji sluoksniai.


Nors po gatvėse vykusių įnirtingų mūšių tarp OAS šturmavimo grupių ir Prancūzijos kariuomenės gyvenimas Alžyre dabar palaipsniui grįžta į savo įprastinę vagą, padėtis Alžyro miestuose ir ypač Alžyre ir Orane tebėra įtempta. Pralaimėję Bab-el-Uede, kur jie mėgino sukelti tikrą ginkluotą maištą, „ultros“ vis dėlto neatsisakė savo nusikalstamų sumanymų sužlugdyti Eviano susitarimus. Kelias dienas Alžyro Bab-el-Uedo priemiestyje – OAS tvirtovėje, kariuomenės, policijos ir žandarmerijos apsuptoje iš visų pusių, vyko „apieškojimo“ operacijos ir masinės „ultrų“ gaudynės. Oficialiais duomenimis, žandarai, vykdydami šias operacijas, rado daug šaunamųjų ginklų bei šaudmenų ir sulaikė patikrinimui 3.500 žmonių, iš kurių apie 300 žmonių suimta. Paryžiaus spaudos pranešimais, pagrindinėms OAS pajėgoms ir štabui, kuris joms vadovauja, pavyko ne tik be ypatingų nuostolių ir vargo ištrūkti iš apsupto Bab-el-Uedo, bet ir išsigabenti karinę aprangą. Pasak laikraščio „Eko“, policijos operacijos BabelUede nedavė tų „rezultatų“, kurių tikėjosi valdžia. Todėl daugelis Paryžiaus laikraščių komentatorių pagrįstai pranašauja naujas kruvinas oasininkų provokacijas, nes oasininkai, laikraščio „Figaro“ Alžyro korespondento žiniomis, turi „daug ginklų“. Daugelyje Alžyro miesto kvartalų dar yra žymių, kurias paliko neseniai įvykę kruvini mūšiai tarp „ultrų“ ir tvarkos palaikymo pajėgų. Gatvėse daug sugriautų pastatų nuolaužų ir stiklo skeveldrų. Visur – sužalotos automašinos. Vėl pradėjusias veikti maisto produktų parduotuves ir krautuves gulte apgulė šeimininkės, skubančios „dėl visa ko“ apsirūpinti maisto produktais. Kai dėl padėties Orane, antrajame pagal didumą Alžyro mieste, tai ten, spaudos ir informacijų agentūrų pranešimais, tebevykdomos kratos europiečių kvartaluose. Šių kratų metu taip pat rasta daug ginklų, jų tarpe 12 sunkiųjų kulkosvaidžių, kelios automašinos karinės aprangos ir radijo siųstuvas. Orano arabų kvartalams, kurių gyventojai, nepaisydami nuolatinių „ultrų“ provokacijų, elgiasi nepaprastai santūriai ir drausmingai, gresia tikro bado pavojus. Mat, ginkluotos „ultrų“ gaujos faktiškai apgulė šiuos kvartalus ir šaudo į kiekvieną žmogų, kuris mėgina peržengti jų ribas. Esant tokiai sudėtingai ir įtemptai padėčiai, Alžyre pradeda veikti laikinas vykdomasis organas, kuris numatytas įsteigti pagal Eviano susitarimus. Pagal šiuos susitarimus vykdomasis organas turi, be kita ko, užtikrinti pereinamuoju laikotarpiu administracinį Alžyro valdymą, palaikyti viešąją tvarką, taip pat paruošti visos tautos apklausinėjimą alžyriečių tautos apsisprendimo klausimu. Į Alžyrą vakar atvyko grupė laikinojo vykdomojo organo narių, kuriems vadovauja šio organo pirmininkas Abderachmanas Faresas, Prancūzijos valdžios neseniai paleistas iš kalėjimo, kur jis buvo uždarytas, apkaltintas dalyvavimu alžyriečių tautos nacionalinio išsivadavimo judėjime. Prieš išvykdamas iš Paryžiaus į Alžyrą, laikinojo vykdomojo organo pirmininkas iškėlė atitinkamiems Prancūzijos vyriausybės nariams klausimą, kad būtų kuo greičiausiai paleisti Alžyro patriotai, kurie dar vargsta Prancūzijos kalėjimuose ir stovyklose. Nors Eviano susitarimai numato „tuojau pat amnestuoti“ Alžyro politinius kalinius, Prancūzijos valdantieji sluoksniai ne labai skuba išspręsti šį klausimą, pareikšdami, kad jie to, girdi, negali padaryti iki balandžio 8 d. referendumo.


Komunistas vadovauja Kembridžo diskusijų klubui

Studentas-komunistas Brajanas Politas vakar oficialiai pradėjo eiti Kembridžo diskusijų klubo prezidento pareigas. Daugiau kaip 400 studentų, susirinkusių į šia proga surengtą ceremoniją, sutiko B. Politą plojimais ir sveikinimo šūksmais. Kaip žinoma, Brajaną Politą, Didžiosios Britanijos Komunistų partijos mirusio generalinio sekretoriaus Hario Polito sūnų, kai jis dar buvo kandidatas į klubo prezidento postą, buvo banditiškai užpuolusi grupė chuliganų, kurie mėgino neleisti komunisto išrinkti diskusijų klubo prezidentu. Brajanas Politas — pirmasis per visą Kembridžo diskusijų klubo istoriją komunistas, užimas jo prezidento postą.


Neatitinkančiu tikrovės Gruzijos gynybos ministras T.Kitovanis pavadino kai kurių masinės informacijos priemonių išplatintą pranešimą, esą Gudautoje įvyko derybos ir Gruzijos kariuomenė palieka Abchazijos teritoriją.


