1957 metų lapkričio 7 d. sukanka 40 metų nuo Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos, kuri pradėjo naują erą žmonijos istorijoje – kapitalizmo žlugimo ir naujos, socialistinės visuomenės įsigalėjimo erą. Spalio socialistinė revoliucija buvo įvykdyta vadovaujant Komunistų partijai su didžiuoju Leninu priešakyje. Nuvertusi dvarininkų ir kapitalistų valdžią, ji įvedė mūsų šalyje politinį darbininkų klasės viešpatavimą, proletariato diktatūrą, Tarybų valdžią – aukščiausią demokratijos formą, demokratiją plačiausioms liaudies masėms. Spalio revoliucija panaikino Tarybų Sąjungoje bet kurį žmogaus išnaudojimą kito žmogaus ir visas nacionalinio engimo bei nacionalinės nelygybės formas. Didžioji Spalio socialistinė revoliucija buvo įvykdyta su visanugalinčia marksizmo-leninizmo vėliava. Ji kirto nepaprastai stiprų smūgį buržuazinei ideologijai, oportunizmo ir reformizmo darbininkų judėjimo viduje ideologijai, socialšovinizmui ir reakciniam nacionalizmui; ji įkūnijo didžiuosius proletarinio internacionalizmo principus, turėjo revoliucionuojantį poveikį darbo žmonių protams visose šalyse, pakėlė į naują pakopą pasaulinį darbininkų ir nacionalinį išsivadavimo judėjimą. Spalio socialistinė revoliucija atvėrė didžią erdvę Tarybų šalies gamybinėms jėgoms vystyti. Ji pakėlė sąmoningai kūrybai plačiausias liaudies mases, kurios parodė didvyriškumo stebuklus, kovodamos prieš senos, atgyvenusios santvarkos jėgas, kurdamos naują, priešakinę visuomenę. Per nepaprastai trumpą istorinį laikotarpį tarybinė liaudis įvykdė socialistinį šalies industrializavimą, išsprendė vieną sunkiausių po valdžios paėmimo proletarinės revoliucijos uždavinių – žemės ūkio kolektyvizavimą, įvykdė kultūrinę revoliuciją, likvidavo išnaudotojų klases, sukūrė pirmąją pasaulyje socialistinę visuomenę. Komunistų partijos vadovaujama, Tarybų Sąjunga pavirto galinga industrine pasaulio valstybe, priešakinės technikos ir mokslo šalimi. Čia aiškiai pasireiškia socialistinės ūkio sistemos pranašumai. Prieš 17 metų Lietuvos darbo žmonės, Komunistų partijos vadovaujami, sutriuškino buržuazijos viešpatavimą ir paskelbė Tarybų valdžią. Išreikšdama liaudies valią, jauna Tarybų Lietuva įėjo į Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos sudėtį ir broliškoje tarybinių tautų šeimoje įgijo plačiausius galimumus politiniam ir ekonominiam vystymuisi, valstybinio suverenumo stiprinimui ir kultūros – nacionalinės savo forma, socialistinės savo turiniu – klestėjimu. Kartu su visa tarybine liaudimi Tarybų Lietuvos darbo žmonės stato socializmą, plečia ir tobulina pramoninę gamybą, atiduoda eksploatuoti naujas gamyklas, fabrikus, elektrines, stiprina socialistinį žemės ūkį, kelia liaudies materialinės gerovės bei kultūros lygį. Spalio socialistinė revoliucija, socialistinės santvarkos įsigalėjimas Tarybų šalyje, fašistinių jėgų sutriuškinimas antrajame pasauliniame kare, kuriame lemiamas nuopelnas priklauso Tarybų Sąjungai, dar labiau išplėtė galingą proletarinį ir nacionalinį išsivadavimo judėjimą Europoje, Azijoje, Afrikoje. Socialistinių revoliucijų pergalė Kinijoje ir eilėje Europos bei Azijos valstybių rodo tebevykstantį pasaulinės kapitalistinės sistemos irimą, nenugalimą, veržlų