Didžioji mūsų tėvynė Tarybų Sąjunga, gyvenama daugelio tautų kalbanti dešimtimis kalbų, šiandien alsuoja viena mintim — kuo greičiausiai pergale baigti Didįjį Tėvynės karą ir vėl grįžti prie ramaus atstatomojo darbo, prie vaisingos kultūrinės kūrybos. Tarybų Sąjungos tautos, išėjusios ilgą ir labai įvairų kultūrinės plėtotės kelią, šio karo metu parodė nuostabų vieningumą šventojoje kovoje dėl laisvės ir ateinančių kartų laimės. Draugystė į vieną šeimą suliejo atskiromis kalbomis kalbančias tautas, vienu alsavimu sušildė įvairiopų kultūrų ir geografinių zonų kovotojus, didžiosios tėvynės bendrapiliečius. Tėvynės meilė — štai kas šiame kare judino ir nemirštamiems žygiams įkvėpė tūkstančius eilinių mūsų žmonių. Šis giliausias žmogiškas jausmas buvo gyvas kiekviename šių dienų Tarybų Sąjungos žmoguje, jis buvo glaudžiai susijęs su laisvės meile ir su vergovės neapykanta, jis augo ir didėjo per didžiulius istorinius perversmus ir mėginimus — karus ir revoliucijas. Mūsų tėvynės tautos praėjo sudėtingą ir sunkų kelią, kol Rusija, iškovojusi laisvę, jas subūrė į vieningą laisvųjų respublikų šeimą. Kiekvienai šių tautų praeityje teko kariauti varginančius, sunkius karus su grobikais, kurie kėsinosi prieš jų nepriklausomybę. „Nepaliaunamoje kovoje dėl savo tautinio savarankiškumo jos kūrė kultūrą. Susirūpinimas savo istoriniu likimu, neapykanta priešams, liaudies didvyrių šaunumo garbinimas buvo visų įžymiausių šių tautų liaudies kūrinių pagrinde, lygiai kaip ir jų klasikinėje literatūroje“, — šiais žodžiais prasideda prakalba labai įdomios knygos, neseniai išėjusios Maskvoje, kuri ir mums, lietuviams, yra pamokoma ir naudinga. Knyga vadinasi „Apie tėvynę”). Joje surinkta devyniolikos Tarybų Sajungos tautų poetų ir rašytojų pasisakymai apie tėvynės meilę, apie gimtosios kalbos grožį ir reikšmę žmogui ir tautai, apie gimtojo krašto gamtą, apie reikalą savo tėvynę mylėti ir ginti nuo priešų. Tai antologinio pobūdžio knyga, kurioje pro skaitytojo akis pradefiliuoja įvairiausių tautų ir epochų žymiausi poetai ir rašytojai, valstybininkai ir visuomenininkai, didieji savo tautų ir Tarybų Sąjungos patriotai. Knyga prasideda didžiosios rusų tautos, kaip didžiausios vadovaujančios Tarybų Sąjungos tautos, literatūra — ištraukomis iš genialiojo XII amžiaus epo „Giesmės apie Igorio žygį“. Toliau skaitytojai čia randa ištraukų iš didžiųjų rusų rašytojų — Lomonosovo, Deržavino, Puškino, Lermontovo, Gogolio, Tolstojaus ir kitų. Rusų tautos skyrius baigiamas įžymiuoju Spalio Revoliucijos epochos poetu V. Majakovskiu. Po rusų eina antroji Tarybų Sąjungos tauta, kuri šio karo metu, vokiškųjų grobikų užgrobta, iškentėjo didžiausias kančias ir į pergalę įnešė vieną didžiausių indėlių — ukrainiečių tauta. Ją šioje knygoje atstovauja įžymusis XVI amžiaus valstybininkas Bogdanas Chmelnickis, didysis ukrainiečių liaudies poetas Tarasas Ševčenko, Ivanas Franko ir kiti plačiai žinomi Ukrainos rašytojai. Po Ukrainos eina Baltarusija, per šį karą taip pat daug iškentėjusi, sugebėjusi sukurstyti vokiečiams baisią partizaninio karo ugnį, milžiniškas aukas sudėjusi šiam karui laimėti. Po baltarusių tuojau eina platus skyrius, sudarąs 15 didelių spaudos puslapių, skirtas lietuvių literatūrai. Skyrių pradeda ištrauka iš Gedimino laiško, Vilniaus pilyje 1324 m. rašyto popiežiaus pasiuntiniams — abatui Bernardui ir vyskupui Baltramiejui. Anotacijoje apie Gediminą pasakyta: „Gediminas — didysis Lietuvos kunigaikštis, Lietuvių - Rusų valstybės kūrėjas. Visus dvidešimt keturius savo kunigaikščiavimo metus Gediminas be perstogės kariavo prieš vokiškuosius šunis riterius, iš šių karų Lietuva sąjungoje su rusais, ukrainiečiais ir baltarusiais išėjo nugalėtoja. 1324 m. Gediminas pasiuntė pasiuntinius į Romą, pas popiežių Joaną XXII, su kaltinamuoju aktu prieš vokiečių ordinus“. Taip trumpai apibūdinamas šis vienas šviesiausių senosios Lietuvos valdovų, o toliau duodama tokia jo laiško ištrauka: „Niekur nėra didesnės nešlovės, prievartavimo, pardavikiškos dvasios, kaip kryžiuočiuose. Nėra tokio blogo darbo, kurio jie nebūtų padarę. …Praeitais metais pas mus buvo iš Jūsų krašto (Vokietijos) pasiuntiniai. Visiškai neverčiami jie su mumis sudarė taiką, — krikščionišku vardu sutvirtino priesaiką, bučiavo kryžių, bet savo priesaikos žodžio niekur neišlaikė. Mano pasiuntinius, kurie mano buvo pasiųsti patvirtinti taikos, užmušė, bet ir ne vien pasiuntinius, o ir daugelį kitų žmonių daug kartų nužudė. O kuriuos paima į nelaisvę, tuos laiko sunkiausiuose geležiniuose pančiuose. Jau daugiau nebetikiu jų priesaikomis“. Taip vienas didžiausių Lietuvos istorijos žmonių — didysis kunigaikštis Gediminas iš amžių rūko byloja paniekos ir pasmerkimo žodžius amžiniesiems mūsų tautos priešams. Toliau eina Vytautas Didysis. Apie jį šioje knygoje rašoma: „Vytautas — didysis Lietuvos kunigaikštis. Vytauto metu Lietuva pasiekė savo valstybinio galingumo viršūnę. Visą savo ilgą gyvenimą Vytautas kariavo su vokiškaisiais grobikais. Svarbiausias jo laimėjimas buvo Žalgirio pergalė, kur lietuvių, rusų, lenkų ir totorių kariuomenė į dulkes sutriuškino vokiečių kryžiuočių ordas“. Čia pat duodama ir ištrauka iš Vytauto laiško, rašyto 1420 m. imperatoriui Sigizmundui. „Žemaičių žemė, mūsų paveldėjimas ir tėvonystė pagal teisėtą palikimą iš protėvių ir tėvų mūsų, ją ir dabar tebevaldome. Ji yra ir amžiais buvo vieninga ir nedalyjama nuo Lietuvos žemės, nes ten viena kalba ir tie patys žmonės. …O jeigu Jūsų didybė panorės, su mumis ilgiems laikams sudaryti taiką, tai jums reikia suprasti, kad kryžiuočiai atėjūnai mūsų žemėje, atėję iš Vokietijos ir pavergę Prūsus, dabar nori mus, tikrus įpėdinius ir valdytojus, išgyvendinti iš mūsų žemės“. Mikalojus Daukša — žinomasis XVI a. lietuvių mokslininkas ir švietėjas, aistringas kovotojas dėl lietuvių kalbos ir lietuvių kultūros, kaip jis apibūdintas šioje knygoje, čia atstovaujamos, ilgoka ištrauka iš „Postilles Catholickos“ (1599 m.) prakalbos, iškeliančios reikalą — branginti savo tėvų ir protėvių kalbą. „Gimtoji kalba — vienybės motina, pilietiškumo tėvas ir valstybės sargas. Užmiršus kalbą, bus užmiršta ir santaika, ir vienybė, ir padorumas. Išnaikinus gimtąją kalbą, užges saulė danguje, dings tvarka žemėje, išnyks žmoniškas gyvenimas ir garbė“, — byloja šis garbingasis mūsų senovės švietėjas ir patriotas. Toliau duota nežinomo XVII a. poeto daina iš trisdešimtmetinio karo laikų, kada lietuviai, gelbėdamies nuo vokiškųjų grobikų priespaudos, iš Mažosios Lietuvos kėlėsi į Didžiąją Lietuvą. „Oi, vargas, vargas, nelaimė mūsų, Kas bus iš tėviškėlės?“— dainuoja nežinomas dainius apie lietuvių tautos dalį ištikusią tragediją. Kristijonas Donelaitis. „Stambiausias lietuvių poetas, nuostabios realistinės poemos „Metai“ autorius. Donelaitis savo kūryboje dainuoja lietuvių valstiečio „darbus ir dienas“ ir su neapykanta puola vokiškuosius grobikus, įsikūrusius Mažojoje Lietuvoje. Donelaičio poema išversta į keletą Europos kalbų“, — taip Donelaitis trumpais ryškiais bruožais pristatomas Tarybų Sąjungos skaitytojui. Donelaitis sveikina naująsias Tarybų Sąjungos skaitytojų kartas žinomu savo vasaros pasveikinimu: „Sveiks, svieteli margs, šventes [pavasario šventęs, Sveiks ir tu, žmogau, sulaukęs [vasarą mielą“. Tolimesnės ištraukos iš Donelaičio „Metų“ vaizduoja dvasinį lietuvių tautos pranašumą prieš barbarus vokiečius. Simanas Daukantas ištraukoje iš „Darbų senovės lietuvių ir žemaičių“ iškelia begalinę mūsų protėvių laisvės meilę ir atkaklumą, su kuriuo jie kovoja prieš amžinuosius savo priešus. Toje pat ištraukoje didysis mūsų istorikas pagarbina ir nuostabiąją lietuvių kalbą. Fromas Gužutis plaka kryžiuočius ištraukoje iš dramos „Vaidilutė“, o Antanas Vienažindys jautriais žodžiais išreiškia gilią, sūnišką meilę Lietuvai, jos gamtai — vėjui ir saulei. Įžymusis tautinio sąjūdžio veikėjas J. Basanavičius šioje knygoje atstovaujamas ištrauka iš garsiosios 1883 m. „Aušros“. Nr. 1 „Priekalbos“. „Kaip aušrai auštant nyksta ant žemės nakties tamsybės, o, kad taipjau prašvistų ir Lietuvos dvasia!“ — tokiu gražiu linkėjimu šis Lietuvos patriotas kreipiasi carizmo priespaudos sukaustytą lietuvių tautą. Petras Arminas, kuris čia klaidingai vadinamas „žinomu lietuvių publicistu“, atstovaujamas populiariąja savo daina „Tegul giria šlamščia, ūžia…“ Iš Vinco Kudirkos knygoje įdėtas posmas lietuvių tautos himno, nuostabiai gražiai ir tiksliai išverstas į rusų kalbą: „O, Litva, otčizna naša! Ty strana gerojev. Pustj synov tvoich na podvig vdochnovit byloje. Da sijajut na putiach im pravda i otvaga, I da budet trud ich slavnyj — rodinie na blago“ (vertė E. Levontin) „Maironis — didžiausias lietuvių poetas, — sakoma knygoje, — taip pat žinomas dramaturgas ir istorikas. Maironio poezija prisisunkusi meilės gimtajai žemei, liaudžiai ir lietuvių kalbai. Pykčiu ir neapykanta ji alsuoja prieš vokiškuosius grobikus, Lietuvos pavergėjus“. Posmu „Graži tu, mano brangi tėvynė“ prasideda ištraukos iš Maironio kūrybos. Čia duota keletas būdingiausių Maironio eilėraščių, giliausiai išreiškiančių jo taurų patriotizmą, jo tėvynės, gamtos meilę, jo tikėjimą pažanga ir šviesesne Lietuvos ateitimi. Pranas Vaičaitis antologijoje atstovaujamas savo žinomuoju eilėraščiu „Žalgirio kova“ (Oi, ūžia, švilpia blogas oras) ir „Yra šalis, kur upės teka“. Toliau rinkinyje randame ištraukų iš Vaižganto ir Janonio eilėraštį „Kelkis, Rusija!“ Iš gyvųjų poetų teduotos Liudo Giros straipsnio ir eilėraščių ištraukos (mat, pats rinkinys sudarytas taip, kad jame atstovaujama daugiausia senoji įvairių tautų literatūra ir tik retais atvejais duodama dar gyvų poetų kūrybos pavyzdžių). Mūsų rašytojų ištraukas į rusų kalbą kruopščiai išvertė I. Kaplanas, E. Levontinas, D. Brodskis, O. Rumeris, M. Zamachovskaja, A. Vladimirova, S. Mar ir K. Arseneva. Kiekvienas knygos skyrius papuoštas spalvotu atitinkamos tautos liaudies meno ornamentu. Lietuviškojo skyriaus medžiaga, kaip pažymėta knygų pradžioje, yra rinkta L. Giros ir A. Venclovos. Po lietuviškojo knygos skyriaus, kuriam, kaip minėjau, skirta net 15 puslapių, eina latvių skyrius (12 puslapių), estų skyrius (9 pusl.), karelų-suomių skyrius (1 pusl.), Azerbaidžano, gruzinų, armėnų, uzbekų, kazachų, kirgizų, turkmenų, tadžikų, Šiaurės Kaukazo, totorių, baškirų ir žydų literatūra. Knyga „Apie tėvynę“ — vienas įdomiausių paskutinio meto leidinių. Keliolikos tautų geriausi protai ir tauriausios širdys vienoje vietoje čia kalba apie tai, kas brangiausia kiekvienai tautai ir kiekvienam žmogui. Būdama išspausdinta rusiškai, ši knyga, išleista 25.000 egzempliorių tiražu, bus plačiai skaitoma visų Tarybų Sąjungos žmonių, kurie tik moka rusų kalbą, ir, be abejo, dar labiau stiprins tautų draugystę, į kurią atsimušė ir sudužo šimtai ligi dantų ginkluotų vokiškųjų divizijų. Ši knyga įvairių tautų žmonėms leis dar geriau pažinti viena kitą ir dar labiau branginti bendro socialistinės statybos darbo draugus, draugus bendroje kovoja dėl laisvės ir artimoje didžiojoje pergalėje.


Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) pirmininkas Vytautas Landsbergis pasidžiaugė, kad trečiadienį pirmąkart per pusantrų metų Seimo konservatorių frakcijai pavyko surengti politinę diskuciją. Diskusijos metu daug priekaištų konservatoriai pareiškė savo frakcijos vadovams ir aparatui dėl neveiklumo. Tuo tarpu frakcijos seniūnas A. Vidžiūnas pasiūlė keisti partijos įstatus. Jo nuomone, frakcijos vadovas turi būti antrasis žmogus partijoje. Laima Andrikienė pastebėjo, kad daugiausia sprendimų padaro partijos politinė taryba, Seimo frakcija su savo nuomone tarsi nustumiama į šalį. Politinė taryba nusprendė vietoj Mečio Laurinkaus (tapusio Saugumo departamento vadovu) Seimo Užsienio reikalų komiteto (URK) pirmininku skirti Vytautą Dudėną, nors jis iki šiol dirbo kitame - Ekonomikos komitete. L. Andrikienė stebėjosi, kodėl URK pirmininku nepaskiriamas kuris nors iš šešių šiame komitete dirbusių konservatorių. Nors buvo užsiminta ir apie jos pačios kandidatūrą, L. Andrikienė sakė neturinti jokių pretenzijų. Jos nuomone, komitetui galėtų vadovauti Antanas Račas, seniausiai jame dirbantis konservatorius. N. Oželytė siūlė Emanuelio Zingerio kandidatūrą. Tačiau frakcija už komiteto pirmininko kandidatūrą trečiadienį nebalsavo. Tik sutarta, kad reiktų apibrėžti politinės tarybos ir frakcijos funkcijas. Kalbėta ir apie frakcijos santykius su Vyriausybe. L. Andrikienės nuomone, dabar, kai nėra Vyriausybėje nė pusės konservatorių, sudėtinga valdančiajai partijai Vyriausybę vadinti “mūsų Vyriausybe”. “Negi ji bus vadinama sava ir tuomet, kai joje liks vienintelis konservatorius G. Vagnorius”, - klausė eksministrė. Premjeras pritarė Seimo narių nuomonei, kad politinius sprendimus turi daryti frakcija. Trečiadienio posėdy aptartos bene svarbiausios problemos, dėl kurių konservatoriai susilaukia priekaištų iš rinkėjų. Konservatoriai ypač gilinosi į žemės ūkio problemas: posėdyje dalyvavo ir nekonservatorius ministras Edvardas Makelis. Pripažinta, kad daug laukia bėdų ir del pieno supirkimo kainų, ir dėl linų, ir dėl rapso. Valstybė mažai rūpinasi išauginto derliaus supirkimu. Nesėkmingai kol kas vyksta ir žemės grąžinimas. V. Landsbergis kritikavo teismų darbą. Nors konkrečių sprendimų nepdaryta, tačiau frakcijos nariai patenkinti prasidėjusia diskusija. V. Landsbergis pasiūlė tokias diskusijas rengti bent kartą per du mėnesius. G. Vagnoriui atrodo, kad naudingiau ne kalbėti apie politiką, o svarstyti konkrečius įstatymų projektus.


Pirmą kartą po Antrojo pasaulinio karo Norvegijos darbdaviai ketina reikalauti, kad samdomieji darbuotojai sutiktų su tiesioginiu darbo užmokesčio sumažinimu. Darbdavių nuomone, numatytas priemonių krizei įveikti pakete mokesčių sumažinimas 5,5 milijardo kronų yra nepakankamas ekonomikai pagyvinti. Be to, jie primena, kad Švedijoje ir Suomijoje darbo užmokestis pastaruoju metu sumažėjo 12 bei 15 procentų, Norvegijoje nepakito ir tik Danijoje padidėjo 8 procentais. Norvegijos profsąjungų federacija su tuo nesutinka, nurodydama, kad ir mokesčių sumažinimas bus finansuojamas daugiausia iš samdomųjų darbuotojų kišenės, didinant akcizo ir kitokią rinkliavą.


Pereitą sekmadienį Vilniuj buvo atidaryta vad. antra šiaurės mugė. Savo eksponatų kiekiu ir lankytojų skaičium ji yra daug menkesnė, kaip prieš porą metų buvusi mugė. Mugėj plevėsuoja dvi svetimų valstybių vėliavos, estų ir latvių, tačiau tik kaipo dekoracijos, nes jų eksponatų labai maža. Yra tik estų kioskas, o latvių negalima surasti. „Vilniaus Rytojus” praneša, kad žymią daugumą eksponatų mugėj yra išstatę žydai. Mugės proga invalidų sąjungos užsakymu, dailininkė Rauba padirbino medalį su lenkų ereliu. Prie erelio nežinia kuriems tikslams prilipdyti Gedimino stulpai. Dėl to „Vilniaus Rytojus” rašo: „Iki šiol kai kurie lenkai mėgsta šalia erelio vartoti Vytį, bet šiuo žygiu siekė dar anksčiau į Lietuvos praeitį ir su ereliu sulipdė Gedimino stulpus. Žinoma, invalidai nė kiek nenusimano apie istoriją, o artistė gal ir tiek nežino, tad kodėl nepafantazijuoti. Tik keista, kad visi laikraščiai tą medalį pavadino labai gražiu, kadangi lenkų erelis sujungtas su Jogailų herbu. Kokių Jogailų? Ką Jogaila turi bendro su Gedimino stulpais? Čia yra atvira klasta ir žmonių klaidinimas. Argi dar iki šiolei neįsitikinta, kad lipdyk nelipdyk, o vis tiek nesiklijuoja.


Prezidentui L. Valensai, kaip geriausiam praėjusių metų oratoriui, įteiktas respublikos radijo trečiosios programos „Sidabraburnio“ prizas.


ietų Korėjos jaunimas nenori tarnauti armijoje

Pietų Korėjos jaunimas vis energingiau kovoja prieš lisynmaninį prievartinio ėmimo į Pietų Korėjos armiją planą. Nepaisant policijos represijų, vengiančių šaukimo į armiją skaičius kasdien didėja. Kaip pranešė Pietų Korėjos agentūra Tonjan Thonsin, nuo praėjusių metų lapkričio mėnesio iki š. m. kovo 11 d. policija išaiškino daugiau kaip 51.580 žmonių, besislepiančių nuo šaukimo į armiją.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Konferencijoje Tarptautinės atominės energijos agentūros įstatams svarstyti ir tvirtinti

NIUJORKAS, rugsėjo 27 d. (TASS-ELTA). Vakar tęsė savo darbą konferencija Tarptautinės atominės energijos agentūros įstatams svarstyti ir tvirtinti. Konferencijoje kalbėjo Ceilono, Japonijos, Argentinos, Pakistano ir Vengrijos delegatai.


Kaune šarvuočių rinktinėje V.27 d. sugauto lenkų šnipo Jurgio Bartniko charakteringa istorija Turgis Bartnikas yra suktas silpnavalis žmogelis. Padaręs Lietuvoje visa eilę įvairių suktybių. Tada rimtai pabūgęs patekti į policijos rankas. O pasislėpti nuo mūsų policijos — nelengva. Tad pereito mėn. (š. m. gegužės) pradžioje drauge su savo žmona Brone Sadonyte-Bartnikiene spruko pas lenkus. Per administracijos liniją išvedė juos už 10 dolerių kažkoks Kazlauskas Tonas. Patekę pas lenkus, taip pat ne bet kur tuojau pasidėsi. Bartnikas pasisakė lenkams, esąs pabėgęs iš Lietuvos kariuomenės. Manė, kad lenkai bus dėkingi už tai ir, mažiausiai, bent paliks ramiai gyventi pas juos. Lenkai tačiau supažindinę jį su savo VI-ja brigada . Vilniuje — lenkų karo špijonažo dalimi. Ten Bartniką pagąsdinę, esą, grąžinsią atgal į Lietuvą. Žmogelis nejuokais išsigandęs. Tada lenkų VI-os brigados kažkoks poručnikas pasiūlęs Bartnikui, palikus žmoną lenkų pusėje, vykti į mūsų pusę ir atgabenti Lietuvos šaulių fotografijas iš Žiežmarių ir Jėzno apylinkių. Bartnikas, sutikęs. Atvykęs slaptai šiapus administracijos linijos, Bartnikas pats tų fotografijų pasirūpinti bijojęs. Pasislėpęs pas savo uošvį Petrą Sadonį Bundziškio vienkiemy (Žiežmarių valsč.), jis prikalbinęs savo žmonos seserį Anelę ir Jadvygą Sadonytes nuvykti į Žiežmarius parūpinti sakytų fotografijų. Joms jisai pasakęs, kad tos fotografijos reikalingos lenkų VI-os brigados poručnikui Vilniuje. Beje, tasai lenkų VI-os brigados poručnikas Vilniuje buvęs jam liepęs, grįžtant su fotografijomis, atgabenti dar į Vilnių kokią moterį, kuri galėtų būti lenkams nuolatiniu kurjeriu slaptam susisiekimui per administracijos liniją. Bartnikui pavykę tam tikslui prikalbinti Jadvygą Sadonytę. Šiai Bartnikas liepęs palaukti jo Žiežmariuose, iš kur turėjęs ją pasiimti drauge į Vilnių. Žiežmariuos A. ir J. Sadonytės parūpinusios keletą šaulių grupių fotografijų. Jadvyga tada pasilikus Žiežmariuose Bartniko laukti, o Anelė parnešusi tas fotografijas namon ir įteikusi jas Bartnikui. Drauge su J. Sadonyte ir su sakytomis fotografijomis Bartnikui pavykę sugrįžti į Vilnių pas jį siuntusį lenkų VI-os brigados poručniką. Poručnikas tačiau buvęs nepatenkintas. Pareiškęs, girdi, ir fotografijos esančios nevertingos ir atvestoji Sadonytė niekam netinkanti… Išpeikęs, poručnikas ir vėl pagąsdinęs Bartniką grąžinti oficijaliai lietuviams. Bartnikas maldavęs pasigailėti. Poručnikas tada pastatęs Bartnikui sąlygą nuvykti dar kartą slaptai į mūsų pusę, susipažinti su mūsų karininkais ir atgabenti slaptų žinių apie mūsų kariuomenę. Bartnikui sutikus, šis gavęs iš poručniko ir 19 dolerių šiai kelionei. Vedinas atgal nepriimta savo švogerka Bartnikas vėl slaptai patekęs mūsų pusėn. Jadvyga Sadonytė — namon pas tėvus, o Jurgis Bartnikas šį kartą — net tiesiog į Kauną. Čia jis iš seniau pažinojęs vieną šarvuočių rinktinės puskarininkį. Pasistengęs su tuo puskarininkiu susitikti. Gana ilgai pasikalbėję apie šį, apie tą. Galop Bartnikas paguodęs jį, girdi, sunki esanti puskarininkio dalia — nuolat pinigų stingą ir todėl esą sunku gyventi. O čia, girdi, jei tas puskarininkis suteiktų jam tam tikras žinias apie savo dalį ir bendrai apie kariuomenę, tai galėtų gauti už jas tam tikrą atlyginimą, girdi, galėtų lengvai pinigo pasidaryti… Puskarininkis, supratęs, kad turi reikalą su šnipu, ir norėdamas daugiau iš jo išgauti, neva pritarė jam ir klausinėjo, kurios, būtent, žinios apie kariuomenę jam reikalingos. Išsiklausinėjo, pažadėjo susitikti rytoj, atsisveikino ir nuėjo neva gulti. Užuot ėjęs gulti, sąžiningas karys tačiau pirmiausia pranešė viską savo kuopos vadui. Savo vado atitinkamai pamokytas, rytojaus dieną — V. 27 d. puskarininkis, susitikęs vėl su Bartniku, papasakojo Bartnikui kai ką, kuris tatai užsirašė ir davė net portfelį su įsakymais kariuomenei ir šarvuočių rinktinei. Šnipas, žinoma, labai nudžiugo, bet neilgai jo tesidžiaugta; ten pat šarvuočių rinktinėje tuojau buvo ir sulaikytas. Per asmens kratą pas sulaikytą Jurgi Bartniką buvo dar rasti įvairių Lietuvos karininkų ir šarvuočių rinktinės sudėties sąrašai. Vėliau kvočiamas, Bartnikas pasipasakojo kriminalinei policijai visą šią istoriją apie savo patekimą pas lenkus ir apie savo žygius patarnauti lenkų VI-tai brigadai. Dabar šio lenkų šnipo laukia teismas ir nusipelnyta bausmė. Pagal jo paties duotus policijai parodymus, drauge su juo pateko į teisingumo rankas ir abi jo švogerkos — Anelė ir Jadvyga Sadonytės ir jo vadas per administracijos liniją – Jonas Kazlauskas.


Radio žiniomis, liberalų vadas Lloyd George žadąs atsisakyti nuo žurnalizmo. Jis norįs visą laiką pavęsti liberalų partijos reorganizavimui. Už savo straipsnius laikraščiuos ir žurnaluos Lloyd George esąs gavęs 215.000 svarų sterlingų.


Bendroje Lietuvos pinigų apyvartoje lietuviški rublio pakaitalai jau sudaro apie 60-70 procentų. Ekonomistų vertinimais, liepos mėnesį ši dalis padidės iki 80-85 proc. Vyriausybė nusiteikusi siekti, kad talonų ir rublių kursas kuo ilgiau būtų vienodas. Galimos sankcijos privatiems verslininkams, kurie neima bendrųjų talonų, - tik viena priemonė iš daugelio. Lietuvos bankai gali atsidurti keblioje padėtyje: nebeturėdami pakankamai grynųjų rublių, jie negalės pirkti valiutos už rublius. Tai ypač aktualu verslininkams, turintiems partnerių Rusijoje ir kitose NVS valstybėse ir tarpusavyje atsiskaitantiems tik rubliais. Vyriausybė įpareigojo Lietuvos bankus ieškoti būdų, kaip įsigyti daugiau grynųjų rublių. Lietuvos bankas ir Taupomasis bankas taip pat turėtų laisvai keisti talonus į rublius ir atvirkščiai. Tuo tarpu Lietuvos banko vadovai mano, kad toks laisvas keitimas nepriimtinas. Vyriausybė svarsto, kaip dirbtinai apriboti grynųjų rublių naudojimą, kai kur įvedant atsiskaitymus tik talonais. Lietuvos Vyriausybė taip pat nutarė nutraukti įmonių, kurios atsisako priimti iš gyventojų bendruosius talonus kaip mokėjimo priemonę, registraciją. Ši registracija bus nutraukta maždaug per dvi savaites po pirmo raštiško perspėjimo, jeigu įmonė ir toliau nepriims iš gyventojų talonų. Pasak ekonomikos viceministrės F.Jasevičienės, paskutinėmis dienomis padėtis smarkiai pasikeitė. Pavyzdžiui, iš 15 trečiadienį patikrintų Vilniaus privačių įmonių tik vienoje atsisakė priimti pinigų pakaitalus. Viceministrė mano, kad ši Vyriausybės priemonė yra švelnesnė, nei atsakomybė už tokius pat veiksmus Latvijoje, kur gresia 10 tūkstančių rublių bauda arba 15 parų arešto. Manoma, kad galbūt ši priemonė nebus įgyvendinta - apyvartoje vis daugėjant bendrųjų talonų ir mažėjant rublių, privatūs biznieriai bus priversti imti talonus, nes kitaip smarkiai sumažės jų prekių apyvarta. Privatūs Lietuvos verslininkai dabartinius Vyriausybės žingsnius pinigų cirkuliacijos srityje vertina gana pesimistiška


Draugas N. S. Chruščiovas priėmė draugą Josipa Broz-Tito

Birželio 4 d. JFLR Prezidentas ir Jugoslavijos Komunistų Sąjungos Generalinis Sekretorius draugas Josipas Broz Tito aplanke TSKP CK Pirmąji Sekretorių draugą N. S. Chruščiovą. Draugą Josipa Broz-Tito lydėjo JFLR Sąjunginės vykdomosios večės Pirmininko pavaduotojas Edvardas Kardelis, valstybės sekretorius užsienio reikalams Koča Popovičius, Sąjunginės vykdomosios večės narys Mijalko Todorovičius, Chorvatijos Liaudies Respublikos Vykdomosios večės Pirmininkas Jakovas Blaževičius, JFLR Ambasadorius TSR Sąjungoje Velko Mičiunovičius. Priėmime dalyvavo TSRS Ambasadorius Jugoslavijos Federatyvinėje Liaudies Respublikoje N. P. Firiubinas. Draugų N. S. Chruščiovo ir Josipo Broz-Tito pasikalbėjimas buvo nuoširdus ir draugiškas


KĄ p. KAZIMIERA PRUNSKIENĖ KALBĖJO HELSINKYJE?