NVS šalių institutas, remiamas RF prezidento reikalų valdybos, surengė Maskvoje strateginio planavimo seminarą. Jo tema buvo “Rusų diaspora užsienyje: padėtis, tikslai ir sąveikos su Rusija būdai”. “Nezavisimaja gazeta” išspausdino pranešimą ”Diasporos plėtros keliai”, Regionų politikos centro darbuotojų parengtą pagal seminaro dalyvių kalbas. Kaip rusų bendrijos turi ginti “Rusijos sienas”, pavyzdžiui, Tadžikistane ir Baltijos šalyse? Kaip Rusijos interesams turi tarnauti kultūra ir ką čia gali nuveikti Puškinas? Kaip rusų diaspora turi ekonomiškai susieti kitas valstybes su Rusija? Apie tai mūsų skaitytojai sužinos, perskaitę šį pranešimą. Problemos ir prieštaravimai Dokumentai, kuriuos rusų bendrijos nuolat pateikia NVS šalių institutui, leidžia padaryti tokią išvadą: mūsų tėvynainiai, dabar gyvenantys vadinamajame vidaus užsienyje, palikti likimo valiai. Perrašyti iš “okupanty” į ”tautinių mažumų” grafą, jie dabar yra labiausiai pažeminta ir beteisė, labiausiai perspekiojama NVS gyventojų dalis. Tai lemia ne tik šovinistinė vietos valdžios politika, bet ir neprotingi Rusijos valdžios veiksmai. Ypatingą rusų diasporos atstovų nepasitenkinimą kelia keli dalykai. Pirma, Rusijos pasiuntinių ir diplomatų, dirbančių NVS šalyse, elgesys. Neretai Rusijos atstovai paprasčiausiai ignoruoja rusų bendruomenių reikalavimus, o kartais elgiasi išdavikiškai, tyliai pritaria vietos autoritarinių režimų antirusiškoms akcijoms arba atvirai pateisina jas. Antra, Rusijos federalinės migravimo tarnybos veikla. Dėl šios tarnybos neveiklumo arba bejėgiškumo tūkstančiai pabėgėlių liko be būsto, be jokios vilties gauti kompensaciją ir nuolatinį būstą. Trečia, rusų teisių pažeidimai artimajame užsienyje yra ideologinis tabu: Rusijos piliečiai praktiškai nieko nežino apie jų tėvynainių, gyvetančių buvusiose sąjunginėse respublikose, teisių pažeidimus. Latvijos rusų gynimo priemonės, organizuotos Maskvos mero Jurijaus Lužkovo, gali būti vertinamos tik kaip pirma anga, pramušta visuotinio tylėjimo siemoje. Ketvirta, rusų bendruomenės norėtų  veikti kartu, derinti savo politiką, tačiau centras neturi jokių rusų diasporos koordinuotos plėtros programų nė vienoje srityje: nei švietimo, nei ekonomikos, nei socialinėje. Rusijos vyriausybė visiškai nepalaiko rusų tėvynainių finansiškai. Rusų verslininkai neskiria reikiamo dėmesio diasporai. O plėtoti prorusiškos krypties verslą buvusiose sąjunginėse respublikose beveik neįmanoma, nes kiekvieną taip elgtis mėginantį verslininką tuojau pat imama persekioti. Penkta, katastrofiškai delsiama priimti Rusijos įstatymus, kurie galėtų paremti tėvynainius. Todėl kiekviena rusų diaspora yra priversta kariauti vietinį karą už savo išlikimą, praktiškai negaudama Rusijos paramos. Tai, deja, faktas. Rusų diasporos artimajame užsienyje istorinė misija Dabartinė rusų diaspora jau vien egzistuodama gina Rusijos sienas, sulaikydama, viena vertus, islamą (Tadžikijoje, Uzbekijoje, Turkmėnijoje, Kazachstane), antra vertus - NATO ir kitokių Vakarų agresijos formų ataką (Ukrainoje, Moldovoje, Baltijos šalyse). Atsisakydama savo tėvynainių užsienyje, Rusija savo noru atsisako savo teritorinių interesų. Tokio nusikalstamo užmaršumo, kokį Rusija rodo savo tėvynainių atžvilgiu, nėra nė vienoje valstybėje. Mums nuolat kalbama apie demokratines valstybes, neva laisvai atsisakiusias savo teritorijų ir tėvynainių. Pavyzdžiui, Švedija atsisakiusi Norvegijos, Ispanija - Katalonijos ir t.t. O Vakarų Vokietija tik todėl 1990 m. galėjo prisijungti rytines žemes, kad jose aktyviai veikė įvairios sąjungos, susivienijimai, o vakarinėse žemėse - jų partneriai. Būtent ta sistema leido suaktyvinti politinius procesus ir reikiamu momentu sutelkti jų energiją susivienijimui. O Rusijos laikraščiai pilni prasimanymų apie rusų nacionalizmo pavojų; juose paprastai nerasi nė žodžio apie tai, kad rusiški leidiniai konfiskuojami daugelio NVS šalių pasienyje, kad tose šalyse seniai jau nebegalima nei klausyti Rusijos radijo, nei žiūrėti Rusijos televizijos, kad už rusų kalbą viešosiose vietose žmonės yra baudžiami, vejami iš darbo (pavyzdžiui, Latvijoje) ir t.t. Nagrinėdami šią padėtį rusų diasporos atstovai supranta, kad Maskva juos pametė. Šis faktas juo labiau stulbina, kad rusai istorinės Rusijos pakraščiuose yra aktyviausia, pasiaukojanti visos rusų tautos dalis, savo egzistavimo sąlygų priversta ugdyti ir išlaikyti geriausias jos savybes. Penkios pozicijos ir trys scenarijai Tokiomis sąlygomis rusų diaspora turi vieną kelią: tiksliai formuluodama ir atvirai skelbdama savo tolesnio išlikimo ir plėtros politinę strategiją ir taktiką, iš visuomeninių susivienijimų virsti politiniais. Tačiau “sujauktai” pačios Rusijos rusų savimonei ypač būdinga tariama pozicijų savo diasporos atžvilgiu vienybė. Formulė “rusai NVS” turi mažiausiai penkias alternatyvias ir iš principo nesuderinamas pozicijas: 1. SSRS atkūrimas (Rusijos imperijos variantas). 2. Rusų nacionalizmo supriešinimas su NVS šalių “pagrindinių” tautų nacionalizmu (etnokratija prieš etnokratiją). 3. Aktyvus rusiškų subjektų (anklavų, autonomijų, bendruomenių ir t.t.) kūrimas naujų valstybių, buvusių SSRS respublikų, teritorijoje. 4. Visų rusų grąžinimas į Rusiją (vadinamasis nulinis variantas). 5. Ramus požiūris į rusų asimiliavimą ir ištirpimą, “suvirškinimą”, rusų diasporos pavertimą naujos pasaulio tvarkos statybine medžiaga. Ta daugybė pozicijų sukelia sumaištį ir rusų diasporos, ir Rusijos gyventojų galvose. Dabar svarbiausia ne visiems Rusijos ir NVS rusams susitarti dėl vienos pozicijos, tai iš principo neįmanoma, o įvesti visų NVS subjektų politikos normą rusų diasporos plėtros atžvilgiu, paskui pradėti dialogą ir suderinti visų apsisprendusiųjų veiksmus. Jeigu pavyks įveikti konsensuso regimybę ir nustatyti pozicijas, tada bus akivaizdūs galimi rusų diasporos veiksnio realizavimo variantai. Pirmas scenarijus: uždaryti sienas, grįžti prie savotiškos geležinės uždangos ir įvesti griežtą tautinę tvarką pačioje Rusijoje. Antras - galutinio rusų išskaidymo ir asimiliacijos scenarijus. Trečias scenarijus: įkurti gyvybingos ir stiprios diasporos, glaudžiai susijusios su stipriais rusų centrais pačioje Rusijoje, tinklą. Nesunku įžvelgti, kad kiekvienas šis scenarijus susijęs su vienokiu ar kitokiu įvykių plėtros Rusijoje scenarijumi. Pavyzdžiui, pirmasis scenarijus susijęs su tolesniu autokratijos režimo ar kito diktatūros tipo įsigalėjimu. Antras yra Bžezinskio scenarijus apie Rusijos subyrėjimą į nykštukines satelitines valstybes. Pagaliau trečias scenarijus susijęs su tradicionalizmu ir valstybingumo idėja. Rusų bendruomenių plėtros modeliai, mechanizmai ir schemos Skiriami tokie taktiniai diasporos plėtros NVS ir Baltijos šalyse principai ir schemos. 1. Savo interesų gynimas tarptautiniu ir regionų lygiu (pirmas būtinas žingsnis šiuo atveju turi būti diasporos tarptautinio statuso išsikovojimas). Rusų bendruomenės ir organizacijos turi remti tik tuos NVS valstybinius veikėjus, kurie atsižvelgia į rusų interesus. 2. Abipusiškai naudingas bendradarbiavimas su NVS ir Baltijos šalių opozicinėmis jėgomis. 3. Laikytis tvirtos pozicijos vietos parlamentuose, pritraukti tarptautines organizacijas remti iniciatyvas, kurias diaspora kelia vietos parlamentuose. 4. Kurti įvairiose šalyse rusų bendruomenių vykdomos švietimo, ūkinės ir ekonominės bei socialinės politikos koordinavimo centrus. 5. Kurti tarptautinius pasipriešinimo vietos valdžios vykdomai apartheido politikai rusų atžvilgiu mechanizmus. 6. Kurti Rusijos teritorijoje pabėgėlių ir priverstinių persikėlėlių bendruomenes, sąjungas, kurios galėtų būti rusų bendrijų partnerės kovoje už rusų teises ir tose teritorijose, iš kur persikėlėliai buvo priversti emigruoti, ir pačioje Rusijoje. 7. Rusų diasporos turi kovoti už teisę kurti rusų tautines kultūrines autonomijas pradžioje buvusiose sąjunginėse respublikose, paskui visoje NVS. Ryškėjantys politinės elgsenos modeliai liudija, kad rusų diasporos gali tapti savarankiškais politikos subjektais. Be to, rusų diasporos politine veikla neišvengiamai bus siekiama pakeisti padėtį ne tik NVS šalyse, bet ir Rusijoje. Reikalavimai, jau dabar rusų bendruomenių keliami Rusijos vyriausybei, yra šie: - parengti bendrą valstybinę strateginę integravimo politikos politiką tų tėvynainių, kurie liko buvusiose sąjunginėse respublikose, atžvilgiu; -apmąstyti rusų diplomatų stručio politiką, vykdomą rusų diasporų atžvilgiu, organizuoti jos nuodugnų nagrinėjimą spaudoje, kad Rusijoje kiltų visuomenės rezonansas. Užsienio reikalų ministrui pačiam svarstyti notas, siunčiamas jam rusų diasporos; - skubiai priimti įstatymus: dėl vienos užsienyje gyvenančių Rusijos piliečių rinkimų apygardos; dėl padalytos rusų tautos padėties ir jos teisės susivienyti; parengti teisinius mechanizmus, garantuojančius, kad bus vykdomas įstatymas del artimajame užsienyje gyvenančių rusų dvigubos pilietybės, ir atitinkamas tarptautines sutartis; - prie Valstybės Dūmos dirbančią Tėvynainių tarybą iš skiriamos padaryti renkama ir suteikti jai realius įgaliojimus.