visos žmonijos žengimą į socializmą. Nepaisant viso Spalio socialistinės revoliucijos savitumo, susijusio su istorinėmis Rusijos sąlygomis, ji nutiesė bendrą vieškelį, kuriuo žengia ir žengs į socializmą visų šalių proletarai. Nepaprastai dideli laimėjimai visose didžiosios socialistinių šalių sandraugos visuomeninio gyvenimo srityse kelia įnirtingą imperialistų pyktį, kurie mėgina šnipinėjimu ir diversijomis, kontrrevoliuciniais sąmokslais ir tiesioginėmis karinėmis avantiūromis sukliudyti pergalingą socialistinių šalių vystymąsi. Dėl to, iš visų jėgų stengdamasi išsaugoti ir apginti taiką visame pasaulyje, tarybinė liaudis negali neatsižvelgti į agresyvių jėgų siekimus sukelti naują karą. Komunistų partija, Tarybinė vyriausybė kviečia visą tarybinę liaudį nenuilstamai rūpintis šalies gynybinio pajėgumo stiprinimu, didžiųjų Spalio socialistinės revoliucijos iškovojimų patikimu gynimu. Lietuvos KP Centro Komitetas, sutinkamai su TSKP CK nutarimu „Dėl pasiruošimo Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metinių minėjimui”, nutaria: 1. Išvystyti pasiruošimą Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms, kaip visaliaudinei šventei, turinčiai tarptautinę reikšmę, mobilizuojant respublikos darbo žmonių kūrybinį aktyvumą TSKP XX suvažiavimo istoriniams nutarimams sėkmingai įgyvendinti. 2. Pasiūlyti partijos miestų ir rajonų komitetams ir Lietuvos Respublikinei profsąjungų tarybai plačiai išvystyti masinį socialistinį darbo žmonių lenktyniavimą Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metinių garbei, skirtą toliau kelti socialistinę ekonomiką, pirma laiko įvykdyti šeštojo penkmečio antrųjų metų liaudies ūkio planą, žymiai padidinti žemės ūkio gamybą, kuo geriausiai išnaudoti naują techniką, socialistinės gamybos rezervus bei galimybes, pirma laiko įvykdyti gyvenamųjų namų statybos planus, siekti tarybinio mokslo ir lietuvių liaudies socialistinės kultūros tolesnio klestėjimo. 3. Ruošiantis Spalio 40-ųjų metinių minėjimui, respublikiniuose, miestų ir rajonų laikraščiuose, žurnaluose, žodine propaganda plačiai nušviesti ypač svarbius pasiruošimo Spalio socialistinei revoliucijai ir jos įvykdymo laikotarpio politinius įvykius, plačiai populiarinti didį organizuojantį ir pertvarkantį Komunistų partijos ir jos vado – V. I. Lenino vaidmenį. Gerindamos visą idėjinį-politinį darbą masėse, partinės organizacijos turi organizuoti darbą aiškinant Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos pasaulinę-istorinę reikšmę, TSRS ir liaudies demokratijos šalių laimėjimus kovoje už socializmą, už taiką visame pasaulyje, aiškinant marksistinio-lenininio mokymo apie socialistinę revoliuciją ir proletariato diktatūrą reikšmę, Komunistų partijos ir socialistinės valstybės vaidmenį socializmo ir komunizmo statyboje, proletarinio internacionalizmo ir tarptautinio komunistinio bei darbininkų judėjimo vienybės reikšmę. 