Praėjusį penktadienį ir šeštadienį Lietuvos Respublikos AT deputatė Helsinkio komiteto kvietimu dalyvavo šio komiteto surengtame tarptautiniame seminare „Žmogaus teisės ir Europos saugumo ir bendradarbiavimo konferencija“. Ji skaitė pranešimą „Žmogaus teisės ir nacionaliniai santykiai Lietuvoje“, davė interviu laikraščiui „Helsingin Sanomat“, kelioms televizijos ir radijo programoms. Ją priėmė užsienio reikalų ministras P. Veirinenas (Väyrynen) ir parlamento žmogaus teisių komitetas. Lietuvą jau šeštadienį pasiekė nuomonė, kad p. K. Prunskienė vėl kenkia Lietuvai. Spausdiname pranešimo tezes. Trys Baltijos valstybės, tarp jų ir Lietuva, yra pakeliui į demokratinės visuomenės kūrimą. Nepriklausomybės pripažinimas tarptautiniu mastu - tai didelis žingsnis, nes kiekviena iš šių valstybių pačios, savo žmonių valia, gali tvarkyti savo likimą. Tačiau nepriklausomybė yra tik pirmoji prielaida kurti demokratiją, įgyvendinti žmogaus teises, vykdyti politines, ekonomines ir socialines reformas. Mus dar gerokai slegia totalinio režimo paveldas, iki brandžios demokratijos teks eiti ne vieną dieną ir metus. Lietuva šiandien yra naujosios Konstitucijos projekto svarstymo išvakarėse. Projektą parengė Parlamento Konstitucijos kūrimo komisija, dalyvaujant ekspertams iš Vakarų. Vienas iš projekto punktų, kad Lietuva yra nepriklausoma demokratinė valstybė, jau yra patikrintas plebiscitu. Už šią nuostata balsavo 90 proc. dalyvavusių jame Lietuvos žmonių. Kitas punktas, kuris naujoje Konstitucijoje turi būti labai svarbus, yra tai, kad suverenumas priklauso žmonėms, t. y. pirmumas mūsų valstybėje teikiamas žmogui. Po tiek nelaisvės metų nelengva šią idėją suprasti, gali padėti tik patyrimas. Labai svarbu, kad naujoji Konstitucija įteisintų valdžių atskyrimą, sudarytų prielaidas subrandinti visapusišką justiciją. Šiuo metu justicijos savarankiškumas Lietuvoje abejotinas. Todėl nepaprastai aktualus klausimas - forsuojami prezidento rinkimai. Šiuos rinkimus inspiruoja vadinamosios dešiniosios jėgos, rengiančios postą konkrečiam asmeniui, kuris turėtų didelius įgaliojimus - savo lyderiui, dabartiniam AT pirmininkui V. Landsbergiui. Klausimas, kas pirmiau - konstitucija ar prezidentas - nėra tuščias. Prezidento institucijos įvedimą galima svarstyti tik kartu su visa Konstitucija. Šis svarstymas kaip tik padėtų žmonėms subręsti ir suprasti, kad ne gera ar bloga valdžia dalija teises, o jas nusistato patys žmonės ir kad jie suteikia įgaliojimus valdžiai. Skubotai įvesti prezidento instituciją pavojinga, nes didelius įgaliojimus turintis prezidentas, užbėgęs už akių Konstitucijai, galėtų daryti poveikį ir jos turiniui. Nėra garantijų, kad šitaip elgiantis galėtų įvykti demokratiški rinkimai. Nėra lygių galimybių per kai kurias masinės informacijos priemones, ypač per televiziją ir radiją, išdėstyti žmonėms įvairias pozicijas, todėl ir pretendentų į prezidentus galimybės dalyvauti rinkimų kampanijoje dar nebūtų lygios. O kompromitavimo mechanizmas jau išbandytas. Išbandyti ir psichologinio persekiojimo ar gal net smurto metodai. Piktnaudžiaujama įtaka justicijos organams. Tačiau padėtis gerėja. Superradikalioms dešiniosioms jėgoms dabar jau sunku Lietuvoje išlaikyti psichologinę ir politinę įtampą, kuria jie manipuliavo. Dešinioji dauguma Parlamente palengva byra, žmonėms gilinantis į procesų esmę, aiškėjant šešėlinių struktūrų veikėjams, palengva vaduojantis iš baimės būti apkaltintam ir patekti į priešų sąrašą. Žmonės jau nebekreipia tiek daug dėmesio į paskalas, skleidžiamas prieš dešiniųjų oponentus. Po ilgų dešimtmečių žmonės pagaliau įgijo teisę į nuosavybę ir privatų verslą. Bet įgyvendinti šią teisę nelengva, nes trukdo skurdas ir trūksta patyrimo. Iškyla ir kitokių prieštaringumų. Pirmiausia dėl to, kad neišvengta reformos ideologizavimo, pervertinama buvusių savininkų teisė į nuosavybę ir nesurasta, kaip sugrąžinti turtą, nesupriešinant buvusių savininkų, dabartinių turto naudotojų (tuo pat metu produkcijos gamintojų) ir galimų investitorių interesų. Supriešinimą skatina Lietuvos dešiniųjų politikų nuostata, kad atkuriame buvusią Lietuvos valstybę. Tuo tarpu Europa jau labai toli nuėjusi nuo tarpukario laikotarpio, kuris ir joje nepasižymėjo didele demokratija. Turime eiti pirmyn, o ne grįžti atgal, nes grįžti neįmanoma. Susipriešinus šiems interesams, patirta nemažai nuostolių, kurie gerokai kliudo Lietuvai ir kitose srityse, pavyzdžiui, investicijų laisvei. Tiesa, susilpnėjus dešiniųjų blokui Parlamente, pavyko liberalizuoti investicijų įstatymą. Tikimės, kad tai paskatins užsienio investitorius, atsiras daugiau darbo vietų ir pagyvės ekonomika. Problemiškas ir žmogaus profesinių teisių įgyvendinimas, nes, parenkant ūkio ir vadovaujančius kadrus, pirmenybė teikiama lojalumui, o ne profesionalumui. Lojalumas suprantamas kaip nekritiškas pritarimas vadovaujančiai grupuotei, o ne reformoms. Lietuvos gyventojų nacionalinė sudėtis palanki nepriklausomybei įtvirtinti. Lietuva turi gražias sugyvenimo su kitomis tautomis tradicijas. Išliko karaimų bendruomenė, išsaugojo savitumą rusų sentikiai. Kitos didžiosios grupės rusų ir lenkų. Kai kalbama apie nacionalinius prieštaravimus, rusų ir lenkų klausimus reikia skirti. Rusų nacionalinė grupė nevienalytė. Kai kurie rusai atsirado Lietuvoje okupacijos pradžioje ir dalyvavo veiksmuose, padariusiuose daug žalos Lietuvos žmonėms ir valstybei. Kai kurie dalyvavo kurstant ir pastarųjų metų konfliktus ir agresiją. Ši žmonių grupė yra nacionalinių konfliktų židinys. Tačiau dauguma rusų - tai rodo sociologiniai tyrimai - taip pat, kaip ir dauguma lenkų, pritarė Lietuvos laisvėjimui ir priėmė jos pilietybę. Helsinkio komitetas pastaruoju metu labai domisi santykiais su lenkų mažuma ir dviejuose rajonuose Vyriausybės įvestu tiesioginiu valdymu. Iš dalies tai susiję su kai kurių lenkų funkcionierių dalyvavimu reakcinėse struktūrose ir nusikalstama veikla Lietuvos valstybei pastaraisiais metais. Dabar Parlamente diskutuojama dėl AT Lenkų frakcijos, lenkų organizacijų ir lenkų piliečių reikalavimo kuo greičiau šiuose rajonuose surengti rinkimus, kad savivaldybės būtų sudarytos pačių rinkėjų valia ir kad būtų atkurti normalūs valdžios ir savivaldybių santykiai. Gaila, kad kovo 17 dieną šį klausimą svarstęs Parlamentas nenustatė konkrečios datos, nors dauguma deputatų, atrodo, supranta, kad šio rinkimai turi įvykti dar šiemet. Patenkinus lenkų pretenzijas, manau, konflikto šaltinis būtų likviduotas. Daugelis nacionalinių prieštaravimų sušvelnės, kai pagyvės ekonomika, kai žmonės neišvengiamai turės būti vertinami visai pagal kitus kriterijus: pagal sumanumą, darbštumą, profesinį pasirengimą. Demokratijos kūrimo sunkumai Lietuvoje, sunkumai dėl žmogaus teisių įgyvendinimo turėtų paskatinti Europos struktūras daugiau diskutuoti šiomis temomis, nesustabdyti savo ketinimų Lietuvą į tas struktūras įsileisti. Vaikiškas demokratijos ligas Lietuva greičiau įveiks ne izoliuodamasi, o bendradarbiaudama su Europa.


Ir žemėje, ir kosmose tenesproginėja bombos!

JAV KARIAUNOS PLANAI — NUSIKALTIMAS ŽMONIJAI

6,5 milijono VDR profsąjungų narių vardu mes protestuojame prieš JAV vyriausybės numatytus branduolinio ginklo bandymus kosminėje erdvėje, pareiškė TASS-o korespondentui Laisvųjų Vokietijos profsąjungų susivienijimo centro valdybos sekretorius Fricas Rezelis. Šie bandymai, pabrėžė jis, labai pakenks taikai ir vėl padidins tarptautinį įtempimą. Reikia ryžtingai atremti karo kurstytojus. Atpasakodami Tarybų Sąjungos vyriausybės pareiškimą, VDR laikraščiai pabrėžia didelį branduolinių sprogdinimų pavojų žmonijai. „Nojes Doičland” pažymi, kad, ruošdamasi branduoliniai karui, JAV vyriausybė nesidrovi net grubiai pažeisti elementarias tarptautinės teisės normas. „Berliner caitung” atpasakoja pareiškimą tokia antrašte: „Primygtinas Tarybų Sąjungos vyriausybės įspėjimas”. 6,5 milijono VDR profsąjungų narių vardu mes protestuojame prieš JAV vyriausybės numatytus branduolinio ginklo bandymus kosminėje erdvėje, pareiškė TASS-o korespondentui Laisvųjų Vokietijos profsąjungų susivienijimo centro valdybos sekretorius Fricas Rezelis. Šie bandymai, pabrėžė jis, labai pakenks taikai ir vėl padidins tarptautinį įtempimą. Reikia ryžtingai atremti karo kurstytojus. Atpasakodami Tarybų Sąjungos vyriausybės pareiškimą, VDR laikraščiai pabrėžia didelį branduolinių sprogdinimų pavojų žmonijai. „Nojes Doičland” pažymi, kad, ruošdamasi branduoliniai karui, JAV vyriausybė nesidrovi net grubiai pažeisti elementarias tarptautinės teisės normas. „Berliner caitung” atpasakoja pareiškimą tokia antrašte: „Primygtinas Tarybų Sąjungos vyriausybės įspėjimas”.


MINISTRO PIRMININKO FAGERHOLMO PAREIŠKIMAS SUOMIJOS SEIME

HELSINKIS, kovo 22 d. (TASS). Šiandien Suomijos vyriausybė padarė seimui pranešimą apie susitarimą, kurį sudarius kovo 20 d. šalyje buvo nutrauktas visuotinis streikas. Vyriausybės vardu pranešimą padarė ministras pirmininkas Fagerholmas. Jis papasakojo apie padėtį, kuri atvedė į streiką, pranešė apie tai, kaip vyko derybos, kuriomis buvo siekiama nutraukti streiką, ir trumpai sustojo ties susitarime esančiais vyriausybės pažadais, liečiančiais paramą įmonininkams. Ministras pirmininkas pranešė, kad, preliminariniais duomenimis, streike dalyvavo 400–500 tūkstančių žmonių. Dėl streiko turėta maždaug 14–15 milijardų markių nuostolių, t. y. apie 2 procentus nacionalinių pajamų. Fagerholmas pasakė, kad streikas turėjo įtakos visam šalies gyvenimui. Vyriausybė, pridūrė jis, privalėtų turėti įstatyminius įgaliojimus įsikišti, kai artinasi toks pavojus, kaip visuotinis streikas, kad galėtų ji atitolinti. Seimo vakariniame posėdyje buvo pradėtas svarstyti vyriausybės pranešimas.


Galutiniais, bet neoficialiniais daviniais, naujam lenkų seime vyriausybės blokas turės 128 vietas, socialistai – 63, „Wyzwolenie“ – 36, ūkininkų partija – 25, komunistai – 27, mažumų blokas – 56, tautiškas katalikiškas blokas – 37, „Piasto“ ir krikščionių – 34 ir likusias įvairios kitos grupės. „Rzeczpospolita“ rašo, kad nuosaikieji dešinieji naujam seime turės 80 atstovų, tuo tarpu kai pereitam turėjo 230. Jei prie jų sprendžiamais atvejais seime prisidėtų ir konservatoriai, kurie ėjo vyriausybės bloke, tai dešinieji tesudarytų tik 120 balsų. Aiškių kairiųjų balsų bus 150, o mažumų iki 100. „Rzeczpospolita“ nuomone, nuolatinės daugumos seime nebus. Ji formuosiantis nuo įvykio iki įvykio.


GELŽBETONINĖ KARINIŲ INTERESŲ SIENA TVIRTĖJA?

„Pabaltijo respublikose pažeidinėjamos rusų teisės, skriaudžiami Rusijos kariškiai, diskriminuojamos ir persekiojamos jų šeimos!” Vis karščiau, vis uoliau Rusijos televizija, radijas ir spauda pučia iš musės „imperinį” dramblį, šitaip argumentuodami valstybinių struktūrų sukurptą, saviems ir pasauliui nuolat demonstruojamą pasakaitę apie žmogaus teisėmis susirūpinusį vyresnįjį brolį. TSRS prisiekę kariškiai rengia karininkų suvažiavimus, kuriuose priima respublikoms grasinančius pareiškimus ir ultimatumus. Rusijos Federacijos gynybos ministras Pavelas Gračiovas gausiuose savo interviu akcentuoja, kad kariuomenę iš kitų valstybių išves, atsižvelgdamas tik į Rusijos interesus. Pirmiausiai tai liečia gynybinius reikalus. Paprastai kalbant, kariauti svetimoje žemėje yra visais atžvilgiais sveikiau. Todėl P.Gračiovas mielai stimuliuoja „skriaudžiamų rusakalbių ir jų gynėjos rusų armijos bendro likimo” idėją. Birželio 1 d. P.Gračiovas telegramoje, adresuotoje Lietuvos Respublikos AT pirmininkui, pažymi, kad Lietuvoje provokacijomis stengiamasi sudaryti nepakeliamas darbo sąlygas kariuomenei. Rusijos vadovybė grasina „imtis visų priemonių karinininkų, praporščikų ir jų šeimos narių garbei ir orumui užtikrinti”. P.Gračiovas perspėja, kad kariuomenės išvedimas (beje, net neprasidėjęs) iš Lietuvos teritorijos gali būti pristabdytas. Rusijos kariškių, dislokuotų Lietuvoje, elgesys po tokios griežtos gynybos ministro nuomonės pareiškimo, žinoma, nė kiek nesušvelnėjo. Tą, atsakydamas į „Tiesos” korespondento klausimą, vakar pabrėžė Krašto apsaugos ministras Audrius Butkevičius. - Mes vykdome Vyriausybės nutarimą dėl Rusijos kariuomenės naujokų, neteisėtai vežamų į mūsų Respubliką, ir kontroliuojame, ką kariškiai įveža ir išveža iš Lietuvos, - sako A.Butkevičius. - Rusijos kariškių pozicija mūsų atžvilgiu išties nepasikeitė. Abi pusės supranta, kad jos vykdo savo vyriausybės nurodymus, ir nei vieni, nei kiti nenori pykštelėti į priešininkus. Tokia KAM vadovo pozicija. Laikinoji gynybos vadovybė taip pat tikisi iš visuomenės blaivaus proto ir santūrumo, nes provokacijos Lietuvai tikrai nereikalingos. Ypač dabar, kai abiejų kaimyninių šalių politikai kaitina „saviškių” kraują, o tarp valstybių interesų stovinti šalta gelžbetonio siena nė kiek netrupa. Greičiau, atvirkščiai - kasdien vis tvirtėj