Diena po dienos svarbiausiųjų vokiečių karinių nusikaltėlių teismo procesas atidengia vis naujas ir naujas hitlerinių žmogžudžių piktadarybes. Teisiamųjų suole Niurnberge ne tik dvidešimt niekšų, paruošusiųjų ir įvykdžiusiųjų savo mastu nematyto nusikalstamumo karo planus. Teisiamųjų suole — visa fašistinė santvarka, visa hitlerinės tamsybės ir žmogaus neapykantos sistema. Naudodamiesi prieštaravimais tarp didžiųjų valstybių — nugalėtųjų pirmajame pasauliniame kare ir Versalio sutarties sąlygų vykdymo kontrolės nebuvimu, nacistiniai vadeivos organizavo savo velniškąjį suokalbį prieš žmoniją ir žingsnis po žingsnio jį vykdė. Tarptautinių sutarčių laužymas hitleriniams suokalbininkams tapo sistema. Anglų gynybos atstovas Devidas Maksuelis-Faifas parodė, jog nebuvo tokio tarptautinio susitarimo, pasirašyto hitlerinės Vokietijos atstovų, kurio jie patys nebūtų sulaužę. Tik 1939 iki 1941 m. fašistinė Vokietija brutaliai suplėšė 69 tarptautines sutartis bei susitarimus. Tarptautinių įsipareigojimų laužymą Vokietijos agresoriai praktikavo ir anksčiau. Veidmainingai sutikdama su Tautų Sąjungos asamblėjos 1927 m. priimtąja deklaracija dėl uždraudimo agresinių karų, Vokietija tuo pat metu karštligiškai ruošėsi naujam grobikiškam karui. Tarptautinis Tribunolas Niurnberge visam pasauliui atidengė hitlerininkų ruošimosi įvesti jų viešpatavimo pasaulyje vaizdą. Apibūdindamas Hitlerio ir jo klikos klastingumą, kaltintojas parodė teismui, jog dar 1939 metų balandžio mėnesį, t. y., tuo pačiu metu, kada Hitleris pareiškė, jog jis neturi agresyvinių kėslų, Keitelis vyriausiosios Vokietijos kariuomenės vadovybės vardu davė direktyvą kariniams vadovams, kurioje to paties Hitlerio vardu reikalavo greičiausiai užbaigti pasiruošimą Lenkijai užpulti. „Visi pasiruošimai, — sakoma šiame dokumente, — turi būti daromi tokiu būdu, kad galima būtų pradėti operacijas 1939 m. rugsėjo mėn. 1 d.“… Tokiu pat slaptumu ir tokiu pat klastingumu, bet labai uoliai ir vispusiškai nacistiniai vadeivos ruošė užpuolimą prieš Tarybų Sąjunga. Tačiau šis žygis atnešė hitlerinei Vokietijai pralaimėjimą. Didvyriškomis pastangomis Raudonoji Armija sutriuškino vokiečių karo mašiną, padarė galą hitlerinei agresijai ir išgelbėjo pasaulį nuo nacistinio maro. „Paskutinysis vokiečių agresijos etapas — smūgis Rusijai — baigėsi pačios Vo kietijos sutriuškinimu“, — Niurnbergo procese konstatavo anglų kaltintojas. Pergalė prieš hitlerinę Vokietiją buvo iškovota dėka tarybinių žmonių pasiaukojimo, dėka Raudonosios Armijos karinio meistriškumo ir didvyriškumo, dėka susivienijusiųjų nacijų veiksmų vieningumo. Rūpinimasis visų nacistinių likučių likvidavimu, taikos stiprinimu yra svarbiausias Tarybų Sąjungos politikos požymis. Todėl visai naturalus tas nusistebėjimas, kurį tarybinėje visuomenėje sukėlė neseniai padarytas pranešimas apie keistą poziciją, užimtą Suomijos teismo svarbiausiųjų karo kaltininkų Suomijoje atžvilgiu. Suomijos pasirašytųjų paliaubų su Tarybų Sąjunga bei Anglija sąlygos numato bendradarbiavimą su sąjunginėmis valstybėmis sulaikant asmenis, kaltinamus kariniais nusikaltimais ir teisiant juos. Šių įsipareigojimų įvykdymas atitinka gyvybinius pačios suomių tautos interesus, kadangi padeda išvalyti šalį nuo nacistinių likučių. Tačiau reakcinės pajėgos Suomijoje padėjo ir tebededa visas pastangas, kad sutrukdytų hitlerinių pagalbininkų, įtraukusių suomių tautą į nusikalstamąjį karą Vokietijos puseje, nubaudimą. Pradžioje Suomijos reakcija priešinosi, kad Suomijos seimas priimtų įstatymą dėl karo kaltininkų nubaudimo. Kada šis įstatymas, nepaisant reakcionierių pasipriešinimo, buvo priimtas, jie pasistengė sutrukdyti jo įgyvendinimą. Tatai pasireiškė tuo, kad reakcinių jėgų įtakoje atidėtis teismas prieš svarbiausiuosius suomių karinius nusikaltėlius, o keturi iš jų — Taneris, Kivimiaki, Reinika ir Kukonenas — paleisti iš kardomojo kalinimo. Tokie teismo veiksmai griežtai prieštarauja paliaubų susitarimų reikalavimams. Suomių tauta supranta tai ir ryžtingai protestuoja prieš šiuos veiksmus. „Paleistieji iš kardomojo kalinimo kaltinamieji karo kaltininkų byloje turi būti tuojau grąžinti kalėjiman”, — reikalauja gausus Suomijos darbo žmonių mitingas Valkeakoskyje. Liaudies susirinkimai Aboje, Lahtyje, Kotkoje ir kituose Suomijos miestuose reikalauja, kad reakciniai teismo nariai būtų pakeisti žmonėmis „kovingais ir neniekinančiais demokratijos“.