4. Dirbant masinį-politinį darbą, spaudoje ir žodine propaganda plačiai aiškinti Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos reikšmę ir Rusijos revoliucinio proletariato vaidmenį vystant lietuvių liaudies revoliucinę kovą prieš vokiškuosius okupantus, kapitalistus ir dvarininkus, už Tarybų valdžią Lietuvoje. Konkrečia istorine medžiaga parodyti organizuojantį vaidmenį Lietuvos Komunistų partijos, kuri vadovavo Lietuvos darbo žmonių kovai prieš buržuazijos diktatūra už socialistinės revoliucijos pergalę, už Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos sukūrimą; demaskuoti buržuazinius nacionalistus, kaip gyvybinių lietuvių liaudies interesų 1šdavikus, vedančius reakcinę vidaus ir antinacionalinę užsienio politiką. Aiškinti darbo žmonėms tarybinės socialistinės santvarkos pranašumus, Tarybų valdžios metais pasiektus laimėjimus vystant respublikos liaudies ūkį ir kultūrą, propaguoti lenininę nacionalinę politiką, kuri užtikrina tikrą laisvę ir nepriklausomybę, stiprina tarybinių respublikų valstybinį suverenumą, sukūrė nesuardomą laisvų tarybinių tautų draugystę. 5. Ruošiantis Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metinių minėjimui, sudaryti respublikinę komisiją. Pasiūlyti partijos miestų ir rajonų komitetams įmonėse, kolūkiuose, tarybiniuose ūkiuose, įstaigose ir aukštosiose mokyklose, rajonuose ir miestuose sudaryti komisijas iš darbo žmonių ir visuomeninių organizacijų atstovų Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms pasiruošti ir joms paminėti. 6. Rekomenduoti partijos miestų ir rajonų komitetams laikotarpiu nuo spalio 25 d. iki lapkričio 5 d. visose įmonėse, kolūkiuose, įstaigose, mokyklose, karinėse dalyse surengti iškilmingus darbo žmonių susirinkimus kartu su partinėmis, profsąjunginėmis, komjaunimo ir kitomis visuomeninėmis organizacijomis, pakviečiant Spalio revoliucijos, pilietino karo dalyvius, komunistus ir nepartinius darbo žmones, kovojusius už Tarybų valdžios sukūrimą Lietuvoje žiauriaisiais buržuazinės diktatūros metais. 7. Lapkričio 6 d. visuose miestuose ir rajonų centruose suruošti iškilmingus partinių, tarybinių ir visuomeninių organizacijų posėdžius, dalyvaujant juose darbo žmonių bei armijos atstovams, o lapkričio 7 d. – masines demonstracijas ir šventines liaudies vaikštynes. 8. Pasiūlyti miestų, rajonų komitetams, tarybinėms, profsąjunginėms ir komjaunimo organizacijoms sutvarkyti įžymias vietas (broliškuosius kapus, monumentus), susijusius su kovomis už Tarybų valdžią, įžymių revoliucinių įvykių vietose pastatyti obeliskus, paminklines lentas ir kt., jeigu jie dar ten nepastatyti. Šventės išvakarėse – lapkričio 5-6 d.d. miestuose ir kitose gyvenvietėse uždėti gėles ir vainikus ant kapų revoliucijos kovotojų ir Tarybinės Armijos karių, partizanų, kritusių didvyrių mirtimi kovų už Tarybų valdžios sukūrimą Lietuvoje laikotarpiu ir Didžiojo Tėvynės karo metais. 9. Pavesti Lietuvos KP CK propagandos ir agitacijos skyriui, Partijos istorijos institutui prie Lietuvos KP CK bei Lietuvos TSR Politinės ir mokslinės literatūros leidyklai: a) surinkti ir išleisti Lietuvos respublikoje gyvenančių Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos dalyvių atsiminimus, o taip pat kovų už Tarybų valdžios sukūrimą Lietuvoje 1918–1919 m. m. dalyvių atsiminimus, įžymių Lietuvos Komunistų partijos veikėjų apybraižas ir atsiminimus apie revoliucines kovas; b) išleisti rinkinį, kuris faktais ir skaičiais parodytų Tarybų Lietuvos liaudies ūkio ir kultūros laimėjimus Tarybų valdžios metais; c) išversti iš išleisti lietuvių kalba kūrinius, skirtus Didžiajai Spalio socialistinei revoliucijai. 