Vilniuje palaidotas didžiulės Lietuvos kūrėjas

Respublikos Prezidento p. A. Smetonos žodis vakarykščiame kariuomenės parade Jaučiame, kad lietuviams šiandien brangiausia šventė, kuri atmena jiems tą dieną, kada Vytautas Didysis, sukūręs didžiulę imperiją, nuo Baltijos ligi Juodųjų jūrių, prieš penkis šimtus metų, ryžosi Vilniuje vainikuotis Lietuvos karalium. Sulaukęs žilos senatvės, jis darė tatai ne sau garbės ieškodamas, o norėdamas sutvirtinti ir patikrinti nepriklausomą Lietuvos ateitį. Mūsų garsųjį valdovą jo didieji žygiai buvo jau apvainikavę, jo pagarsėjęs vardas buvo tuomet žinomas pasauliui ne mažiau, kaip ir vardas Romos imperatoriaus Zigmanto, kurs rašė esąs civilizacijos atrama prieš turkus, o Vytautas prieš totorius, o juodu abu laiką Europos tvarką, abu ją saugoją. Istorikai neveltui yra lyginę šį Lietuvos karžygį su Aleksandru Makedoniečiu, su Juliju Cezariu ir su Napoleonu. Vytautas Didysis siekė Lietuvai karūnos dėl to, kad, ano meto supratimu, tik ji galėjusi laiduoti kraštui visišką laisvę, tik ji buvo valstybės nepriklausomumo ženklas. Bet mūsų pavydieji kaimynai, lenkai, paglemžė Romos Imperatoriaus skirtą Lietuvai karūną, jo pasiuntinius išniekino ir išvaikė. Lietuva, prišlijusi į Lenkiją ir ilgainiui, aplinkumos verčiama, su ja sutapusi unijon, pamažėl skurdo, ligi pagaliau dingo anarchijoje. Vadovaujančioji Lenkija, pati žudama, nutraukė pražūtin ir Lietuvą. Lietuvos prakilniųjų vadų, ypatingai Vytauto Didžiojo dėka lietuvių tauta išliko gyva. Ji ne tik gyva, bet yra atgavasi nepriklausomą gyvenimą, atsistačiusi savaimą valstybę. Toji valstybė, tiesa, tėra mažutė dalelė Vytauto imperijos, palikusi vien prie Baltijos jūrių, bet šiandien ir žmonijos siekimai yra kitoki: ne tautos valstybėms yra, o valstybės tautoms. Taigi ir mes, lietuviai, tenkinamės savo protėvių įgyventu kraštu, kurs vadinosi dar senovėje tikrąja Lietuva, prie Neries ir Nemuno upių. Deja, tie patys kaimynai, anuomet paglemžę Vytauto karūną, dabar temdo mūsų iškilmingą nuotaiką, tebelaikydami klastingai pagrobę mūsų sostinę, kur augo ir tarpo mūsų senovės garbė. Būtume neverti švęsti jo atminimą, jei pamirštume jo palikimą. Nepamiršime. Mūsų šventoji pareiga vainikuoti visiškoji Lietuvos laisvė Vilniuje, kur yra palaidotas didžiulės Lietuvos kūrėjas. Džiaugiamės šiandien, kad mūsų tauta, praeities sūkuryje save pametusi, paskum vėl rado save, vėl atbudo gyventi savaimu valstybės gyvenimu. Tai rodo jos pažangą, jos nudirbtieji darbai. Iš seno kamieno auga atažalos, ir tai mums duoda daug vilties. Šie metai skirti atsiminti garbingajai senovei, visiems reikia suprasti, jog tai, kas buvo, ne visa pražuvo, jog mes senovės tęsinys. Mums reikia suprasti ir atjausti senovė: tokia yra Vytauto Didžiojo metų prasmė. Prisiartinę senovės dvasią, būsime stipresni. Ji liepia mums būti vieningiems. Vytautas Didysis ramdė kunigaikščius atkaklūnus vieningos Lietuvos vardu, o mes, jo paveizdu sekdami, turime įsakyti savo partiniams jausmams, kad nusileistų bendriesiems tautos ir valstybės reikalams. Taip darydami, būsime supratę Vytautą Didijį. Gerėtis garbingąja Lietuvos praeitim yra maža, reikia dar mokėti mums susiklausyti ir dirbti. O darbo daug. Kultūros vaisius, senovės Lietuvos sukrautus, daugiau yra sunaudoję svetimieji, o ne mes. Mums tenka kurti iš naujo, turint didelių spragų tarp praeities ir dabarties. Išvalkioti iš mūsų krašto brangūs palikimai, sugriautos pilys, išvartalioti paminklai. Tai sako mums ir griuvėsiai Kauno pilies, kur Vytautas lankydavos, kur gindavos lietuviai. Bet mes nenusimename, nes nesame išlepinti likimo. Dirbsime ir pasivysime kitus. Taip žadame šiais metais, taip tikimės tesėti. Tesėsime, kai sąžiningai stovėsime savo pareigose. Ir Jūs, kariai, pastatyti savo kraštui ginti, mokėsite atlikti savo prakilnią pareigą, kada jus pašauks Vytauto Didžiojo tėvynė. Nuo šių metų rugsėjo aštuntoji diena, jo vainikavimo diena, palieka tautos šventė, rišanti Lietuvos praeitį su dabartim. Kol to ryšio nenutrūksime, tol neklysime, tol vyksime laimingos pažangos keliais, tol galėsime sakytis ištikimi Lietuvos tėvonys. Jums, kariai, kurie dabar einate savo pareigas, paliks atmintina ši diena, kurią minime didžiausią Lietuvos karžygį. Sugrįžę namon, atitarnavę, dirbdami kasdienius darbus, galėsite didžiuotis tarnavę mūsų kariuomenėje Vytauto Didžiojo metais. Baigdamas savo žodį, sveikinu jus šios atmintinos šventės ir linkiu jums, kad Vytauto Didžiojo dvasia visuomet vyrautų jūsų tarpe. Vytauto Didžiojo Tėvynei valio!


Protesto mitingas prieš generolo Špeldelio atvykimą į Londoną

LONDONAS, rugsėjo 23 d. (TASS-ELTA). Anglijos visuomenė pasipiktino Špeidelio — buvusio hitlerininkų generolo, šiuo metu užimančio NATO sausumos kariuomenės Europos centrinėje zonoje vado postą atvykimu į Londoną. Šiandien Londono centre įvyko „Buvusių karių — taikos šalminkų judėjimo” organizacijos iniciatyva sušauktas protesto mitingas prieš Špeildelio atvykimą. Mitingas praėjo šūkiu „Šalin nacistų generolą Špeidelį!“. Vienas po kito kilo į improvizuotą tribūną buvę kariai — antrojo pasaulinio karo dalyviai, kovoje prieš fašizmą. Buvęs Anglijos laivyno jūrininkas Tedas Heuksas, kurio krūtinę puošia daugybė kovos ordinų ir medalių, ragino mitingo dalyvius pareikalauti 13 Anglijos vyriausybės nedelsiant išsiųsti Špeidelį iš Anglijos. „Špeidelio paskyrimas aukštą NATO postą, — pasakė Heuksas, ir jo atvykimas į Angliją yra kritusiųjų mūšiuose su fašizmu švento atminimo įžeidimas. Tai gėda šaliai — priimti pas save kaip svečią generolą, vadovavusį kariuomenei, kuri darė nesuskaičiuojamus žvėriškus nusikaltimus prieš taikius po fašizmo jungu dejavusių šalių gyventojus“. Mitingo dalyviai vieningai priėmė rezoliuciją, kurioje griežtai smerkiama Anglijos vyriausybė už tai, kad ji pakvietė Špeidelį į Angliją. „Špeidelis, — sakoma rezoliucijoje, — ištikimai tarnavo Hitleriui ir jo bendrininkams, rengusiems masines žudynes… Mes reikalaujame, kad Anglijos vyriausybė atsimintų apie tas aukas, kurias patyrė anglų tauta kare prieš Špeidelį ir į jį panašius, ir kad išvalytų mūsų Žemę, išsiųsdama Špeidelį ten, iš kur jis atvyko“. Pasibaigus mitingui, rezoliucija buvo išsiųsta su specialia delegacija, kurioje buvo daug antrojo pasaulinio karo invalidų, į Anglijos ministro pirmininko rezidenciją.


TEHERANAS, rugsėjo 11 d. (TASS-ELTA). Laikraštis „Sedae Mardom“, liesdamas Vakarų valstybių politiką Egipto atžvilgiu ir ypač karinių grasinimų politiką, rašo, kad spaudimas, kurį Anglija ir Prancūzija daro Egiptui, yra toks neteisingas, jog visas civilizuotasis pasaulis piktinasi juo. Visiems žinoma, rašo laikraštis, kad dabar jau negalima laikyti Viduriniųjų Rytų tautas pavergtas pasenusiais metodais, kurie buvo taikomi ankstesniais šimtmečiais, ir kad tiktai Londono ir Paryžiaus valdantieji sluoksniai to nenori suprasti.


SNO kariuomenė nekartos praeities klaidų0

Paimta Katangos sostinė;Protestas Anglijos vyriausybei

Reuterio agentūros korespondentas praneša iš Leopoldvilio, kad SNO kariuomenės airių daliniai šiandien užėmė Kipušį Rodezijos–Katangos pasienio rajone. Apie tai Leopoldvilyje pranešė SNO atstovas. Netoli Kipušio, kaip žinoma, yra didelė Katangos separatistų karinė stovykla, kurioje taip pat sutelkti svetimšaliai samdiniai. SNO operacijų Konge vadovas Gardineris, praneša Reuterio agentūros korespondentas, pareiškė, kad SNO kariuomenė neketina kartoti praeities klaidų ir sustabdyti puolimo. „Mes būsime tiek ryžtingi, kiek įstengsime“, – pareiškė jis spaudos atstovam


Elizabetvilio apylinkėse dar tebevyksta SNO dalių ir Katangos žandarmerijos mūšiai. SNO kariuomenė visiškai užėmė afrikiečių priemiestį Karaviją (netoli Elizabetvilio), kur yra neseniai pastatytos Katangos žandarmerijos kareivinės. Tik ką gautais Leopoldvilyje duomenimis, SNO kariuomenės etiopų batalionas išvadavo Simba Hilą, vieną Elizabetvilio rajoną. Kapo rajone taip pat kontroliuoja padėtį SNO kariuomenė. Smarkūs mūšiai vyksta kelyje į Kipušį. Daugelyje rajonų Čiombės žandarai beveik nesipriešina SNO dalims. Mesdami ginklus, jie slepiasi džiunglės


Reuterio agentūros korespondento pranešimu iš Delio, šiandien Indijos ministras pirmininkas Džavacharlalas Neru atsakė į klausimus liaudies rūmuose dėl Daleso vizito į Indiją Jis pasakė, kad Dalesas atvyks į Delį kovo 9 d. ir išvyks kovo 10 d. vakare. H. V. Kamatchas (partija Pradža socialist parti) paklausė: „Ar tiesa, kad neseniai šiais metais Jungtinių Valstybių prezidentas pakvietė ministrą pirmininką aplankyti Jungtines Valstybes ir kad tik po to, kai jis atmetė tą pakvietimą, Jungtinių Valstybių valstybės sekretorius pranešė noris aplankyti Indiją?“ Neru atsakė: „Tai buvo seniai, gal būt, prieš devynis mėnesius, kai Jungtinių Valstybių prezidentas jautėsi pakankamai gerai ir pasiūlė man aplankyti Jungtines Valstybes. Aš priėmiau tą pakvietimą. Aš jo neatmečiau. Aš pareiškiau, kad man bus labai malonu nuvykti, bet kada nors vėliau ateityje. Po to aš pakviečiau Jungtinių Valstybių prezidentą aplankyti Indiją. Netrukus po to prezidentas susirgo. Tai buvo prieš daug mėnesių ir neturi nieko bendro su p. Daleso vizitu į Indiją“.


Vokiečiai duoda atkirtį militaristinei propagandai Vakarų Vokietijoje

BONA, rugpjūčio 3 d. (TASS-ELTA). Bundestagui priėmus visuotinės karo prievolės įvedimo įstatymą, Vakarų Vokietijoje sustiprėjo protesto judėjimas prieš armijos sudarymą. Siekdami įveikti gyventojų antimilitaristines nuotaikas, Federatyvinės Respublikos kariniai valdžios organai išvystė plačią kampaniją jaunimo tarpe už stojimą į armiją. Jie panaudoja tam ne tik vyriausybės propagandos aparatą, bet ir spaudą, radiją, kiną bei televiziją. Militaristinei kampanijai vykdyti gynybos ministerijai iš valstybinio biudžeto paskirta apie 2 milijonus markių. Be to, bundestago nutarimu, numatoma išleisti 2 milijonus markių vadinamajam „darbui su visuomene gynybos srityje“. Kaip pažymima spaudoje, šiai Blanko vadovaujamos gynybos ministerijos plačiai propagandos ir verbavimo kampanijai griežtai priešinasi įvairūs Federatyvinės Respublikos gyventojų sluoksniai. Laikraščiai praneša, be kita ko, kad gyventojai energingai protestuoja, prieš karo ministerijos atstovų jaunimui daromus pranešimus ir prieš tai, kad VFR miestuose ir bendruomenėse demonstruojamas pagal Blanko ministerijos užduotį išleistas militaristinis filmas apie Vakarų Vokietijos armiją — „Pirmieji žingsniai“. Antai, Nidernbergo bendruomenės (Bavarija) gyventojai sutiko minėto filmo demonstravimui vadovavusį tos ministerijos atstovą protesto šūksmais. Jie pasipiktinę šaukė: „Iš pradžių duokite mūsų karių našlėms pakankamai duonos“. Dviejose kitose Bavarijos bendruomenėse — Grosvaldštadte ir Obernburge — gyventojai sužlugdė filmo „Pirmieji žingsniai“ demonstravimą. Antimilitaristiniai Vakarų Vokietijos gyventojų veiksmai vyko ir kituose šalies rajonuose. Kaip praneša laikraštis „Frajes Folk“, Hiulšeide (Šiaurės Reino — Vestfalijos žemė) jaunimo grupė energingai protestavo prieš filmo „Pirmieji žingsniai“ demonstravimą ir išvijo ten atvykusius Blanko ministerijos atstovus.