Praėjo daugiau kaip savaitė nuo tos dienos, kai buvo paskelbtas TSRS Užsienio reikalų ministerijos pareiškimas dėl „Euratomo” ir „bendrosios rinkos” sudarymo planų. Tačiau iki šiol oficialieji sluoksniai tų šalių, kurioms adresuoti Tarybų Sąjungos pasiūlymai dėl bendraeuropinio bendradarbiavimo ekonomikos ir taikaus atominės energijos naudojimo srityje, nepareiškė savo pažiūros į juos. O kai dėl Vakarų spaudos, kuri yra tų sluoksnių garsiakalbis, tai ji parodė aiškią tendenciją nutylėti Tarybų Sąjungos pasiūlymus. Kai kurie Vakarų Europos ir Amerikos laikraščių apžvalgininkai ir nemažai politinių veikėjų, perskaitę URM pareiškimą, iš papratimo sušuko: „Propaganda!” Taip kitų tarpe pasielgė didelio Anglijos buržuazinio laikraščio „Observer” apžvalgininkas. Tokio manevro, kaip yra žinoma, Vakarų spauda ir diplomatija griebiasi kiekvieną kartą, kai jos neturi ką atsakyti iš esmės arba kai reikia užmaskuoti tą faktą, jog jos neturi net nieko panašaus į argumentus. Teisingumo dėlei reikia pasakyti, kad kai kurie spaudos organai nutarė, jog jie negali taip primityviai numoti į Tarybų Sąjungos pasiūlymus. Tie laikraščiai mėgina parinkti argumentus, kuriais būtų galima pateisinti atsisakymą priimti Tarybų Sąjungos pasiūlymus. Bet kokie yra tie argumentai? Kai kurie komentatoriai teigia, kad TSRS Užsienio reikalų ministerijos pareiškimu, esą, mėginama „paskutiniu momentu” sutrukdyti pasirašyti „Euratomo” ir „bendrosios rinkos” susitarimą (pasirašymo ceremonija turi įvykti Romoje kovo 25 d.). Tokius pat teigimus, agentūros Frans Pres pranešimu, skelbia Vakarų Vokietijos oficialieji sluoksniai. Tačiau jų autoriai negali nežinoti, kad Tarybinė vyriausybė ne pirmą kartą ir ne „paskutiniu momentu”, kaip jie išsireiškia, kėlė pasiūlymus organizuoti tikrą bendraeuropinį bendradarbiavimą. Įvyksianti SNO Ekonominės komisijos Europai 12-oji sesija turės apsvarstyti dar pereitoje jos sesijoje (pereitų metų balandžio mėnesį) pateiktus Tarybų Sąjungos pasiūlymus sudaryti „Bendraeuropinį ekonominio bendradarbiavimo susitarimą”. Kai dėl taikaus atominės energijos naudojimo, tai Tarybų Sąjunga ne kartą kėlė klausimą, kad šiais tikslais turi būti suvienytos visų Europos valstybių pastangos. Yra žinoma, jog Maskvoje 1956 metų kovo 26 d. buvo pasirašytas susitarimas dėl Jungtinio branduolinių tyrimų instituto organizavimo, pripažinus būtinumą įvairių šalių mokslininkams bendradarbiauti, vykdant teorinius ir eksperimentinius tyrimus branduolinės fizikos srityje, kad būtų galima plačiau naudoti atominę energiją taikiais tikslais. To vienuolikos Europos ir Azijos valstybių pasirašyto susitarimo trečiasis straipsnis numato, kad branduolinių tyrimų instituto darbe gali dalyvauti kitos valstybės, jeigu jos sutiks su jo tikslais ir uždavinias. Organizuoti bendraeuropinį bendradarbiavimą naudojant atominę energiją taikiais tikslais buvo siekiama ir Tarybų Sąjungos pasiūlymais, kurie buvo pateikti 1956 metų balandžio mėnesį SNO Ekonominės komisijos Europai 11-oje sesijoje. Pereitų metų liepos 12 d. Tarybinė vyriausybė pasiūlė sušaukti Europos šalių konferenciją, kuri apsvarstytų klausimą dėl bendraeuropinės taikaus atominės energijos naudojimo organizacijos įsteigimo. Kyla klausimas, ko gi yra verti po šių faktų Vakarų spaudos teigimai apie „tarybinę propagandą”? Juos galima įvertinti tiktai kaip tyčia padarytą tikrosios reikalų padėties iškraipymą. Negalima laikyti rimtais ir tokių „argumentų”, kokie yra kai kurių Bonos vyriausybinių sluoksnių atstovų teigimai, kad Tarybų Sąjungos pasiūlymais, esą, siekiama „diskredituoti visus planus, kurie turi užtikrinti politinį ir ekonomini Europos suvienijimą”. Kaip tik taip, agentūros DPA pranešimu, pareiškiama Bonos vyriausybiniuose sluoksniuose. Sunku sugalvoti melagingesnį, tolimesnį tikrovei argumentą. „Euratomo ir bendrosios rinkos” sudarymas, kadangi visi numatomi šių susivienijimų dalyviai yra uždaros agresyvios NATO karinės grupuotės nariai, neišvengiamai sukels anaiptol ne Europos „suvienijimą”, o tiktai tolesnį jos suskilimą. Abiejų planų įgyvendinimas taip pat toliau susilpnins Prancūzijos, Italijos, Belgijos, Olandijos ir Liuksemburgo ekonomines bei politines pozicijas, sustiprins tų Vakarų Vokietijos monopolijų, kurios yra glaudžiai susijusios su Amerikos monopolijomis, viešpataujantį vaidmenį Vakarų Europoje. Kartu „bendroji rinka” ir „Euratomas” sukelia rimtą pavojų bendriesiems vokiečių nacionaliniams interesams, nes jie sudarytų naują kliūtį, trukdančią suvienyti Vokietiją. Tai mato ir pripažįsta žymi dalis Vakarų Vokietijos buržuazinių veikėjų. Pavyzdžiui, laisvoji demokratų partija paskelbė pareiškimą, kuriame sakoma, kad „Euratomo” ir bendrosios rinkos susitarimas „dar labiau suskaldo Europą ir apsunkina Vokietijos suvienijimą”. Aplamai, Vakaruose paskelbtų atgarsių į Tarybų Sąjungos pareiškimą analizė rodo, kad niekas iš Vakarų valdančiųjų sluoksnių atstovų nesugebėjo iškelti nė vieno argumento, kuriuo būtų galima pateisinti atsisakymą priimti naujuosius mūsų šalies pasiūlymus. Mėginama aplenkti juos, jų nepastebėti. Bet Tarybų Sąjungos pozicija yra tokia, kad į ją negalima nei numoti ranka, nei jos nutylėti. Atsisakymas priimti TSRS URM pareiškime iškeltą praktinę programą, kaip organizuoti ekonominį bendradarbiavimą ir bendradarbiavimą taikiai naudojant atominę energiją bendraeuropiniu pagrindu, dar kartą parodys Europos tautoms, kad „Euratomo” ir „bendrosios rinkos” sudarymo planų įkvėpėjai siekia tikslų, kurie neturi nieko bendro nei su ekonominio bendradarbiavimo organizavimu, nei su taikiu atominės energijos naudojimu.


Belgijoje pastatytas Tarybų Sąjungai krovininis laives

Temsės laivų statykloje buvo pakelta Tarybų Sajungos vėliava naujame krovininiame laive „Nemirovičius-Dančenko”. Laivo talpa - 9.200 tonų, ji Tarybų Sąjungai pastatė Belgijos laivų statybos firma „Boelj“. Netrukus šis laivas išplauks į TSRS.