10. Pasiūlyti laikraščių ir visuomeninių-politinių žurnalų redakcijoms, Radijo ir televizijos komitetui prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos paskelbti teorinius ir propagandinius straipsnius apie Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ąsias metines, o taip pat Spalio sukilimo dalyvių atsiminimus, istorines apybraižas ir apsakymus. 11. Rekomenduoti Lietuvos TSR Mokslų akademijai ir Partijos istorijos institutui prie Lietuvos KP CK surengti mokslinę sesiją, skirtą Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms. Rekomenduoti mokslinio tyrimo institutams ir aukštosioms mokykloms surengti mokslines-teorines konferencijas, mokslo tarybų posėdžius, paskaitas ir pranešimus aukštųjų mokyklų bei technikumų moksleiviams, skirtus Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms. 12. Kviesti visas kūrybines respublikos organizacijas: rašytojų, dailininkų, kompozitorių sąjungas, Lietuvos teatrų draugiją, Lietuvos meninių ir dokumentinių kino filmų studijos darbuotojų kolektyvą – aktyviai dalyvauti ruošiantis Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metinių minėjimui, šią įžymiąją datą sutikti naujais aukšto idėjinio ir meninio lygio kūriniais. 13. Pasiūlyti Lietuvos TSR Kultūros ministerijai: a) Spalio 40-ųjų metinių garbei miestuose ir rajonuose surengti socialistinės statybos laimėjimus TSR Sąjungoje ir Lietuvos TSR vaizduojančių istorinių, dokumentinių ir meninių kino filmų festivalius; užtikrinti, kad kino žurnaluose sistemingai būtų nušviečiama pasiruošimo Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metinių minėjimui eiga; b) pasiruošimo Didžiojo Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms metu organizuoti teatrinių kolektyvų, koncertinių ir estradinių brigadų, dainų ir šokių ansamblio pasirodymus respublikos miestuose, rajonuose, kolūkiuose parodant savo geriausius kūrybinius pasiekimus; c) Istoriniame-revoliuciniame muziejuje organizuoti ekspoziciją medžiagų, nušviečiančių Didžiąją Spalio socialistinę revoliuciją, kovą už Tarybų valdžios sukūrimą Lietuvoje ir ūkinės bei kultūrinės statybos laimėjimus respublikoje Tarybų valdžios metais; d) surengti kultūros-švietimo įstaigų apžiūrą, skirtą kultūros-švietimo darbo miesto ir kaimo gyventojų tarpe pagerinti.


Nuo kovo 29 dienos Lietuvos Respublikoje įvedamas vasaros laikas. Kovo 29 dieną 2 valandą laikrodžių rodykles reikia pasukti viena valanda į priekį.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

TARPTAUTINĖS ŽURNALISTŲ ORGANIZACIJOS PREZIDIUMO POSĖDIS

VARŠUVA, kovo 20 d. (TASS). Kovo 18-19 d. d. Varšuvoje įvyko Tarptautinės žurnalistų organizacijos (TŽO) prezidiumo posėdis. Posėdis buvo skirtas įvyksiančiam Helsinkyje birželio 10-15 d. d. žurnalistų susitikimui. TŽO prezidiumas dar kartą pareiškė, kad jis pilnutinai remia šį susitikimą, ir iškėlė eilę problemų, kurias reikia apsvarstyti Helsinkyje, be kita ko, klausimą dėl pasikeitimo nuomonėmis tarptautinio žurnalistų bendradarbiavimo klausimais, apie žurnalistų profesinių pareigų vykdymą, apie jų profesinį apmokymą ir t. t.