Pagrindas yra, ir tartis reikia konkrečiai

Vakarai suka į begalinės diskusijos labirintus

TASSo spec. koresp. A. Kislovas praneša: Šiandien vyko dvyliktasis plenarinis 18 valstybių nusiginklavimo komiteto posėdis, kuriam pirmininkavo TSRS užsienio reikalų ministro pavaduotojas V. Zorinas. Posėdyje kalbėjo TSRS, JAV, Italijos, Lenkijos, Brazilijos, JAR, Rumunijos, Anglijos, Bulgarijos ir Indijos atstovai. Pirmasis kalbėjo Tarybų Sąjungos atstovas V. Zorinas. Jis pažymėjo, kad susitarta dėl procedūros, kaip galutinai suformuluoti būsimojo visuotinio ir visiško nusiginklavimo susitarimo preambulės projektą, ir kad, bendrai paėmus, Tarybų Sąjungos pasiūlytam preambulės proiektui buvo pritarta. Dabar komitetas turi pradėti konkrečiai nagrinėti kitus būsimojo susitarimo teiginius. Šia proga V. Zorinas smulkiai išanalizavo Tarybų Sąjungos pasiūlyto visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projekto pirmąjį straipsnį. Tarybų Sąjungos atstovas pabrėžė, kad turi būti nustatytas tam tikras konkretus terminas visuotinio ir visiško nusiginklavimo susitarimui įgyvendinti. Tarybų Sąjungos vyriausybė, pasakė jis, laiko įmanoma visą visuotinio ir visiško nusiginklavimo programą įgyvendinti ir valstybių karinę mašiną visiškai likviduoti per ketverius metus. Jis priminė, kad bendrojoje diskusijoje buvo minimi taip pat ir kiti terminai. Konkrečiai, Indijos delegacijos vadovas Menonas nurodė, kad Indijos vyriausybė padarė išvadą, jog galima visuotinai ir visiškai nusiginkluoti per 45 metus. Didžiosios Britanijos užsienio reikalų ministras Hiumas pranešė komitetui, kad, jo delegacijos nuomone, kuriai, matyti, taip pat pritaria ir Jungtinių Valstijų delegacija, visuotinio ir visiško nusiginklavimo programa gali būti įvykdyta per devynerius metus. V. Zorinas konstatavo, kad visos delegacijos kartu sutinka, jog turi būti nustatytas aiškus, tvirtas ir kiek galint trumpesnis laikas, per kurį turi būti visuotinai ir visiškai nusiginkluota. Pabrėžęs, kad svarbu aiškiai ir tiksliai apibrėžti sutartyje pagrindines nusiginklavimo priemones, V. Zorinas nurodė, kad Tarybų Sąjungos vyriausybė, ruošdama savo projektą, vadovavosi bendru suderintu principu, kad nusiginklavimas turi būti visuotinis ir visiškas. Ryšium su šiuo punktu norėčiau pažymėti tik viena, kad bendrojoje diskusijoje visos delegacijos sutiko, jog visuotinis ir visiškas nusiginklavimas turi būti vykdomas trimis etapais. Tarybų Sąjungos delegacija, pareiškė baigdamas V. Zorinas, paaiškino dar vieną jos pasiūlyto visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projekto skyrių. Palyginus mūsų projektą ir pagrindinius nusiginklavimo principus, lygiai kaip ir JAV nusiginklavimo programą, kurią prezidentas Kenedis pateikė Generalinei Asamblėjai 1961 m. rugsėjo 25 d., matyti, kad mes sutinkame dėl žymios daugumos punktų, ir šiaip ar taip iš principo sutinkame dėl nusiginklavimo priemonių apimties ir dėl jų vykdymo metodų. Todėl būtų pageidautina, veikiant ta bendradarbiavimo dvasia, kuria mes vedėme derybas iki šiol, kiek galint greičiau susitarti ir dėl šio nusiginklavimo sutarties skyriaus, kuris nulemia bendrus valstybių įsipareigojimus visuotinai ir visiškai nusiginkluoti. Po to komitete įvykusioje diskusijoje eilė delegacijų pateikė pastabų ir papildymų prie Tarybų Sąjungos pasiūlyto visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties pirmojo straipsnio projekto. Tačiau greta tokios dalykiškos pažiūros į komitetui iškilusio uždavinio sprendimą vėl išryškėjo ir kai kurių delegacijų siekimas atitraukti komitetą nuo konkretaus susitarimo nusiginkluoti ruošimo ir sukelti begalinę diskusiją dėl izoliuotų, paimtų iš bendro sutarties projekto konteksto problemų. Antai, JAV, Anglijos ir Italijos delegatai, užtikrindami, kad jie ketina nuodugniai išnagrinėti Tarybų Sąjungos atstovo šios dienos kalbą ir pateikti detalias savo pastabas dėl jos artimiausiu metu, kartu primygtinai teigė, kad tiesiogiai ruošti visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą, t. y. daryti būtent tai, kam susirinko komitetas, būsią galima pradėti tiktai išsprendus pagrindines, jų nuomone, problemas iš esmės. Tačiau, kaip pažymėjo Bulgarijos atstovas, tokie Vakarų valstybių reikalavimai netinka dabar, kai pats komitetas jau priėmė aiškią savo darbo tvarką. Vis dėlto JAV atstovas, pavyzdžiui, vėl siekė, kad komitetas svarstytų ne visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą, o tokius izoliuotus klausimus, kaip branduolinių bandymų nutraukimas, kontrolė ir tikrinimas, būsimosios tarptautinės nusiginklavimo organizacijos įsteigimas, jos veikla ir t. t. O Italijos atstovas, nors ir teigė, kad jis nenorįs vėl pradėti bendros diskusijos, ragino visų pirma paruošti sutarties arba atskirų sutarčių dėl visuotinio ir visiško nusiginklavimo sudarymo būdą ir bendras ribas. Bet ilgametis nusiginklavimo derybų patyrimas aiškiai rodo, kad mėginimai izoliuotai išspręsti atskiras nusiginklavimo problemas negali duoti teigiamų rezultatų. Komiteto darbo tvarka suformuluota, pareiškė V. Zorinas, antrą kartą paėmęs žodį posėdžio pabaigoje. Joje pasakyta, kad svarbiausias uždavinys yra susitarti dėl visuotinio ir visiško nusiginklavimo. Vadinasi, kaip tik tokios sutarties projekto ruošimas turi būti visos komiteto veiklos pagrindas. Toliau demaskavęs Vakarų valstybių manevrus, V. Zorinas pabrėžė, jog Tarybų Sąjungos delegacija atvyko į Ženevą ne bendrų diskusijų vesti izoliuotais, atitrauktais nuo visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projekto klausimais. Kam, pasakė jis, atmesti visa, kas guli ant derybų stalo Ženevoje, ir mėginti svarstyti atskiras problemas? Tai ydingas metodas, kuris nedavė teigiamų rezultatų praeityje, neduos jų ir dabar. Mes nesutinkame paimti savo dokumentą nuo stalo. Mes esame pasirengę svarstyti ir visus kitus pasiūlymus, taip pat ir Amerikos 1961 m. rugsėjo 25 d. pasiūlymus. Bet svarstyti juos reikia taip, kaip numatyta pagal suderintą komiteto darbo tvarką ir pagal kitus susitarimus.


Išrinktos: Ispanija, Persija ir Venecuela. Vakar buvo perrenkami kai kurie Tautų Sajungos tarybos nariai. Išrinkti: Ispanija - 46 balsais, Persija - 40 balsais ir Venecuela - 35 balsais. Ispanijos, Venecuelos ir Persijos kadencija truks trejus metus. Persija išrinkus, pirmą kartą taryboj atstovaujama mahometoniška šalis. Po to buvo balsuojama dėl Ispanijos išrinkimo tarybos nariu, jos kadencijai pasibaigus. Iš 47 balsų už Ispaniją paduota 37. Tuo būdu Ispanija gauna tas pačias teises, kuriomis naudojasi Lenkija. Kinijos prašymas vėl išrinkti ją tarybon atmestas.


Bukarešte rugsėjo 19 d. įvykusiame mitinge G. Georgiu-Dežas savo kalboje pažymėjo, kad VDR delegacijos vizitas virto karšta ir galinga demonstracija, kuri parodė neišardomą draugystę ir sąjungą, siejančią RLR ir VDR tautas, kurias įkvepia bendri interesai ir tikslai – pastatyti socializmą ir ginti taiką, praneša agentūra Adžer-pres. Pabrėžęs, kad RDP ir VVSP laikosi vieningų pažiūrų visais pagrindiniais komunistinio judėjimo ir dabartinio tarptautinio gyvenimo klausimais, G. Georgiu-Dežas toliau pasakė, kad išsaugoti taiką – pagrindinis mūsų dienų klausimas. Tačiau, pareiškė jis, agresyvūs JAV sluoksniai, remdamiesi Vakarų Vokietijos militaristais ir kitais Šiaurės Atlanto bloko sąjungininkais, toliau vykdo politiką, kurios tikslas plėsti ginklavimosi varžybas ir didinti tarptautinį įtempimą. Rumunija taip pat, kaip ir kitos socialistinės valstybės, yra tos nuomonės, kad tikriausias būdas karo grėsmei pašalinti ir tvirtai taikai užtikrinti – tai visuotinis ir visiškas nusiginklavimas. Mūsų šalies vyriausybė, pabrėžė G. Georgiu-Dežas, visiškai remia Tarybų Sajungos ir VDR vykdomus iniciatyvinius žygius ir veiksmus susijusioms su Vokietija ir Vakarų Berlynu problemoms taikiai sureguliuoti. Daugelio valstybių vadovai, žymūs politiniai veikėjai, plačioji įvairių žemės rutulio šalių visuomenė, pasakė jis, dabar yra tos nuomonės, jog realistinė pažiūra į Vokietiją liečiančių klausimų sprendimą įmanoma tiktai vadovaujantis istoriniu faktu, kad gyvuoja dvi Vokietijos valstybės ir kad seniai atėjo laikas pripažinti šias valstybes ir jas priimti į Suvienytųjų Nacijų Organizaciją. Mūsų šalys ir ateityje stengsis, kad visos valstybės, priklausiusios antihitlerinei koalicijai, dalyvautų sudarant Vokietijos taikos sutartį. Tačiau jeigu Vakarų valstybės atkakliai remsis nekonstruktyvia pozicija, kurią jos užima iki šiol, tai socialistinės valstybės pasirašys taikos sutartį su Vokietijos Demokratine Respublika su visais iš to kylančiais padariniai


Paskelbtas vakar lenkų atsakymas į mūsų vyriausybės vasario 26 d. notą yra charakteringas raštas. Lenkai vengia diskusijų raštu ir stengiasi kuogreičiausia pradėti derybas žodžiu. Jie net nėra atsakę į visą eilę svarbių mūsų vyriausybės pastatytų klausimų. Kai Lietuvos vyriausybė savo atsakyme iš sausio 16 d. į lenkų pirmąjį raštą iš sausio 11 d. iškėlė eilę svarbių lenkų neįvykdytų pasižadėjimų, tai lenkai visai nieko į tai neatsakė, o atsiuntė savo labai kvepiantį ultimatumu: „norite ar nenorite“. Nors Lietuva visai pamatuotai galėjo nutylėti jos iškeltus klausimus ignoruojantį ultimatyvų lenkų raštą, tačiau mūsų vyriausybė pasirinko kitą kelią. Ji nutarė eiti iki toliausių mandagumo ir taikingumo bei nuolaidumo ribų. Mūsų vyriausybė dar kartą pabrėžė visus klausimus, į kuriuos lenkai pasiliko skolingi savo atsakymu, mandagiai nurodė, kad lenkai be pamato imasi interpretuoti savotiškai Tautų Sąjungos Tarybos rezoliucijos tekstą. Ir iš tikro, kai Tautų Sąjungos Tarybos rezoliucija kalba tik apie tokių santykių tarp Lietuvos ir Lenkijos nustatymą, kurie pašalintų ginkluoto susirėmimo pavojų, tai lenkai prisimygę visą laiką kalba apie normalius santykius. Tiesa, ir Lietuva geidžia normalių santykių gal nemažiau už lenkus, bet normalūs santykiai gali išeiti tik iš normalios padėties. Jeigu Lenkija yra pasiryžusi tą normalią padėtį atstatyti, tai mes jau ryt galime turėti normalius santykius. Ir, tur būti, niekas tuo daugiau nesidžiautų, kaip lietuviai. Bet, deja, visiškai nematyti, kad lenkai galvotų apie normalios padėties atstatymą. Jie ne tik negalvoja savo smurto atitaisyti, bet nenustoja vesti lietuvybės naikinimo politikos pagrobtose srityse. Taigi, normaliems santykiams lenkai pamatą išgriovė ir nenori jo atstatyti. O be normalaus pamato negali būti ir normalių santykių. Lenkai nori juos statyti be pamato, ore. Jie mano, kad ignoruodami praeitį, ignoruodami savo smurtą pasieks to, kad lietuviai, viską užmiršę, vieną dieną pradės šaukti: „Kochajmy się!“ Kadangi lenkai priima mūsų vyriausybės pasiūlymą pradėti dar šį mėnesį derybas, tai, vadinasi, derėsimės. Tautų Sąjungos atstovų lenkai deryboms, matyt, nenori. Nors mūsų manymu, ten, kur tikrai ir rimtai norima susitarti ir parodyti savo taikingumą, liudininkai pakenkti negalėtų; tačiau, jeigu lenkai nenori, tai ne ką padarysi. Skeptikai jau šiandien pranašauja šitos derybos būsiančios visai bergždžios. Mes čia nenorėtume užsiimti pranašavimais. Bet pabrėžiame, kad šitai pareis visiškai nuo lenkų. Lenkai derybas siūlė, lenkai jų reikalavo, lenkai pasižadėjo patiekti svarstytinus klausimus. Todėl ir derybų likimas daugiausia nuo jų pareis. Lietuva šaltokai žiūri į derybas. Jai sunku yra nusikratyti skepticizmu. Tas skepticizmas visiškai nėra koks apriorinis nepasitikėjimas, bet ilgo patyrimo vaisius. Nuo pat mūsų valstybės įsikūrimo mes derėjomės su lenkais nesuskaitomą kartų daugybę: Vilniuje, Kaune, Kalvarijoj, Suvalkuose, Varšuvoj, Briusely, Ženevoj, Kopehagoj, Lugano , Rygoj… Šiandien sunku atsiminti ir išskaičiuoti visas tas vietas, kur lenkų lietuvių derėtasi. Ir iš visų šitų nesuskaitomų ilgų derybų buvo susiderėta vieną vienintelį kartą… Suvalkuose. Ir to susiderėjimo vaisius, Suvalkų sutartis, po dviejų dienų buvo niekšiškausiu būdu sulaužyta. Taigi nenuostabu, kad turint tokį patyrimą ir prie geriausių norų mums sunku nusikratyti skepticizmu. Tad, Lietuva eina į derybas be ypatingo optimizmo, bet ir nenorėtų iš anksto daryti pesimistinių pranašavimų. Pamatysime. Derėjomės gal šimtą kartų – nieko neišėjo. Galime pasiderėti dar šimtą ir vieną kartą – gal išeis. Lietuva eina derybosna, kad išbandytų visus galimumus, kad parodytų savo taikingumą, kad dar kartą viešai pareikštų savo teises. Bet derybų likimas pareina ne nuo Lietuvos. Derybų likimas pareina nuo to, kas suardė ir tebeardo gerą dviejų tautų sugyvenimą, kas smurtu pagrobė svetimas žemes, kas ant rytojaus laužo šiendien pasirašytas tarptautines sutartis. Pilsudskis smurtu pagrobė Vilniją, Pilsudskis sulaužė Suvalkų sutartį, Pilsudskis persekioja lietuvybę Vilnijoj, jis neįsileidžia ištremtų lietuvių, jis ruošė ir gal teberuošia naują smurtą Lydoj. Taigi Pilsudskis dabar turi parodyti Karaliaučiuje, kad jis atsisako nuo savo likšiolinių metodų, nuo griovimo ir ardymo, kad jis moka ne tik laužyti, užgauti svetimas teises, bet ir jas atitaisyti. Jeigu Pilsudskis šito parodyti nenorės, tai, žinoma, derybos bus bergždžios. Bet tada Pilsudskis tegu ir ima visą atsakomybę už taikos rytų Europoj griovimą. Taigi, derėsimės, derėsimės gal jau šimtą pirmą kartą. Jeigu lenkai liausis eiti smurto ir netiesos keliu – tai susiderėsime. Jeigu ne – tai – ne. Tačiau klystų lenkai, jeigu jie manytų lietuvius apsukti, apgauti ir priversti prie smurto padėties pripažinimo. Lietuviai nepaleido ir nepaleis savo teisių iš akių, gynė ir gins jas visomis priemonėmis.


LONDONAS, birželio 13 d. (TASS-ELTA). Oficialiais darbo ministerijos duomenimis, gegužės mėnesį Anglijoje buvo 313 tūkstančių bedarbių ir, be to, 72 tūkstančiai žmonių dirbo nepilną savaitę. Šiaurės Airijoje per tą patį laiką bedarbių skaičių sudarė 34600 žmonių.