SNO GENERALINĖS ASAMBLĖJOS XVII SESIJOJE

TASS-o korespondentas L. Ponomariovas praneša: Generalinis komitetas baigė svarstyti SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijos dienotvarkę. Į sesijos dienotvarkę įtraukti svarbūs Tarybų Sąjungos pasiūlymai tokia redakcija, kokia jie buvo pateikti. Kalbėdamas komiteto posėdyje, TSRS užsienio reikalų ministro pavaduotojas V. Semionovas nurodė, jog neleistina tokia padėtis, kai 650 milijonų žmonių KLR liaudis neturi savo teisėto atstovo šioje organizacijoje. Argi gali SNO tapti tikra visos žmonijos tribūna, pasakė V. Semionovas, kai vienas penktadalis šios žmonijos lieka už SNO ribų ir neturi organizacijoje pagrįstų teisių. Toks neteisingumas gali būti išspręstas tiktai atkūrus KLR teises ir išvijus iš visų SNO organų čankaišistus, šiuos politinius lavonus ir bankrotus, kuriuos istorija išmetė už borto. Jungtinių Valstijų atstovas Čarlzas Jostas pamėgino prikalbinti komiteto narius neįtraukti į dienotvarkę klausimo dėl pagrįstų KLR teisių atkūrimo. Jis pareiškė, kad, Amerikos delegacijos nuomone, „Kinija teisingai atstovaujama“ Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje. Nepaisant Amerikos delegato kalbos, šis klausimas buvo įtrauktas į SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijos dienotvarkę. Tarybų Sąjungos delegacijos pasiūlymu į dienotvarkę taip pat buvo įtrauktas punktas dėl visos užsienio kariuomenės išvedimo iš Pietų Korėjos. Vienas iš svarbių punktų, įtrauktų į Asamblėjos sesijos dienotvarkę Tarybų Sąjungos pasiūlymu, taip pat yra klausimas dėl tarptautinės konferencijos sušaukimo prekybos klausimais. Įtraukiant į dienotvarkę klausimus, susijusius su Portugalijos kolonijinėmis valdomis, Australijos, Anglijos ir Amerikos delegatai, nepaisydami procedūros taisyklių, stengėsi visaip padėti Portugalijos atstovui „protestuoti“ prieš tai, kad Generalinėje Asamblėjoje būtų apsvarstytos Salazaro diktatūros kruvinos piktadarybės Angoloje ir Mozambike. Gvinėjos, Sudano, Tarybų Sąjungos ir Lenkijos delegatams energingai protestavus, generalinio komiteto pirmininkas Portugalijos atstovui nedavė žodžio. Visi klausimai, susiję su kolonializmu, buvo įtraukti į Generalinės Asamblėjos dienotvarkę. JAV delegatas vėl pasiūlė įtraukti į Generalinės Asamblėjos sesijos dienotvarkę vadinamąjį „Vengrijos klausimą“. Jis tikino komitetą, kad, keldamos šį klausimą, JAV siekiančios „susilpninti šaltąjį karą“, „normalizuoti“ santykius ir netgi stiprinti taiką. Pakviestas į posėdį Vengrijos Liaudies Respublikos atstovas KaTojus Catordajus prideramai atrémė provokacinį Amerikos delegacijos kėsl