SNO turi pasmerkti kolonizatorių politiką

RUGSĖJO 17 d. pradeda savo darbą eilinė, dvyliktoji Suvienytųjų Nacijų Organizacijos, įsteigtos daugiau kaip prieš 12 metų taikai ginti, Generalinės Asamblėjos sesija. Kilnūs SNO tikslai išreikšti jos įstatuose. Juose sakoma, kad SNO turi palaikyti tarptautinę taiką bei saugumą ir imtis efektyvių kolektyvių priemonių, kad būtų užkirstas kelias ir kad būtų pašalinta grėsmė taikai bei nuslopinti agresijos aktai arba kiti taikos pažeidimai. SNO uždavinys yra taikiomis priemonėmis, sutinkamai su teisingumo ir tarptautinės teisės principais, reguliuoti tarptautinius ginčus arba situacijas, kurios gali pažeisti taiką. Dabartinei SNO Generalinės Asamblėjos sesijai taikingoji visų šalių visuomenė teikia ypatingos reikšmės, nes kai kuriuose žemės rutulio rajonuose jau vykdomi arba ruošiami agresyvūs veiksmai, grasinantieji tautų saugumui ir visuotinei taikai. Dvyliktajai sesijai yra iškilęs neatidėliotinas uždavinys priimti veiksmingus nutarimus, kuriais būtų siekiama užkirsti kelią šiai grėsmei. Tačiau reikia pasakyti, kad sesija pradeda savo darbą esant nepalankiai tarptautinei padėčiai, negalinčiai nesukelti tautoms nerimo dėl taikos likimo. Visų pirma kalbama apie tai, kad pačiose sesijos išvakarėse JAV, Anglija, Prancūzija ir Kanada sužlugdė ilgą laiką vykusias derybas SNO Nusiginklavimo komisijos pakomitetyje, pateikdamos tokius pasiūlymus, kurie visiškai užtveria kelią susitarti ne tik dėl visos nusiginklavimo problemos, bet ir dėl dalinių priemonių, jų tarpe tokiu neatidėliotinu klausimu, kaip visiškas arba bent laikinas branduolinio ginklo bandymų nutraukimas. Objektyvus Tarybų Sąjungos ir Vakarų valstybių pozicijų pakomitetyje sugretinimas aiškiai rodo, kad tuo metu, kai Tarybinė vyriausybė pasiūlė abiem pusėms priimtiną konkrečių priemonių programą, padiktuotą nuoširdaus siekimo išjudinti iš mirties taško nusiginklavimą, Vakarų valstybės nepanoro nei uždrausti branduolinį ginklą, nei nutraukti jo bandymus, nei sumažinti įprastinį apsiginklavimą. Neseniai įvykusioje spaudos konferencijoje Maskvoje TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko, kruopščiai išanalizavęs visą, derybų nusiginklavimo klausimu eigą, parodė, kad JAV, Anglijai ir Prancūzijai SNO Nusiginklavimo komisijos pakomitetis yra tik pakomitetis ginklavimosi varžyboms pridengti. „Visiškai aišku, — pareiškė A. A. Gromyko, — kad nusiginklavimo problema nebus išjudinta iš nevilties taško tol, kol SNO nesiims nusiginklavimo reikalo su priderama energija ir suprasdama savo didelę atsakomybę už taikos išsaugojimą bei sustiprinimą ir tarptautinio įtempimo sumažinimą“. Tačiau JAV valdantieji sluoksniai ir jų partneriai Šiaurės Atlanto bloke norėtų išvengti, kad plačiai būtų skelbiama apie nusiginklavimo klausimo svarstymą. Neatsitiktinai savo metu jie sukliudė išplėsti SNO Nusiginklavimo komisijos ir jos pakomitečio sudėti, o dabar, Generalinės Asamblėjos 12-osios sesijos išvakarėse, pamėgino sužlugdyti arba bent atidėti visapusišką ir pilnutinį