Leningrado miesto Smolnio rinkiminės apygardos rinkėjų susirinkimas

LENINGRADAS, II. 28. (TASS‑ELTA). Šiandien Tauridės rūmuose susirinko Leningrado miesto Smolnio rinkiminės apygardos rinkėjai susitikti su kandidatu į TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatus TSKP CK sekretoriumi, partijos Leningrado srities komiteto pirmuoju sekretoriumi Ivanu Spiridonovu. Žodis suteikiamas patikėtinei – S. Kirovo vardo siūlų verpimo kombinato fabrikinio profsąjungos komiteto pirmininko pavaduotojai L. Zorinai. Ji pasakė, kad daugiatūkstantinis kombinato darbo žmonių kolektyvas, kaip ir visi tarybiniai žmonės, karštai ir visiškai remia mūsų šlovingosios Komunistų partijos, išmintingojo lenininio Centro Komiteto politinę liniją ir praktinę veiklą. – Po 18 dienų, – pasakė drg. Zorina, – tarybinė liaudis rinks aukščiausiąjį valstybinės valdžios organą. S. Kirovo vardo kombinato kolektyvas iškėlė savo kandidatu į TSR Sąjungos Aukščiausiosios Tarybos deputatus Ivaną Spiridonovą. Jis nuėjo kelią nuo eilinio darbininko iki inžinieriaus vadovo, nuo partijos rajono komiteto sekretoriaus iki Centro Komiteto sekretoriaus. Drg. Zorina ragino apygardos rinkėjus rinkimų dieną balsuoti už ištikimą Komunistų partijos ir tarybinės liaudies sūnų I. Spiridonovą, garbingą kandidatą į TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatus. Po to kalbėjo įrankių gamyklos šaltkalvis komunistinio darbo spartuolis V. Kuzminas, Polzunovo vardo katilų‑turbinų instituto skyriaus viršininkas, TSRS Mokslų akademijos narys‑korespondentas, Lenininės premijos laureatas, Socialistinio Darbo Didvyris N. Kovaliovas, dujų kuro technikumo studentė Larisa Zarkova, patikėtinė 2‑osios valstybinės elektrinės inžinierė A. Ivanova. Susirinkime, dalyvavusiųjų šiltai sutiktas, pasakė kalbą kandidatas į TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatus I. Spiridonovas.


Lenkų spaudoj pastebimas aiškus nepasitenkinimas Tautų Sąjunga. Valdžios bloko laikraščiai straipsniuose apie Tautų Sąjungos darbus nepamiršta nusiskusti, kad šių metų darbais T. S-ga įrodžiusi, jog ji yra „bejėgė“ vykinti taiką ir savo nutarimus. Lenkų nepasitenkinimas susidarė dėl šių priežasčių: Tautų Sąjungos Taryba neparodė pakankamo griežtumo prieš Lietuvą; S-gos visumos posėdžiuose pasigirdo vėl puolimų prieš pusiau nuolatines vietas Taryboj, kurių vieną turi Lenkija, bet svarbiausia, tai kad Tautų Sąjunga virto ta įstaiga, kuri rūpinasi pasiekti susitarimo Pareinio evakuavimo reikalu, kam visą laiką taip buvo priešinga Lenkija. Lenkus apima panika pagalvojus, kad evakuavus Pareini ir tuo būdu išsprendus vieną paskutiniųjų opiausiųjų klausimų Vokietijos Prancūzijos santykiuose, neišvengiamai ateisianti rytų Vokietijos sienų revizijos eilė.


Kaip praneša agentūra Frans pres, Orane didėja įtempimas. „Slaptoji ginkluotoji organizacija“ pareikalavo, kad miesto gyventojai nesilaikytų komendanto valandos, kuri prasideda, kaip paprastai, 19.30 vietos laiku, ir liktų gatvėse iki 21 valandos.


Lietuvos ūkio būklės negalima apibūdinti kitaip negu krizinė. Sužlugdytas žemės ūkis, tęsiasi pramonės gamybos smukimas. Nepaprastai sudėtinga yra energetikos padėtis, nutraukiama gyvenamųjų namų ir kitokia statyba, sutrikę finansai, smarkiai krito žmonių gyvenimo lygis, nuolat didėja nedarbo grėsmė. Tokia yra tikrovė, tokios yra aplinkybės, kurios nepaprastai apsunkins naujos Vyriausybės veiklą, turės įtakos normaliam Seimo darbui. Yra objektyvios priežastys, lėmusios ekonominės padėties blogėjimą. Tačiau yra daug ir tokių problemų, kurias sukėlė dviejų pastarųjų Vyriausybės vadovų klaidos ir lengvabūdiškas požiūris į daugelį dalykų. Čia galima paminėti vadinamąją agrarinę reformą, ir jos padarinius, voliuntaristinius sprendimus dėl kainų, savitikslį valstybinio turto privatizavimą ir kt. Mes buvome ne už tai, kad ieškotume kaltininkų, tikėjome, kad jie patys supras ir vertins savo klaidingų sprendimų padarinius, manėme, kad daugelis šių klaidų padaryta dėl patyrimo stokos, pernelyg politizuoto mūsų gyvenimo, kai kurių žmonių perdėtų asmeninių ir politinių ambicijų. Manome, kad kur kas svarbiau negu kaltujų ieškojimas, yra padarytų klaidų taisymas. Tačiau kasdien vis labiau įsitikiname, kad esame neteisūs. Dešiniosios Seimo frakcijos, įvardijusios save konstruktyviąja opozicija, užuot supratusios katastrofišką ūkio padėtį, rodo atvirą nenorą drauge taisyti jų pačių padarytas klaidas. Maža to. Esamas problemas mėginama primesti ką tik pradėjusiai dirbti Vyriausybei. Vieną dieną reikalaujama tiekti karštą vandenį, kitą dieną teikiama rezoliucija dėl darbo užmokesčio indeksavimo kainų sumažinimo ir pan. Tam, kad užkirstume galimybę toliau spekuliuoti esamais ekonominiais sunkumais, siūlome tokią išeitį. Privalome visapusiškai įvertinti dviejų pastarųjų Vyriausybių vadovų veiklą, atskirti objektyvius sunkumus nuo jų voliuntaristinių sprendimų padarinių, parodyti tikrąją padėtį, į kurią yra įstumtas Lietuvos ūkis. Šiam tikslui siūlome suformuoti bendrą Seimo, Vyriausybės ir nepriklausomų ekspertų Ekonomikos krizinės būklės įvertinimo komisiją. Projektą dėl tokios komisijos sudarymo pateiksime artimiausiuose posėdžiuose. Manome, kad šios komisijos išvados pasitarnaus siūlomos sudaryti Ekonominių nusikaltimų tyrimų komisijos darbui.


Pastarieji metai atnešė puikiausius laimėjimus mūsų didžiajai tarybinei Tėvynei. Sutriuškinti vokiškieji imperialistai vakaruose, priversti kapituliuoti japoniškieji imperialistai rytuose. Iš karo Tarybų Sąjunga išėjo ne susilpnėjusi, kaip to kad tikėjosi įvairaus plauko jos priešai, bet stipri ir galinga. Vieninga ir susibūrusi apie partiją ir vyriausybę yra tarybinė liaudis. Puikioji Raudonosios Armijos kova, didieji tarybinės liaudies nuopelnai visai žmonijai nepaprastai iškėlė tarptautinį Tarybų Sąjungos autoritetą. Nežinanti krizių ir nedarbo Tarybų Sąjunga drąsiai žengia į priekį. Taikios statybos ir atstatymo perspektyvos atidaro plačiausius akiračius tarybinei liaudžiai į materialinį ir kultūrinį suklestėjimą. Didžiosios Tarybų Sąjungos pergalės neša pražūtį ir galą ne tik vokiškiesiems imperialistams, bet ir lietuviškiesiems jų tarnams. Tik paskutinis neišmanėlis gali dabar nesuprasti, kad buožinių nacionalistų dienos Lietuvoje yra suskaitytos, kad nesulaikomai artinas valanda, kada šios tautos piktžolės bus išrautos su šaknimis iš Lietuvos gyvenimo. Tatai puikiai supranta ir patys nacionalistai. Kaip tik dėl to, kad jie mato savo besiartinantį galą, kaip tik dėl to, jog jie supranta, kad jie jau pasmerkti, jie šėlsta ir siunta savo bejėgiškame niršulyje. Tačiau, nepaisant viso to, mūsų tarpe dar atsiranda žmonių, kurie šį priešmirtinį tautos atmatų pasispardymą palaiko jų stiprumu, kurie parodo neryžtingumą kovoje prieš juos, o kai kur dargi traukiasi prieš juos. Reikia, deja, pripažinti, kad tokių žmonių dar esama ir kai kuriuose tarybiniuose mūsų organuose, kai kuriose mūsų įstaigose. Štai visai neseniai „Tiesos“ skaitytojas iš Ukmergės pranešė mums tokį faktą: Buožė Gaidamavičius (Bajorų kaimas, Želvos valsčius) buržuazinėje Lietuvoje ilgus metus išnaudojo savo kaimynus, lobo iš jų kruvino prakaito. Vokiečių okupacijos metu šis siurbėlė ypatingai pakėlė galvą. Jo sūnus, kuris tarybiniais metais išbėgo į Vokietiją ir sugrįžo kartu su hitleriniais grobikais, plėšė aplinkinius gyventojus. Jis privertė veltui dirbti savo ūkyje ištisas vargingųjų darbo valstiečių šeimas. Jo bijojo visa apylinkė, nes ne vieną pražudė šis vokiečių sėbras. Vokiškuosius grobikus išvijus, iš šio engėjo buvo atimta žemė, ir jam buvo palikta tik penki ha. Jo žemė buvo išdalinta bežemiams ir mažažemiams, o namai, pastatyti ant mokyklos sklypo, nacionalizuoti, keli ha buvo atiduoti mokyklai. Atrodytų, kad vokiečių pakalikas gavo savo pelnytą atpildą. Tačiau iš esmės nėra nieko panašaus. Daugumą savo gyvulių, kurie turėjo būti nusavinti, jis išslapstė pas savo pataikūnus. Apylinkės žmones jis įbaugino savo draugų — niekšingųjų banditų — kerštu, ir mokyklos sklypas paliko ligi šiol nesėtas. Ir visų keisčiausia: Ukmergės apskrities vykdomojo komiteto švietimo skyrius moka jam nuomą už mokyklos trobesius, kurie pernai buvo nacionalizuoti ir atiduoti Bajorų pradinei mokyklai. Šie, tiesiog neįtikimi faktai yra, deja, toli gražu ne pavieniai ir gali būti laikomi būdingais. Gaidamavičius yra ne vienintelis. Dar nemaža yra mūsų kaimuose vokiškųjų pakalikų, kurie sugebėjo išsaugoti savo ekonominį pajėgumą ir kurie mūsų tarybinių organų panosėje vėl susisuko savo plėšikiškus išnaudojimo lizdus. Kuo gali būti paaiškintas šis reiškinys? Jis gali būti paaiškintas tik tuo, kad kai kurie mūsų tarybiniai organai bei partinės organizacijos ne tik nekelia darbo žmonių į kovą prieš buožinius nacionalistus ir jų pakalikus, bet traukiasi prieš juos, nusileidžia jiems, leidžia jiems ir toliau išnaudoti ir engti darbo žmones. Ne atsitiktinai vienas valsčiaus vykdomojo komiteto pirmininkas, paklaustas, kaip elgiasi jo valsčiuje buožės, atsakė: „Šiaip taip stengiamės sugyventi su jais…“ Nėra reikalo aiškinti, kokia žalinga yra tautai ir kraštui ši pataikavimo politika. Kas priglaudžia gyvatę prie savo krūtinės, tas nieko negali tikėtis iš jos, išskyrus pavojingą žaizdą. Tiems, kurie stengiasi „sugyventi“ su priešais, šie atmoka šūviais iš pasalų, nekaltų žmonių žudynėmis. Reikia tad su visu ryžtingumu padaryti galą šiai pašlėmėkiškai traukimosi politikai, kuri dar vis tebėra neišgyventa kai kuriose mūsų organizacijose. Ne trauktis reikia prieš buožinius nacionalistus, o skelbti jiems kovą, ne nusileisti ir pataikauti jiems, o griežtai vykdyti jų atžvilgiu tarybinius įstatymus, su šaknimis rauti priešus iš mūsų tarpo. LKP(b) CK VII plenumas įpareigojo visas partines ir tarybines organizacijas padaryti galą neryžtingumui kovoje prieš buržuazinius nacionalistus, sustiprinti masinį politinį darbą su tikslu mobilizuoti darbo žmones į negailestingą kova prieš pikčiausius mūsų tautos priešus — lietuviškai vokiškuosius nacionalistus. Kiekvienas partijos narys, kiekvienas tarybinis darbuotojas turi suprasti, jog ši kova yra neįmanoma be kovos prieš tuos, kurie pataikauja buožiniams nacionalistams, kas taikstosi su jais, kas leidžia jiems laužyti tarybinius įstatymus. Partinių ir tarybinių organizacijų švenčiausia pareiga su visa energija vykdyti šiuos nutarimus. Trumpiausiu laiku turi būti užbaigtas dar neišdalintos žemės, gyvulių, trobesių dalinimas, trumpiausiu laiku turi būti apvalytos nuo priešų ir jų pataikūnų mūsų įstaigos, ko greičiau turi būti nutrinti nuo žemės paviršiaus lietuviškai vokiškieji banditai. To reikalauja iš mūsų partija ir vyriausybė, to reikalauja gyvybingiausi lietuvių tautos interesai, jos šviesi ateitis.


Pranašystės kai kada išsipildo. Rusijos demokratų spauda prieš kurį laiką buvo pradėjusi kelti aliarmą: šalyje yra jėgos, kurios siekia padaryti tai, kas pernai nepavyko pučistams. B.Jelcinas ne kartą ramino visuomenę, kad apie naują pučą ir kalbos negalį būti, bet užsispyrėliai tvirtino: nebūtina, kad perversmas būtų įvykdytas armija ir tankais. Galimas ir „tylusis” variantas. Šie pranašavimai iš dalies pasitvirtino. Toks tylus pučas vis dėlto įvyko. Dabar žinomas ir organizatorius - tai Rusijos parlamento pirmininkas Ruslanas Chasbulatovas. Šį mažytį perversmą jis įvykdė tomis dienomis, kai Rusija šventė pirmąsias pergalės prieš „gekačepistus” metines. Rugpjūčio 19-21 dienomis R.Chasbulatovas pasirašė pluoštą dokumentų, suteikdamas sau įgaliojimus kaip diktatoriui tvarkytis Aukščiausiojoje Taryboje. Pirmininkas suprato, kad baigiasi tas metas, kai jis, manipuliuodamas deputatų nuomone, galėjo kaišioti pagalius į vyriausybės reformos ratus. Daugelis deputatų labai nepatenkinti parlamento darbu. Nuolatinių komitetų vadovams, Aukščiausiosios Tarybos prezidiumo nariams iki gyvo kaulo įgriso parlamento konfrontacija su vyriausybe, ir jie ėmė ieškoti konpromiso. Dalis prezidiumo narių įsitraukė į „Reformos” grupę, kuri palaiko ryšius su B.Jelcinu ir stengiasi sušvelninti skandalus, kurie kyla tarp vyriausybės ir parlamento. Svarbiausias šios grupės tikslas - iki naujos konstitucijos priėmimo R.Chasbulatovui paklusnų suvažiavimą paversti dekoracija ir visą įstatymų leidimo darbą patikėti parlamentui, kuris būtų papildytas nuosaikiais demokratais. „Reformos” grupės nuomone, būtų tikslinga, kad parlamento pirmininko postą užimtų jo pavaduotojas Sergejus Filatovas. Jis sugeba be konfliktų dirbti ir su vyriausybe, ir su parlamentu, ir su Aukščiausiosios Tarybos prezidiumu. Tai, kad vieną dieną gali tekti atsisveikinti su spikerio kėde, sukėlė R.Chasbulatovo įtūžį. Jis nutarė veikti. O tuos deputatus, kurie mėgina kurti panašius planus, paimti į nagą. Težino, kas jų viršininkas! Rugpjūčio 19 dieną jis pasirašė potvarkį, kad Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas turįs teisę skirti lėšas deputatų komandiruotėms į užsienį. Dabar tik spikerio malonė lems, kam vykti į svečias šalis, o kam sėdėti namie. O kad „nesišakotų” parlamento komitetai, spikeris plunksnos brūkštelėjimu atėmė įstatymo jiems suteiktą teisę pasirinkti ekspertus. Kas nugalės, netrukus sužinosime, nes prasidėjusios parlamento sesijos uždarajame posėdyje „Reformos” grupė pasiūlė R.Chasbulatovui atsistatydinti.