Rusijos prezidento administracija kontroliuoja iš esmės visas šalies institucijas. Administracija - tai ne šešėlinė vyriausybė, o KPSS CK. Ji viską kontroliuoja ir už nieką neatsako. Struktūra Per dvejus metus, praėjusius po prezidento rinkimų, Borisas Jelcinas tris kartus mėgino pakeisti vyriausybės struktūrą ir net pakeitė premjerą. Rusijos prezidentas ne kartą kalbėjo apie vyriausybės atnaujinimą, biurokratijos aparato sumažinimą ir administracijos reformą. Tačiau visada buvo pertvarkoma tik vyriausybė. O prezidento aparatas didėjo niekieno nekontroliuojamas. Kai buvo nušalintas Viktoras Černomyrdinas, į aparatą buvo priimti vyriausybės darbuotojai, nereikalingi naujajam premjerui, tačiau mieli prezidentui: Ivanas Rybkinas ir Igoris Šabdurasulovas. Vyriausybė mėgino kovoti su premjero pavaduotojais, o Kremliuje daugėjo prezidento administracijos vadovo pavaduotojų (beje, jų statusas atitinka premjero pavaduotojo statusą). Dabar jų, jeigu skaičiuosime ir tuos, kurių pareigos prilygintos administracijos vadovo pavaduotojo pareigoms, pavyzdžiui, prezidento atstovo Konstituciniame Teisme Sergejaus Šachrajaus, jau dvylika. OD! Kai 1996 m. vasaros pabaigoje Jelcino aparatui pradėjo vadovauti Anatolijus Čiubaisas, jis atsivedė savo žmones ir paskyrė juos į svarbiausias pareigas, pakeitė aparato struktūrą. Senieji darbuotojai buvo atleisti. “Jis paprasčiausiai pasiėmė vadovaujančių darbuotojų (baigiant valdybų viršininkų pavaduotojais) sąrašą, du trečdalius pavardžių išbraukė, prie kitų parašė klaustukus. Tiesa, tuos jis galų gale paliko ramybėje, - pasakojo tada vienas Čiubaiso bendražygis. - Viskas truko vos pusvalandį”. Po dviejų mėnesių tas pats valdininkas išdidžiai parodė “Itogi” korespondentui prezidento įsaką atleisti dar vieną darbuotoją: “Tai paskutinis”. Tada, 1996 m., Anatolijus Čiubaisas suformulavo svarbiausius administracijos uždavinius: vykdomosios valdžios (t.y. vyriausybės) institucijų kontrolė, regioninė politika, patrauklaus valstybės vadovo ir visos valdžios įvaizdžio kūrimas. Čiubaiso siekiamo tikslo niekas net neslėpė: kaip atsvarą amorfiškai ir nepaslankiai vyriausybei sukurti dinamišką prezidento komandą. Komandą, galinčią kritišku momentu pakeisti vyriausybės valdininkus ir pradėti valdyti ekonomiką. Ne veltui taip greitai į komandą buvo sugrąžintas Anatolijus Čiubaisas. Per dvejus metus, nors iš prezidento aparato išėjo ne tik Čiubaisas, bet ir beveik visi jo žmonės, administracijos darbo prioritetai beveik nepasikeitė. Neseniai buvo pakeistas regioninės politikos globėjas: į prezidento draugės (taip kartą ji save pavadino) Viktorijos Mitinos vietą atėjo Vyriausiosios kontrolės valdybos vadovas Vladimiras Putinas; aukštų (t.y. gerai apmokamų) darbuotojų, besirūpinančių Jelcino įvaizdžiu, būrį papildė dar vienas patyręs specialistas - buvęs vyriausybės jastržembskis Igoris Šabdurasulovas, o Jelcinas pareiškė, kad dabar administracija leis vyriausybei laisviau dirbti. Globėjai 1992 m. tuometinis administracijos vadovas Jurijus Petrovas pamėgino užvaldyti vyriausybę ir iš esmės pavertė ją administracijos padaliniu. Tačiau tikrasis vyriausybės vadovas Jegoras Gaidaras sugebėjo laimėti labai svarbią pergalę: liberalus “ministrų kapitalistų” kabinetas tapo šiek tiek nepriklausomas nuo prezidento struktūrų, išpažinusių senuosius partinius vadovavimo principus, ir galėjo sudaryti nuo Kremliaus nepriklausomą aparatą. Vėliau naujoji Konstitucija ir vyriausybės įstatymas, atrodė, įtvirtino Gaidaro laimejimus. Tačiau formaliai nepriklausomą vyriausybę faktiškai nuolat kontroliuoja prezidento valdininkai. “Administracija - tai ne šešėlinis komitetas, tai KPSS CK analogas. Jie viską kontroliuoja, tačiau už nieką neatsako”, - aiškina vyriausybės valdininkai. Prezidento administracija, įsikūrusi Senojoje aikštėje, buvusiame KPSS CK pastate, neturi finansinių svertų, jos valdininkai negali, pavyzdžiui, patys įsakinėti finansų ministrui. Tai jie daro per prezidentą. Administracija gali valdyti šalį, net kai nėra premjero ir vyriausybės. Matyt todėl Rusija galėjo mėnesį gyventi be Valstybės Dūmos patvirtinto premjero. Ir atsakomybė už Rusijos finansų krizę turėtų tekti jai. “Mes vadovaujame vyriausybei politiškai”, - kadaise konstatavo administracijos vadovo pavaduotojas Michailas Komisarovas. Tas vadovavimas visų pirma pasireiškia kadrų politika: ministrų ir premjero pavaduotojų kandidatūras prezidentui siūlo ne tik premjeras, bet ir administracijos valdininkai. Ir neretai Boriso Jelcino sprendimus premjeras sužino paskutinis. Maždaug taip į vyriausybės prezidiumą buvo įtraukti gynybos, vidaus reikalų ir užsienio reikalų ministrai: prezidentas nusprendė, kad jis to nori, pranešė savo valią premjerui, ir Sergejus Kirijenka nuėjo rašyti nutarimą. “Politinis vadovavimas” pasireiškia dar ir tuo, kad prezidento tarnybos ir pats prezidentas vizuoja visus vyriausybės potvarkius. Neseniai Jelcinas nurodė sutrumpinti “nuo dviejų kilometrų” iki minimumo kelią, kurį valdžios koridoriais ir kabinetais nueina vienas ar kitas popieriukas. Tačiau tai neįvykdyta ir negalėjo būti įvykdyta. “Anksčiau siuntėme derinti nutarimus apie gyvulininkystės plėtrą ir sėklininkystės skatinimą ir dabar siunčiame”, - “Itogi” korespondentui skundėsi vyriausybės valdininkas. Geriausiai padėtį iliustruoja tai, kad svarbiausias finansinis Rusijos dokumentas - biudžetas (bent svarbiausi jo skyriai) yra rašomas Senojoje aikštėje vadovaujant Aleksandrui Livšicui. Jis kiekvieną kartą pavadina projektą realistiškiausiu ir geriausiu, o kai jį patvirtina parlamentas, pradeda kritikuoti vyriausybę už nerealistišką biudžetą ir pranašauti, kad jis nebus įvykdytas. Tad Jelcino šnekos, esą “Černomyrdinu mes nelabai pasitikėjome, o naujajam premjerui suteikiame visišką laisvę”, yra tik šnekos. Viktoras Černomyrdinas buvo stiprus politikas, o Sergejus Kirijenka prezidento valdininkams atrodo išsišokėlis. Kontrolieriai Kontroliuoti vyriausybės darbą ekonomikos srityje dirbantiems Senojoje aikštėje įdomu, saugu, ir nesudėtinga. Per pastaruosius metus vyriausybėje vėl susiformavo specialistų komanda. O regionų politika vyriausybėje dabar, galima sakyti, niekas nesirūpina. Šioje srityje prezidento aparatas priverstas ne tiek dubliuoti, kiek iš tikrųjų visiškai pakeisti vyriausybę. Pernai rudenį, kai buvo atleistas Aleksandras Kazakovas, paaiškėjo, kad buvusio administracijos vadovo pavaduotojo vykdoma “neaiški regioninė politika” buvo gana sėkminga. Net kai Kremlius pralaimėdavo gubernatoriaus rinkimus, Kazakovui paprastai pavykdavo įtikinti naujus provincijos viršininkus ne tik nesipykti su centru, bet ir palaikyti prezidentą per Federacijos Tarybos posėdžius. Kazakovas pripažino, kad dabar, kai federacinis centras pinigus regionams perveda nereguliariai arba visai neperveda, negalima kalbėti apie finansinius poveikio vietos valdžiai svertus. Todėl atitinkamų valdybų darbuotojai turėtų visų pirma ieškoti silpnų provincijos vadovų vietų. Kazakovą pakeitusi Viktorija Mitina parodė žurnalistams, kad ji labai daug žino apie šeimyninius prezidento reikalus, tačiau tvarkytis su regionais jai visiškai nesisekė. Prezidento partija skandalingai apsijuokė per Nižnij Novgorodo mero rinkimus, nevykusiai mėgino sutrukdyti Aleksandrui Lebedžiui tapti Krasnojarsko gubernatoriumi, o visai neseniai pralaimėjo ir rinkimus Penzoje bei Karelijoje. Dabar, teigia Senosios aikštės valdininkai, gubernatoriams teks prisiminti Kazakovo laikus. Gegužės pabaigoje regioninę politiką globoti pradėjo administracijos vadovo pirmuoju pavaduotoju paskirtas buvęs Vyriausiosios kontrolės valdybos viršininkas Vladimiras Putinas. “Tylusis čekistas iš Piterio”, kaip jis vadinamas administracijoje, vargu ar veltui leido laiką ir per pusantrų metų Vyriausiojoje kontrolės valdyboje turėjo surinkti pakankamai duomenų apie visus 88 regionų vadovus. Kremliuje manoma, kad Putino surinkta informacija padės jam dar geriau rasti gubernatorių silpnas vietas. Dabar, kai administracija pradėjo rimtai rengtis 2000 m. rinkimams, provincijų lojalumas labai svarbus. Pudruotojai Beje, prezidento komanda kategoriškai neigia, kad pradėjo rengtis naujiems prezidento rinkimams. “Mes paprasčiausiai rūpinamės valdžios įvaizdžiu”, - sako Kremlius ir kartu pripažįsta: “Mums būtini stiprūs visuomenės nuomonės poveikio svertai”. Visų pirma todėl, kad būtų galima paaiškinti visuomenei tuos ar kitus valstybės vadovo poelgius. “Kodėl buvo atstatydinta Černomyrdino vyriausybė? Juk niekas nieko nepaaiškino”. Valdžios įvaizdžio formavimas, siekis garantuoti bendrą informacinę federalinės valdžios organų politiką - ko gero, vienintelė sritis, kur prezidento administracija nieko nedubliuoja. Įdomu tai, kad dar vienas sprendimas susirūpinti valdžios, teisingiau, prezidento įvaizdžiu tarsi atsitiktinai sutapo su didžiulio valstybinio visuomenės informavimo priemonių holdingo įkūrimu ir Boriso Jelcino kalba, skirta spaudos nepriklausomybės ir visuomenės informavimo priemonių bei valdžios santykių problemoms. O Kremliaus pudruotojų komanda - Tatjana Djačenko, Valentinas Jumaševas, Sergejus Jastržembskis ir Michailas Komisarovas - pasipildė Igoriu Šabdurasulovu, buvusiu Černomyrdino “karininku ryšiams su spauda”. “Spaudos laisvė nėra nebaudžiamumas. Mes nepatenkinti, pavyzdžiui, tuo, kaip televizija nušvietė šachtininkų, blokavusių geležinkelius, akciją”, - ryžtingai pareiškė vienas prezidento valdininkas. Beje, prezidentas, susitikęs su didžiausių televizijos kompanijų vadovais, kalbėjo švelniau: “Laisvė kaip buvo, taip ir tebėra. Tačiau mes turime teisę paprašyti, kad televizija vykdytų vyriausybės politiką”.