nusiginklavimo problemos svarstymą sesijoje. Šis mėginimas, be kita ko, pasireiškė tuo, kad pakomitečio posėdyje rugsėjo 5 d. JAV delegatas Stasenas pasiūlė, kad pakomitetis susirinktų vėl Niujorke spalio 1 d. arba maždaug tokią datą. Šio triuko tikslas aiškus: atidėti sesijoje nusiginklavimo klausimo svarstymą tuo pretekstu, kad pakomitetis, esą, toliau dirbąs savo darbą. Žinoma, Vakarų valstybės turi pagrindo vengti diskusijos dėl šios problemos. Jų pozicija bijo dienos šviesos. Bet Tarybų Sąjunga ryžtingai stoja prieš tokius manevrus. Rugsėjo 12 d. TSRS atstovas Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje laiške SNO Nusiginklavimo komisijos pirmininkui pareikalavo pačiu artimiausiu metu sušaukti komisijos posėdį apsvarstyti pakomitečio pranešimui ir paruošti atitinkamą pranešimą Generalinės Asamblėjos XII sesijai, kad jai būtų suteikta galimybė apsvarstyti šį pranešimą jos darbotvarkės pirmųjų klausimų tarpe. Nepakenčiama, kad nors kiek būtų atidėliojami ir tokie klausimai, kaip grėsmė saugumui Sirijoje, tapusioje Jungtinių Valstybių organizuoto nusikalstamo sąmokslo objektu, ir padėtis Omane bei Jemene, prieš kuriuos jau vykdoma ginkluota agresija. Anglų interventai, visiškai sutikdami su savo amerikiniais partneriais, kariauja plėšikišką karą prieš Omano ir Jemeno tautas, bombarduoja ir degina jų miestus, žudo taikius gyventojus. Sirijos liaudžiai kilusiam pavojui turi būti užkirstas kelias. Tai — Suvienytųjų Nacijų Organizacijos pareiga. Generalinės Asamblėjos sesijos dalyvių garbės reikalas — stoti ginti jau tapusių agresijos aukomis Jemeno ir Omano laisvės ir nepriklausomybės. Negali nepatraukti Suvienytųjų Nacijų Organizacijos dėmesio padėtis ir kituose pasaulio rajonuose. Ilgą laiką liejamas kraujas Alžyre, nors Alžyro klausimas buvo svarstomas jau dviejose Generalinės Asamblėjos sesijose. Daugelio Azijos ir Afrikos šalių reikalavimu, šis klausimas vėl įtrauktas į preliminarine 12-osios sesijos darbotvarkę. Matyti, Prancūzijos kolonizatoriai numato, kad jiems nepavyks sukliudyti svarstyti šį labai jiems nemalonų klausimą ir todėl siekia iš anksto užtikrinti jiems palankų sprendimą. Šiuo tikslu ruošiamas naujas „ryžtingas“ karinis puolimas Alžyre, kad iki to momento, kai bus svarstomas Alžyro klausimas, pamėgintų pastatyti sesiją prieš faktą, jog numalšintas Alžyro patriotų pasipriešinimas. Prancūzijos užsienio reikalų ministras Pino buvo nuvykęs į Lotynų Ameriką, o URM statssekretorius Foras į Pietryčių Azijos šalis, norėdami jas palenkti, kad jos remtų Prancūzijos poziciją per diskusiją Alžyro klausimu. Tačiau vargu, ar visi šie manevrai sugebės užtušuoti tikrąją Alžyro problemos reikšmę ir išgelbėti nuo pasmerkimo kolonizatorius, vykdančius smurto ir teroro politiką. Iki šiol nenutraukti barbariški rasiniai persekiojimai Pietų Afrikos Sąjungoje. Tai privertė Indijos, Egipto, indonezijos, Liberijos, Sudano, Urugvajaus, Bolivijos ir Kosta Rikos atstovus nusiųsti SNO generaliniam sekretoriui prašymą įtraukti į Generalinės Asamblėjos darbotvarkę