Rugsėjo 26 d. iš Maskvos į tėvynę išvyko Prancūzijos Nacionalinio susirinkimo deputatas, buvęs ministrų tarybos pirmininkas p. E. Foras su žmona. Vnukovo aerodrome p. Forą lydėjo TSRS Parlamentinės grupes pirmininkas O. V. Kusinenas, TSRS Parlamentinės grupės sekretorius Z. A. Lebedeva, TSRS ambasadorius Prancūzijoje S. A. Vinogradovas, TSRS URM 1-ojo Europos skyriaus vedėjas A. A Arutiunianas, TSRS Parlamentinės grupės sekretoriato vedėjas N. I. Šimonovas, TSRS Užsienio reikalų ministerijos ir TSRS Parlamentinės grupės sekretoriato atsakingieji bendradarbiai. Poną E. Forą taip pat lydėjo Prancūzijos ambasadorius TSR Sąjungoje p. M. Dežanas ir įgaliotasis ministras, ambasados patarėjas p. Ž. M. Sutu. Kalbėdamas prie mikrofono, p. E. Foras pasakė, kad jis džiaugiasi, turėdamas galimybę dar kartą padėkoti Parlamentinei grupei ir visiems, kurie jį taip nuoširdžiai priėmė Tarybų Sąjungoje. Jis pareiškė didelę padėką tarybinei liaudžiai už jos nuoširdžią, draugišką pažiūrą į Prancūzijos liaudį.


NIUJORKAS, rugpiūčio 7 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūros Junaited Pres korespondentas iš Beiruto, Libano valstybės ministras, kurio žinioje yra naftos klausimai, Saibas Salamas pareiškė, kad užsienio naftos kompanijos mėgina nuginčyti Libano teisę leisti savus įstatymus. Libano valstybės ministro pareiškimas padarytas ryšium su tuo, kad Amerikos kapitalui priklausanti kompanija „Transarabien Paiplain Kompani“ atsisakė vykdyti neseniai Libano priimtą įstatymą dėl mokesčių ėmimo iš visų užsienio kompanijų, kurios iki pastarojo laiko naudojosi lengvatomis.


TSRS užsienio reikalų ministro D. T. Sepilovo viešėjimas Egipte

KAIRAS, birželio 17 d. (TASS-ELTA). TSRS užsienio reikalų ministras D. T. Sepilovas vakar padarė vizitą Egipto užsienio reikalų ministrui Machmudul Favziut. D. T. Sepilovą lydėjo TSRS ambasadorius Egipte J. D. Kiseliovas. Vakare Egipto užsienio reikalų ministras Favzis surengė pietus TSRS užsienio reikalų ministro D. T. Sepilovo garbei. Per pietus nuo Egipto dalyvavo: Egipto ministras pirmininkas Gamalis Abdel Naseras, Egipto karo ministras ir vyriausiasis ginkluotųjų pajėgų vadas generolas majoras Abdelis Chakim Ameras ir kiti. Per pietus taip pat buvo TSRS ambasadorius Egipte J. D. Kiseliovas. Pietūs vyko nuširdžioje, draugiškoje aplinkoje. Po pietų įvyko TSRS užsienio reikalų ministro D. T. Sepilovo ir ministro pirmininko Gamalio Abdel Nasero draugiškas pasikalbėjimas. Šiandien D. T. Sepilovas antrą kartą ilgai kalbėjosi su ministru pirmininku Gamaliu Abdel Naseru.


KRETINGA, rugpiūčio 26 d. (ELTA). Sekmadienį, rugpiūčio 25 d., Kanados lietuvių delegacija iš Palangos išvažiavo į Kretingos rajono kolūkį, kur vyko derliaus šventė. Pakelyje į Kretingą jie sustojo prie miškelio, vadinamo Ąžuolynu. Čia hitlerininkai okupacijos metais sušaudė apie 600 tarybinių žmonių Kretingos gyventojai gerbia žuvusiųjų atminimą. Giliai sujaudinti, Kanados lietuviai nulenkė galvas prieš fašistinis teroro aukas. Apžiūrėję Lietkoopsąjungos Kretingos žvėrių fermas, kur auginamos kailiams juodsidabrinės ir šiaurinės lapės, svečiai išvažiavo į LTSR dešimtmečio vardo kolūkį, kur įvyko trijų kolūkių derliaus šventė. Nors dviejų kolūkių kolūkiečiai jau čia, tačiau šventė dar neprasideda. Laukiama atvykstant „Piliakalnio” kolūkio žmonių. Pagaliau tolumoje pasirodo ant gėlėmis išpuoštų arklių jojikai, kurie neša vėliavas, javų vainikus. LTSR dešimtmečio vardo, „Piliakalnio”, „Pirmyn” kolūkių pirmininkai sveikina visus susirinkusius į šventę, įteikia dovanas geriausiai dirbusiems auginant derlių kolūkiečiams. Į šią šventę atvyko ir Baltijos laivų statyklos saviveiklininkai, kuriems už dainas ir šokius kartu su kolūkiečiais karštai dėkojo ir svečiai iš Kanados. Jau seniai svečių laukė ir „Darbėnų” kolūkis. Ir kada tolumoje kolūkiečiai pamatė atvažiuojančius Kanados lietuvius, jų pasitikti pasiuntė būrį raitelių. Vėl dainos, šokiai, nuoširdūs rankų paspaudimai. Nenorom tenka atsisveikinti, nes svečių laukia dar Karolio Požėlos vardo kolūkyje, o vakaras jau nebe toli. Vėlai vakare kupini įspūdžių svečiai grįžo į Palangą. KLAIPĖDA, rugpjūčio 25 d. Vakar Kanados lietuviai susipažino su mūsų uostamiesčiu. Rytą į Klaipėdą atvykusius svečius su gėlėmis sutiko miesto darbo žmonės, pasveikino miesto vykdomojo komiteto pirmininko pavaduotojas Jonas Garunkštis. Miesto vykdomajame komitete įvykusio susitikimo metu miesto vyriausiasis architektas Kostas Černiauskas svečius supažindino su Klaipėdos istorija, papasakojo apie karo padarytus miestui nuostolius, apie dabartines ir būsimąsias statybas. Po to svečiai nuvyko į miesto centrą, prie Pergalės paminklo, kur, pagerbdami Klaipėdos žuvusius išvaduotojus, padėjo gyvų gėlių puokštes. Didelį įspūdį svečiams paliko Baltijos laivų statykla, iš ten svečiai nuvyko į „Baltijos žvejo“ kolūkį. Čia jie apžiūrėjo artelės žvejų klubą, žvejybų įrengimus ir laivus. Po to Kanados lietuviai grižo į Palangą.


Kaip praneša spauda, mašinų gamintojų streike, kuris prasidėjo kovo 23 d. remiant reikalavimus padidinti darbo užmokestį, dabar dalyvauja apie milijoną žmonių. Darbo užmokesčio padidinimo reikalauja kai kurių kitų Anglijos pramonės ir transporto šakų darbininkai. Laikraščio „Fainenšl Taims” apžvalgininkas nurodo, kad tuos reikalavimus taip pat kelia 120 tūkstančių geležinkelio dirbtuvių darbininkų, 120 tūkstančių elektroenergetikos pramonės darbininkų, 20 tūkstančių civilinių aviacijos kompanijų mechanikų.


Kaip praneša informacijų agentūros, vaidai tarp įvairių Argentinos ginkluotųjų pajėgų grupuočių sudarė šalyje pilietinio karo grėsmę. Šiandien rytą karinė jūrų vadovybė paskelbė prisijungianti prie vadinamosios „vyriausybei ištikimos“ kariuomenės ir kaltina prezidentą Gidą dėl susidariusios padėties. Prezidentas Gidas pasiūlė admirolų tarybai savo atsistatydinimą. Generolo Onganijos kariuomenė, prieš keletą dienų sukilusi prieš vyriausiąją karinę vadovybę, bet remianti prezidentą Gidą, užėmė prezidento rezidenciją Buenos Aireso centr


Žiniomis iš Karaliaučiaus, ten su dideliu susidomėjimu laukiama prasidėsiančių penktadienį lietuvių lenkų derybų. Juk tai pirmą kartą susitiks lietuvių ir lenkų politikos vadai betarpiškai svarstyti abi valstybes liečiančias problemas. Suprantama tad, kad į Karaliaučių dabartiniu metu kreipia akis didžiosios Europos sostinės ir Ženeva. Netrūksta gandų ir spėliojimų dėl derybų eigos ir pasisekimo. Bendrai manoma, kad šios derybos turėsiančios tik preliminarinio pobūdžio. Jokių svarbesnių nutarimų nebūsią padaryta. Iš lenkų šaltinių tenka patirti, kad p. Zaleskis vis dėlto nenorėtų grįžti tuščiomis rankomis Varšuvon, bet pasitenkintų, kad ir mažu „laimėjimu“. Tačiau kokios rūšies turėtų būti tos „laimėjimas“ ligšiol nėra paaiškėję. Lenkų nuomone, kadangi dabar jau nesą karo stovio tarp abiejų valstybių, tai bendrai derybos turėtų eiti tik santykių užmezgimo plotme, neliečiant teritorialinio klausimo, kurs jiems atrodo „baigtas“. Ką ištikrųjų lenkai mano – parodys, žinoma, derybos. Į Karaliaučių jau yra atvykę daug vokiečių ir užsienių laikraštininkų. Ypač gausingi yra lenkai. Vietinė Karaliaučiaus spauda kiekvieną dieną svarsto būsimųjų derybų galimybes.


Čili valstybėj susektas komunistų sąmokslas prieš vyriausybę. Suimta 40 žmonių, jų tarpe buvusiojo Čili prezidento Alessandri sūnus. Organizacija susekta, suradus Alessandri ir buv. higienos ministerio (abudu dabartiniu laiku yra Europoj) instrukcijas.


Laikinai einančio Respublikos prezidento pareigas Algirdo BRAZAUSKO atsakymai į „Tiesos“ redakcijos klausimus

- Per pastaruosius penkerius metus Lietuvoje sąmoningai ir nesąmoningai buvo sukurta daug gražių legendų, naujų mitų, piktų paskalų. Ar šis „ kūrybinis palikimas” Jus ko nors išmokė kaip politiką ir kaip žmogų? - Kiekvienoje revoliucijoje yra romantikos. Lietuvius, kaip ir kitas Baltijos tautas, neatsitiktinai vadino „dainuojančiais revoliucionieriais”. Taigi pasaulyje pastebėjo mūsų Atgimimo kuriamąjį, o ne griaunamąjį pradą. Mus rėmė, mumis gėrėjosi tol, kol buvome kūrėjai, kol buvome orūs. Bet štai Lietuvoje buvo pradėta daryti tai, kuo kažkada bolševikai baigė savo revoliuciją. Nebeliko to, kuo didžiavomės, kuo gėrėjosi kaimynai, didžiosios tautos. Gali pasirodyti, kad laiko upė negrižtamai nusinešė gražiausias Atgimimo legendas, kad liko tik pagieža ir pyktis. Bet tai netiesa. Pažįstu daug žmonių, kurie net ir šiais nelengvais metais atkakliai dirbo, kūrė Lietuvai. Prie tokių net tepliojamas purvas nelipo. Neprilips ir ateityje, nes istorija pirmiausia yra darbo, o ne pažadų vertintoja. Man, kaip ir daugeliui, labai opi žmogaus ir politiko dvilypumo problema. Kiek kartų pastaraisiais metais man norėjosi mesti viską ir pasilikti tik žmogumi, daryti tik tai, ko profesionaliai mokiausi ir ko galbūt dar neužmiršau. Tačiau kiekvieną kartą mane stabdydavo jausmas, gal tik paprasčiausio padorumo - neapgauti žmonių, kurie tavimi tiki. O gal politiko ir žmogaus priešpriešos iš viso nėra. Juk ir Lietuvos rinkėjai geriausiai vertino tuos politikus, kurie nenustojo būti darbštuoliai, rūpestingi kaimynai ar tiesiog padorūs žmonės. - „O kaip auga vėliavos, ir kaip jų šešelyje žmogus mažeja! ” - rasė Justinas Marcinkevičius apie ankstesnius, tarybinius, laikus. Deja, ši tendencija išliko ir Nepriklausomybę atgavusioje Lietuvoje. Kaip Jūs į tai žiūrite? - Vis susimąstau: kodėl mes pradėjome Lietuvoje reformas? Kad aplenktumėme kaimynus? Kad neapsijuoktumėm prieš Tarptautinį valiutos fondą? Reformos dėl reformų? Ne, viskas turi būti daroma dėl žmonių! Štai privatizavome mažame miestelyje pirtį. Tam privatizavome, kad joje žmonėms geriau būtų. Privatizavome siuvyklą, kad pigesnių ir gražesnių vaikučiams drabužėlių pasiūtų… Deja, rezultatai ne tokie, kokių norėjosi. Argi tam buvo privatizuoti knygynai, kad šių mažų kultūros salelių iš viso neliktų. Deja, būna taip, kad, užsimojus dideliems žygiams, idėjoms, visiškai užmirštamos tos „skruzdėlės”, dėl kurių viskas pradėta, - žmonės, jų kasdieniai poreikiai. Be to, Lietuvoje dabar atsirado dar vienas nerimą keliantis stabas - pinigas. Netikiu, kad jis būtų neišgydomai sužalojęs daugelio sielas. Tačiau pagalvokime kiekvienas, ar šiuo visiems nelengvu metu padarome viską, ką galime, kad neišnyktų elementarus žmoniškumas? Mes esame maža valstybė. Lietuvos kaime žmonės sveikinasi su kiekvienu praeiviu. Pagalvokime, ar mes nesusvetimėjome savo gatvėje, savo name, net savo šeimoje. - Barbariškojo patriotizmo laikai Lietuvoje, tikėkimės, baigėsi. Kokių Jūs tikitės Naujųjų metų? Ko palinkėtumėt Lietuvai, jos žmonėms? - Gal tai ir banalu sakyti, tačiau tvirtai tikiu, kad pas mus dar ateis darbštuolių metas. To norisi ir palinkėti - neužmiršti dirbti, likti optimistams. Ypač norėtųsi Lietuvos jaunimui įteigti poreikį mokytis, semtis žinių. Netoli tas metas, kai Lietuvoje labiausiai bus vertinamas kiekvieno žmogaus išsimokslinimas, kompetencija, darbštumas. Naujųjų metų proga Lietuvos gyventojams pirmiausia linkiu santarvės, pakantumo, dvasinės ramybės. Gerbkime vienas kitą. Ir dirbkime petis petin.