Meninis realizmas persunkė ir kito Puškino mokinio — genialaus Gogolio kūrybą. Didžiule satyrine jėga Gogolis atvaizdavo atstumiančias baudžiauninkystės ir carinio biurokratizmo bruožus. Rusų literatūros milžinas Levas Tolstojus visą savo kūrybą pašventė liaudžiai ir davė savo kūriniuose nepalyginamus rusų gyvenimo vaizdus. Savo kūriniuose L. Tolstojus negailestingai kritikavo to laiko valstybinę, bažnytinę, visuomeninę ir ekonominę tvarką, pagrįstą išnaudojimu, liaudies masių pavergimu, skurdu, smurtu ir veidmainyste. Savo monumentaliniame istoriniame romane „Karas ir taika“ jis atvaizdavo 1812 metų tėvynės karo istoriją, tautinio liaudies išsivadavimo karo, kuriame liaudis pasirodė esanti vyriausias karinės pergalės šaltinis. Stambių atsiekimų turi XIX amžiuje ir rusų tapyba, kurios plėtotėje pasireiškė trys tendencijos: siužeto demokratizacija, susidomėjimas rusiškuoju gyvenimu ir realistiniu metodo sustiprėjimas. Stambiausias XIX amž. rusų tapytojas Repinas, semdamas savo siužetus iš rusiško gyvenimo, savo kūryboje skelbė pažangias socialines — politines idėjas. Kartu su literatūra ir menu augo ir stiprėjo taip pat ir rusų mokslas. Chemiką Mendelejevą ir fiziologus Sečionovą ir Pavlovą įkvėpdavo mintis apie mokslo žinių populiarizaciją, liaudies platų švietimą. Jie siejo teoriją su praktiką, jie neužsiskleisdavo į ankštą „akademizmo“ kiautą, nebuvo neprieinami mokslo žyniai — dosnia ranka jie bėrė mokslo sėkla į Rusijos dirvonuojančią žemę — rusų liaudies gerovei, visos žmonijos laimei. XX amžius pradėjo naują epochą mūsų tautos ir valstybės istorijoje — aštrios kovos tarp proletariato ir buržuazijos, bolševikų partijos įkūrimo ir sustiprėjimo, Lenino ir Stalino veikimo epochą. Pasirodžiusi XIX amž. pabaigoje pirmoji Rusijoj marksistų grupė, Plechanovo vadovaujama, išvystė visapusišką filosofinę ir ekonominę reakcinės liaudininkų teorijos kritiką ir suvaidino didelį vaidmenį marksizmo propagandoj Rusijoj. Lenino moksliniai ir politiniai veikalai pradėjo naują epochą rusų visuomeninės minties plėtotėj. Didieji rusų filosofijos ir revoliucinės demokratijos klasikai Belinskis ir Gercenas, Černiševskis ir Dobroliubovas praskynė kelią marksistinėms idėjoms Rusijoj. Tarnavimo liaudžiai idėją, neapykantą išnaudotojams ir pažangos priešams, materialistinės filosofijos su revoliuciniu demokratizmu sujungimą, pavergtųjų tautų teisių ir interesų gynimą — visas šias pažangias rusų mintytojų ir revoliucionierių idėjas leninizmas išvystė toliau. Leninas ir Stalinas, kūrybiškai išvystę marksizmą ir kritiškai išnaudoję ir apibendrinę rusų kultūros atsiekimus, sukūrė marksistinę naujo tipo partiją, bolševikų partiją, kuri atvedė Rusijos tautas į didžiausią Spalio socialistinės revoliucijos pergalę. Revoliucinis rusų proletariato sąjūdis, vykęs bolševikams, Leninui ir Stalinui, vadovaujant, buvo galingas akstinas pažangios rusų kultūros kilimui. Literatūroje ryškiausiu šios pažangios kultūros atstovu buvo M. Gorkis. Nenuilstamas socialinės tiesos ieškotojas, stambiausias, Lenino žodžiais, proletarinio meno atstovas, Gorkis šaukė į drąsią kovą už didžius darbo idealus ir jau savo pirmuose veikaluose pranašavo ateinančią artimą revoliuciją. Kiek kitaip atsispindėjo šių laikų rusų literatūros pažangios tendencijos kito rašytojo — A. Čechovo — kūryboje. Jis vaizdavo miesčionijos pilkojo kasdieniškumo pasaulį, beteisę ir bejėgią inteligentiją, smulkiųjų valstiečių tamsumą. Bet ir iš jo kūrybos dvelkė tas tikėjimas į didžiąją laimingąją ateitį, kuris yra tiek būdingas Gorkiui. Didžioji Spalio revoliucija pradėjo naują epochą ne tik mūsų šalies tautų istorijoje, bet ir visos žmonijos istorijoje.


Kinijoj padėtis vis rimtėja. Po paskutinių didelių mūšių, sukilėlių puolimai kiek nurimo. Dabar gautos žinios, kad generolas Čiangkaišekas įsakęs pradėti naują bendrą puolimą visų frontų. Ir Egipte valdžia kovoja su seimu Nauja Egipto vyriausybė uždraudė bet kuriuos susirinkimus ir uždarė parlamento sesiją. Nežiūrint vyriausybės draudimo, apie 100 atstovų ir senatorių jėga norėjo prasiveržti į parlamento rūmus. Policija jų neleido. Kilo muštynės. Tačiau vis dėlto, jie įsiveržė į rūmus ir pradėjo posėdį. Posėdis tęsėsi apie 25 min. Po to į parlamentą atėjo vyriausybės narys Nahas paša, kuris pareikalavo iš posėdžio dalyvių prisiekti konstitucijai. Tuo tarpu policija kitų parlamento narių nebeįleido. Kiek vėliau, susirinkusieji parlamentarai išsiskirstė. E. Laikraščių žiniomis iš Kairo, vyriausybės krizė Egipte vis aštrėja. Iš 200 parlamento narių tik 30 atstovų remia naują ministerį pirmininką, todėl parlamentarinis vyriausybės režimas yra negalimas. Laikoma galimu, kad bus paskelbta diktatūra. Tomis pat žiniomis, Egipte sparčiai plečiasi nedraugingumas anglų atžvilgiu. Nacionalistinė egiptiečių partija grasina pradėti prieš anglus tokį pat judėjimą, kokį sukėlė Gandhi Indijoj ir paskelbti anglų prekių boikotą


„TSKP XX suvažiavimas - taikos suvažiavimas“

OTAVA, kovo 6 d. (TASS). Laikraštis „Kanadien Tribiun“ redakciniame straipsnyje rašo, kad TSKP XX suvažiavimas buvo didžiulės reikšmės visai žmonijai įvykis. Visų pirma tai buvo taikos suvažiavimas, pareiškia laikraštis. „Visa nepaprastai patraukli tarybinės statybos programa pagal šeštojo penkmečio planą priklauso nuo ilgos taikos pasiekimo“. TSKP XX suvažiavimas, toliau sakoma straipsnyje, paragino viso pasaulio darbininkų klasę padaryti galą skilimui darbininkų judėjime. Šia proga laikraštis pabrėžia N. S. Chruščiovo žodžius apie tai, kad „jeigu darbininkų klasė stos vieninga organizuota jėga, pareikš tvirtą valią, karo nebus“. „Kanadien Tribiun“ pabrėžia didelę šio programinio teiginio reikšmę darbininkų judėjimui Kanadoje, kur „darbininkų klasė suskaldyta ir kur šį suskilimą reikia pašalinti taikos ir socialinės pažangos interesais“.