SKIDELIS (Grodno sritis). Skidelio gyvenvietės centre, tarp rūpestingų pionierių pasodintų medelių, stovi nedidelis obeliskas su penkiakampe žvaigžde viršūnėje. Aukso raidėmis jame iškalti žodžiai: „Amžina šlovė didvyriams, žuvusiems kovoje už mūsų Tėvynės laisvę ir nepriklausomybę”. Šioje vietoje hitleriniai okupantai 1942 metais nužudė aštuonis Skidelio komjaunuolius-pogrindininkus. …Didžiojo Tėvynės karo pradžioje Skidelyje buvo įsteigta pogrindinė komjaunimo organizacija. Jai priklausė Grodno amatų mokyklos moksleiviai Ivanas Sčiastnas ir Aleksiejus Rolikas, jaunieji geležinkelininkai Ivanas Sinica ir Vladimiras Kizevičius, Skidelio koklių gamyklos darbininkas Anatolijus Zelenkovskis, septintokas Fiodoras Makarčiukas iš Košubincų kaimo, Skidelio vidurinės mokyklos aštuntos klasės moksleivis Ivanas Sevriukas ir Nikolajus Delenkovskis iš Pečioros FGA mokyklos. Pogrindininkai rašė ir platino gyventojų tarpe atsišaukimus, pristatinėjo partizanams ginklus ir šaudmenis, rinko ir teikė partizanams žinias apie fašistinės kariuomenės išsidėstymą. Jaunieji patriotai drauge su partizanais dalyvavo operacijose likviduojant hitlerininkų įgulas kaimuose, atliko keletą stambių diversijų naikinant grūdų atsargas, kurias okupantai ruošėsi išvežti į Vokietiją. Komjaunuoliai kaimuose steigė jaunimo pasipriešinimo grupes, gelbėjo žmones iš ištremties į vergiją. Naktį iš 1942 metų rugsėjo 3 į 4 dieną visi aštuoni pogrindininkai buvo sučiupti. Juos išdavė F. Goriačiovas. Penkias dienas fašistai juos kankino, degino įkaitinta geležimi, varė adatas į panages, nedavė vandens. Tačiau jaunieji didvyriai neišdavė savo vyresniųjų draugų — komunistų pogrindininkų. Tuomet komjaunuoliai buvo perduoti gestapui į Grodną. Ir čia hitlerininkai nepajėgė iš jų nieko išgauti. Po penkių dienų — rugsėjo 13 d. patriotai uždara mašina buvo atvežti į Skidelį, kuriame jau buvo įrengtos kartuvės. Iškankinti, kruvini, komjaunuoliai į nužudymo vietą ėjo aukštai iškėlę galvas. Ir kai budelis ėmė nerti jiems ant kaklo kilpas, didvyriai sušuko: „Muškite fašistus, tegyvuoja tarybinė valdžia, tegyvuoja komunizmas!“ Taip žuvo, gindami Didžiojo Spalio iškovojimus, Skidelio komjaunuoliai-pogrindininkai. Rajono ir srities darbo žmonės stropiai saugo jaunųjų patriotų atminimą. Prie paminklo-obelisko aštuoniems narsiems pogrindininkams įvyko mitingas ryšium su 15-osiomis atkaklių komjaunuolių didvyriškos mirties metinėmis. Pagerbti jaunųjų didvyrių atminimo atėjo rajono centro moksleiviai, pramonės įmonių darbininkai ir tarnautojai, daugelio Skidelio, Mostų, Volkovisko, Sčiučino, Vasiliškių ir kitų rajonų kolūkių žemdirbiai. Čionai atvyko Minsko ir Grodno partinių bei komjaunimo organizacijų atstovai, buvę partizanai, žuvusiųjų tėvai. Mitinge kalbėjo partijos Skidelio rajono komiteto sekretorius Melčenka, komjaunimo Baltarusijos CK sekretorius V. Smirnovas, žuvusio patrioto Ivano Sevriuko motina Anastasija Michailovna Sevriuk, Skidelio vidurinės mokyklos IV klasės moksleivė Ela Aranovič ir kiti. Obelisko papėdėje buvo padėta daug vainikų.


LIETUVOS MISIJA – NEŠTI LAISVĖS IR DEMOKRATIJOS ŠVIESĄ

Ji įvyko vakar Lietuvos žurnalistų sąjungoje, dalyvaujant A.Sakalui, K.Antanavičiui, A.Rudžiui, R.Dagiui, V.Andriukaičiui, J.Antanaičiui ir L.Dambrauskui. Du pastarieji atstovavo nuosaikiesiems krikščionims. A.Sakalas pristatė socialdemokratų rinkiminę programą, pavadintą „Į pilnutinę demokratiją” ir numatančią iš esmės demokratizuoti valstybės ekonominį, socialinį ir politinį gyvenimą. Savo doktrina LSDP yra kairiojo centro partija, nors, pridūrė K.Antanavičius, jos ekonominės politikos tikslai yra gana liberalūs, todėl pagal šį kriterijų socialdemokratai stovi dešinėje nuo centro. Kur jie yra iš tikrųjų, paliekame spręsti pačiam skaitytojui. Bet ne vieta politinių jėgų spektre yra svarbiausias dalykas. Pasak V.Andriukaičio, šiandien visos partijos turėtų vadovautis ne ideologija, o pragmatizmu ir susėsti prie apskrito stalo. Galbūt po rinkimų į Seimą tai taps įmanoma padaryti, juoba kad K.Antanavičius prognozavo galutinį ekonomikos krachą po pusmečio, jeigu, žinoma, politikams nepavyks surasti išeities iš aklavietės. Ar įmanoma revizuoti, t.y. pakeisti į gerąją pusę, išlikusio natūra turto grąžinimo įstatymą, kuris suskaldė tautą, iki tol vieningai žengusią „Baltijos keliu”? K.Antanavičius dar nėra praradęs optimizmo: „Tiems žmonėms, kuriuos bando išvaryti iš buto ir t.t., aš siūlau pakentėti. Naujasis Seimas galbūt sugebės ką nors pakeisti, pirmiausia dabar Lietuvoje susiklosčiusią teisminę praktiką, kai be atodairos priimami sprendimai - atimti, išmesti. Aš perspėjau Aukščiausiojo teismo pirmininką M.Lošį, kad jį nubaus Dievas už tokią įstatymo interpretaciją”. A.Rudys mažiau pasikliovė Dievu, todėl buvo atsargesnis: „Vargu ar pavyks pakeisti patį įstatymą. Nereikia užmiršti, kad nemaža žmonių juo suinteresuoti, kadangi atgauna turtą. Jų pusėje - ginkluota valstybės galia. O netenkantys turto neturi ginkluotos jėgos savo interesams apginti. Mes galime siekti, - užbaigė A.Rudys, - siekti tik pakeisti įstatymo sampratą ir taikymą teisingesne linkme”. Beje, siekiant kuo geriau ginti žmogaus teises, pasak V.Andriukaičio, reikia kuo greičiau įvesti parlamento kontrolieriaus (ombudsmeno) instituciją, kuri apsaugotų eilinį pilietį nuo valdžios piktnaudžiavimų savo galia. Turbūt daugelį domina nuosaikieji krikščionys, gana netikėtai atsidūrę viename rinkimų bloke su LSDP. J.Antanaitis papasakojo, kad jų judėjimas svarbiausią dėmesį skiria žmogaus asmenybei, suprasdamas jį ne kaip vartotoją, o kaip kūrėją, spinduliuojantį krikščionišku gėriu. Mūsų tauta neturi likti pigia darbo jėga, o tapti kultūros, intektualios produkcijos kūrėja ir tuo praturtinti visą pasaulį. „Dievas suteikė didelę malonę Lietuvai - nešti demokratijos ir laisvės šviesą buvusios TSRS tautoms”. Šie Čikagos kardinolo J.Bernardino žodžiai tapo nuosaikiųjų krikščionių politiniu kredo. Beje, o kodėl jie vadinasi „nuosaikiaisiais”? Atsakymą radome jų manifeste: „Mūsų nuosaikumas pasireiškia tuo, kad pirmenybę teikiame santarvei, bet ne pasmerkimui tų, kurie sovietinės okupacijos metu dalyvavo viešame visuomeniniame gyvenime ar ūkinėje veikloje”. Socialdemokratų ir nuosaikiųjų krikščionių blokas rimtai ruošiasi rinkimams. Savo konsultantus į talką atsiųs Švedijos socialdemokratai. Netrukus bus kreiptasi į Socialistų internacionalą, vienijantį netoli šimto įvairių šalių socialistinių partijų, ir paprašyti atsiųsti į Lietuvą stebėtojus rinkimų metu. „Kuo jų bus daugiau, - pareiškė A.Sakalas, - tuo geriau”. Tautos valia turi būti identifikuota tiksliai, ką ji beišrinktų į Seimą.


Kuriamos Vengrijos komunistinės jaunimo sąjungos organizacijos

Kaip jau buvo pranešta, kovo 21 d., Vengrijos Tarybų Respublikos 38-ųjų metinių dieną, Budapešte buvo paskelbtas Vengrijos komunistinės jaunimo sąjungos įkūrimas. Šiai žiniai pasklidus po miestus ir kaimus, į sostinę pradėjo plaukti pranešimai apie VKJS organizacijų kūrimą vietose. Vengrijos komunistinės jaunimo sąjungos pirmosios organizacijos buvo įkurtos Diošdjero Lenino vardo metalurgijos kombinate, Djero mašinų gamykloje, Budapešto elektros lempų gamykloje „Edešiult Izo” ir kitose stambiose šalies įmonėse.


„Petit Parisien“ pranešimu, SSRS komisija į nusiginklavimo konferenciją su Litvinovu priešaky atvyksianti šiandien į Ženevą.


Bendroje tarybinių tautų kovoje prieš hitlerizmą nemažas yra ir lietuvių tautos įnašas. Tos kovos epizodai dėl tarybinės Tėvynės laisvės ir nepriklausomybės sudaro garbingiausius lietuvių tautos istorijos puslapius. Kiek didvyriška, pasiaukojanti ir kilni buvo geriausiųjų lietuvių tautos sūnų ir dukrų kova prieš hitlerinius barbarus, kiek tvirtas ir nepalaužiamas buvo liaudies armijos tikėjimas pergale, tiek žemi, niaurūs, pragaištingi ir verti pasmerkimo bei paniekos buvo hitlerinių tarnų – įvairiausio plauko lietuviškųjų buržuazinių nacionalistų – darbai. Miriop einą žmonės karštligiškai laikosi fantastiškų „žygių“ ir „idėjų“, kuriuos istorinis būtinumas pasmerkia pražūčiai. Kas, jei ne lietuviškieji buržuaziniai nacionalistai, kūnu ir siela parsidavę duondaviui – gėdingos atminties mažajam efreitoriui, savo likimą buvo surišę su hitlerizmo likimu? Kas, jei ne lietuviškieji buržuaziniai nacionalistat nėrėsi iš kailio, kai hitlerinė armija turėjo laikinus pasisekimas ir dėjo visas savo šuniškiausias pastangas, kad kiek žymesnę lietuvių tautos dalį pajungtų hitlerinės „naujosios tvarkos“ reikalams? Sunkiomis Tėvynės karo dienomis, tomis lemtingomis mūsų Tėvynės dienomis, kai priešas siekė Kaukazo papėdžių, lietuviškiesiems buržuaziniams nacionalistams buvo pavykę įmantria nacionalistine frazeologija suklaidinti dalį lietuvių tautos. Šiandien hitlerizmas – jau dvokiantis lavonas. Buržuaziniai nacionalistai neteko savo pagrindinio rėmėjo. Raudonoji Armija, sutriuškinusi hitlerinės Vokietijos „nenugalimąją“ militarinę jėgą, drauge su tuo smogė mirtinį smūgį ir kalibrinio masto lietuviškai vokiškiesiems buržuaziniams nacionalistams. Tarybų Lietuva tiek ekonominėje, tiek ir kultūrinėje srityje diena iš dienos stiprėja. Darbo masės su entuziazmu vykdo partijos ir vyriausybės politiką, nes joje mato geriausį užtikrinimą sukurti pasiturinčią ir klestinčią ateitį. Tarybinė valdžia pakirto iš pat šaknų biznierių ir dvarininkėlių daigus, pradėjusius augti vokiškosios okupacijos metu. Šie smūgiai dar smarkiau pritrenkė lietuviškuosius nacionalistus. Praradę pamatą po kojomis, buržuaziniai nacionalistai ėmėsi melo, šmeižto, pramanytų gandų ir gandelių, kad tik suklaidintų nors dalį mažiau sąmoningesnių piliečių ir įveltų juos į savo banditiškus nusikalstamus darbus. Imantriai skleidžiamoji nacionalistinė propaganda, praskiesta vaikiško naivumo fantazija, suklaidino kai kuriuos lengvatikius piliečius. Lietuviškai buržuazinių nacionalistų veikla yra mukreipta prieš lietuvių tautos interesus. Tas, kas varo kenkimo darbą įmonėje, kas deda pastangas pakenkti derliui, kas sąmoningai imasi biurokratizmo priemonių sutrukdyti administracinio aparato veikimą, kas ardo kultūros ir švietimo tinklo darbą, kas ardo šeimyninę laimę, viliodamas sūnų eiti bandito keliu, – tas kenkia visam Lietuvos liaudies ūkiui, tas kenkia tautinės kultūros atkutimui, tas eina prieš visą lietuvių tautą, prieš jos interesus. Tarybinė vyriausybė, bolševikų partija kreipėsi į lietuvių tautą padėti išrauti tas piktžoles iš tarybinės lietuviškos žemės. Partija ir Vyriausybė kartu kreipėsi į suklaidintus piliečius, į banditiškų gaujų dalyvius grįžti į ramų darbą. Partijos ir Vyriausybės kreipimosi paklausė dalis suklaidintų piliečių. Raseinių, Utenos, Kėdainių ir kt. apskrityse banditų gaujos su savo vadeivomis pasmerkė padarytąsias paklaidas ir dalis jų patys padeda tarybiniams organams kovoti su banditais. Mūsų respublikos gerovė reikalauja greičiau likviduoti nacionalistinių gaujų likučius. Neseniai Vidaus Reikalų Liaudies Komisaras drg. Bartašiūnas pareiškė, jog nacionalistinių gaujų dalyviams bus taikoma amnestija, jei jie grįš į ramų gyvenimą. Šiandien laikraštyje spausdinamas Vyriausybės ir Partijos pareiškimas, kuriame sakoma, kad „užtikrinama visiems, kas netrukdamas išeis iš nacionalistinių gaujų ir grįš į ramų darbą, visišką dovanojimą jų paklaidų ir sunkių nusikaltimų, padarytų prieš darbo žmones, prieš lietuvių tautą ir Tėvynę“. Tarybinė Vyriausybė ir Partija, pasibaigus karui ir žengiant į taikos gyvenimą, amnestuoja sunkius nuasikaltėlius. Tai yra paskutinis galimumas nacionalistinių gaujų dalyviams grįžti į gyvenimą. Tai yra kartu ir paskutinis įspėjimas. Tarybinė valstybė, tarybinė valdžia, pasiekusi pergalę prieš tokį priešą, kaip hitlerinė Vokietija, šiandien yra tvirta ir galinga kaip niekados. Jeigu nacionalistinių gaujų liekanos arba tie, kurie teikia joms pagalbą, nepaklausys šio įspėjimo, tai tarybinė valdžia ras priemonių išrauti šias piktžoles su šaknimis. Kiekvieno tarybinio piliečio, kiekvieno doro žmogaus, kuriam rūpi gimtosios Lietuvos spartesnis suklestėjimas, kuriem brangi yra savo tauta, kuris myli Tėvynę – pareiga sustiprinti budrumą prieš liaudies priešus. Negalima pamiršti, jog juo beviltiškesnė bus lietuviškųjų buržuazinių nacionalistų padėtis, juo labiau jie imsis visokių niekšiškųjų priemonių. Visos tautos reikalas stato kiekvienam Lietuvos darbo žmogui užduotį greičiau išnaikinti niekšiškas išgamas – įvairaus plauko lietuviškuosius buržuazinius nacionalistus bei jų banditiškų gaujų liekanas. Iškovota pergalė prieš priešą įkvepia darbo žmones naujiems taikios kūrybos žygdarbiams. Liaudies priešai, mėginą sutrukdyti ar pakenkti krašto atstatymui, susilauks liaudies neapykantos ir rūsčios tarybinių įstatymų bausmės. Visos lietuvių tautos reikalas aktyviai dalyvauti kovoje prieš pikčiausius savo priešus lietuviškuosius buržuazinius nacionalistus. Tiktai galutinai išnaikinusi šią piktžaizdę savo kūne, mūsų tauta galės ramiai užsiimti kūrybiniu darbu ir žengti plačiu ekonominės gerovės ir kultūrinio suklestėjimo keliu, kurį jai atveria tarybinė santvarka. Mes neabejojame, kad mūsų tauta didvyriškai pakėlusi sunkias aukas kovoje dėl savo išsivadavimo iš fašistinių plutokratų, o taip pat ir iš vokiškųjų okupantų jungo, sugebės sutriuškinti ir fašistinės praeities liekanas – lietuviškuosius buržuazinius nacionalistus.


Norėjo skristi su Bokanovskiu. ,,Journal“ praneša, kad kartu su žuvusiu prekybos ministeriu Bokanovskiu norėjo skristi ir prancūzų užsienių reikalų ministeriu Briandas, kurį nuo tos kelionės atkalbėjo ministeris pirmininkas Poincaré. Bokanovskį kaip pramonės ir prekybos ministerį pavaduos Queuille, o kaip aviacijos ministerį - Leygues. Ryšy su tragiškąja Bokanovskio mirtimi, prancūzų delegacija Zenevoj nutarė susilaikyti nuo bet kurių priėmimų.