Praėjusio savaitgalio naktį Jugoslavijos armija vėl apšaudė Rytų Chorvatijos miestą Osijeką. Agentūra Reuters, remdamasi Chorvatijos policijos duomenimis, pranešė, kad miestą užgriuvo šimtai raketų ir artilerijos sviedinių: žuvo ne mažiau kaip keturi, sužeista daugiau kaip dvidešimt žmonių. O pasak Zagrebo radijo, šeštadienį Jugoslavijos armija puolė chorvatų gynybos įtvirtinimus prie Osijeko. Chorvatijos valdžios nuomone, minėtas apšaudymas - įnirtingiausias nuo sausio mėnesio paliaubų, sudarytų tarpininkaujant Europos bendrijai. Ir, matyt, neatsitiktinis: sekmadienį į Belgradą atvyko Indijos generolas leitenantas S. Nambiaras, vadovausiąs Jungtinių Tautų pajėgoms taikai palaikyti. Keturiolika tūkstančių „žydrųjų šalmų“, tarp kurių pirmąkart bus ir Rusijos kariai, ketinama dislokuoti Chorvatijoje balandžio viduryje, o štabas įsikurs Bosnijos ir Hercegovinos sostinėje Sarajeve. Tačiau kai kas Belgrade, matyt, šito labai nenorėtų: JTO pajėgos pakirstų siekius išplėsti „didžiąją Serbiją“, kuriamą vietoje suirusios Jugoslavijos Federacijos. „Žydrieji šalmai“ gali būti įvesti tik tuomet, jei paliaubų sutarties bus laikomasi, tad serbiškosios Jugoslavijos armijos šūviai buvo netiesiogiai skiriami ir jiems. O pirmadienį Briuselyje prasidėjo Europos bendrijos iniciatyva surengtų taikos derybų ketvirtasis turas, kuriame turėjo dalyvauti visų Šešių buvusios Jugoslavijos Federacijos respublikų vadovai. Tačiau Serbijos prezidentas S. Miloševičius liko namie. Mat šeštadienį, jo mašinai trinktelėjus į pakelės stulpą, prezidentui buvo lengvai sutrenktos smegenys ir traumuotas kaklas. Vietoje S. Miloševičiaus į Briuselį išvyko Serbijos užsienio reikalų ministras Branislavas Ivanovičius. Belgijos sostinėje delegatų laukia ir naujos bėdos. Kaip žinoma, Bosnijos ir Hercegovinos referendume daugumai balsavusiųjų pasisakius už respublikos nepriklausomybę, sustiprėjo sena jos gyventojų - slaviškų musulmonų, serbų ir chorvatų - nesantaika. Išvakarėse parengiamosiose derybose serbai, kurie plebiscitą boikotavo, šįkart pritarė Bosnijos ir Hercegovinos atsiskyrimui, tačiau pareikalavo suskaldyti ją į etninius rajonus ir kiekvienam suteikti savivaldos teises. Tai, ko gero, sukeltų dar vieną ginklų žvanginimą, bet ir kartu gyventi buvusios federacijos piliečiai nebegali.


LONDONAS, rugsėjo 1 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša Reuterio agentūros korespondentas iš Jeruzalės, praėjusius metus ginklų gamyba Izraelyje, pagal paskelbtą oficialų pareiškimą, padidėjo 2,5 karto palyginti su ankstesniais metais. Karo veiksmų prieš Egiptą metu, nurodoma pareiškime, karinė gamyba Izraelyje padidėjo trigubai. Pareiškime taip pat sakoma, kad Izraelis veda derybas su „draugiškomis valstybėmis“, siekdamas sudaryti susitarimą, pagal kurį jam bus pateikta medžiaga, reikalinga naujų rūšių ginklams gaminti.


Laikinoji vyriausybė ruošiasi grįžti į Alžyrą

Alžyro respublikos laikinosios vyriausybes informacijos ministras Jazidas pranešė birželio 27 d. įvykusioje spaudos konferencijoje, kad artimiausiu metu vyriausybė ketina grįžti į Alžyrą. Ji ir toliau, pasakė Jazidas, vykdys visas savo pareigas, vadovaudama Alžyro revoliucijai. Alžyro respublikos laikinoji vyriausybė, turinti Alžyro liaudies pasitikėjimą ir būdama vienintelis mūsų tautos suverenumo saugotojas, yra pasirengusi imtis sunkių uždavinių, kurie iškils jai po referendumo nepriklausomybės klausimu tiek vidaus, tiek ir užsienio mastu. Aktyvūs veikėjai, sudarą Alžyro respublikos laikinąją vyriausybę, supranta, kokios didelės problemos ir sunkumai, su kuriais jiems teks susidurti naujame Alžyro liaudies kovos etape, po referendumo. Jie kupini pasiryžimo pateisinti Alžyro liaudies pasitikėjimą.


Dėl Aukščiausiosios Tarybos komisijos KGB veiklai Lietuvoje tirti

Pastaruoju metu suaktyvėjo nuosekli, metodiška moralinio terorizavimo ir politinio spaudimo kampanija prieš opoziciją. Tuo siekiama patvirtinti kalbas apie tariamą „Šliaužiantį perversmą”. Po to, kai Lietuva atmetė trečiojo Sąjūdžio peršamą diktatūros įvedimo scenarijų, politiniams oponentams pulti panaudojamos visos dešiniųjų rankose tebesančios institucijos: valstybės laikraštis, radijas, televizija. Ne išimtis ir Aukščiausiosios Tarybos komisija KGB veiklai Lietuvoje tirti, kurioje daugumą sudaro dešiniųjų, radikaliųjų frakcijų atstovai. Paliktą KGB rūmuose informaciją, archyvinius duomenis jie pasirinktinai panaudoja savo politiniams interesams tenkinti, o ne tam, kad atskleistų slapto deputatų bendradarbiavimo su KGB faktus, siektų teisėtumo, saugotų nekaltumo prezumpciją. Vertėtų prisiminti ir tai, kad daugelis archyvinių dokumentų buvo pagrobti iš KGB rūmų, šių faktų prokuratūra neištyrė. Komisija KGB veiklai Lietuvoje tirti dirba be jokio reglamento, posėdžiauja nereguliariai, komisijos pirmininkas B.Gajauskas vienas priima sprendimus, komisijos nariai Z.Šličytė, A.Endriukaitis platina spaudoje tendencingą, nepatikrintą informaciją prieš savo politinius oponentus. Būdinga, kad dešinieji radikalai naudoja tas pačias falsifikacijas, kurias rengė KGB prieš mūsų partiją, keršydami už TSKP sugriovimą. Taip jau sutapo, kad ir dabar atakų smaigalys nukreiptas prieš LDDP. Komisija manipuliuoja faktais, užsiima visuomenei žinomos informacijos „demaskavimu”, tačiau atkakliai tyli dėl slaptųjų agentų ir bendradarbių iš dešiniosios Parlamento pusės, nors medžiagos apie juos turi pakankamai. („Henrikas”, „Jurgis”, antroji „Gracija” ir kt.) Ne vienas jų yra pats prisipažinęs. Mūsų manymu, tiems deputatams, kurie sąmoningai slepia kitų deputatų bendradarbiavimo su KGB medžiagą ar jų prisipažinimus, taip pat turėtų būti taikomas įstatymas dėl mandato patikrinimo. Remdamiesi Lietuvos Respublikos įstatymo „Dėl deputatų, įtariamų sąmoningu bendradarbiavimu su kitų valstybių specialiosiomis tarnybomis, mandatų patikrinimo” 1 straipsniu, siūlome sudaryti specialią deputatų komisiją frakcijų princip


Agentūros Junaited pres interneišnl korespondentas praneša iš Vašingtono: Kaip pranešė nacionalinė aeronautikos ir kosminės erdvės tyrinėjimo valdyba, kosmonauto Volterilo Širos, kuris turi apsisukti aplink Žemę šešis kartus, skridimas atidėtas mažiausia penkioms dienoms dėl sutrikimo „Atlaso” raketoj