klausimą „Dėl rasinio konflikto Pietų Afrikos Sąjungoje“. Suvienytųjų Nacijų Organizacija negali apeiti ir Kipro problemos. Ten toliau siautėja Anglijos imperialistų kruvinas teroras. Jie siekia ugnimi ir kalaviju numalšinti patriotinį judėjimą, kuriuo Kipro liaudis reikalauja įgyvendinti jos pagristą apsisprendimo teisę. Tautų lygiateisiškumo ir apsisprendimo principo pritaikymo Kipro gyventojams klausimas, klausimas dėl žmogaus teisių pažeidimo ir žiaurumų, kuriuos Britanijos kolonijinė administracija vykdo kipriečių atžvilgiu — tai svarbios tarptautinės problemos, kurios vertos kuo atidžiausio SNO dėmesio. Visos šios problemos kilo ir yra todėl, kad imperialistai nenori skaitytis su tarptautinės teisės principais ir teisingumu, savo veiksmais pažeidžia taiką ir tai šen, tai ten sudaro vis naujus ir naujus tarptautinio įtempimo židinius. Visiškai suprantama, kad jie nepageidauja svarstyti tokias problemas Generalinėje Asamblėjoje, ir kaip tik tuo paaiškinamas tas faktas, kad Asamblėjos XII sesijos išvakarėse jie ištempė į šviesą vadinamąjį Vengrijos klausimą“. Pasiekusios, kad būtų sušaukta speciali Generalinės Asamblėjos sesija šiam „klausimui” apsvarstyti, JAV ir kiti šios provokacinės išmonės įkvėpėjai turėjo galvoje ją tęsti ir eilinėje Asamblėjos 12-oje sesijoje, kad nors bent kiek atitrauktų pasaulio visuomenės dėmesį nuo jų smurto įvairiose pasaulio dalyse. Tačiau reikia pažymėti, kad jau pirmuosiuose specialiosios sesijos posėdžiuose aiškiai buvo matyti, kad Vakarų valstybių gėdinga provokacija žlugs. Daugelio šalių atstovai nepanoro dalyvauti svarstyme, kuris, kaip pažymėjo Paryžiaus laikraščio „Mond” korespondentas, „vyksta nuobodžiai ir abuojai”. Kai dėl JAV ir kai kurių kitų valstybių delegacijų šmeižikiškų kalbų, kuriomis jie visaip stengėsi sukurstyti antitarybinę isteriją ir sukelti neapykantą Vengrijos liaudies demokratinei santvarkai, tai jie susilaukė prideramo daugelio šalių atstovų atkirčio. Vakarų imperialistų sumanyta provokacija atsigręžė prieš juos pačius. Vengrijos Liaudies Respublikos, Tarybų Sąjungos atstovų ir kitų delegatų kalbose, pasiremiant nepaneigiamais faktais, vėl buvo demaskuota Amerikos šiurkštaus kišimosi į liaudies demokratijos šalių vidaus reikalus politika ir šlykštūs metodai, kuriais buvo sulipdytas provokacinis vadinamojo „penkių komiteto” pranešimas. Kaip teisingai pažymėjo Anglijos laikraštis „Deili Uorker”, „Vakarų valstybės, maniusios, kad joms pavyks pasodinti į teisiamųjų suolą Tarybų Sąjungą, netrukus įsitikins, kad joms pavyko pasodinti į šį suolą tik pačias save”. Tikslai, kurių siekė Vakarų valstybės, pakeldamos triukšmą dėl vadinamojo „Vengrijos klausimo”, neturi nieko bendro su Suvienytųjų Nacijų Organizacijos uždaviniais. Gindami aukštą šios organizacijos paskirtį, Tarybų Sąjunga ir taikingųjų šalių atstovai neleis nustumti Asamblėją į klaidingą kelią. Jie padarys visa, kas galima, kad Suvienytųjų Nacijų Organizacijos pastangos būtų sutelktos visoms pribrendusioms problemoms svarstyti ir teisingai spręsti taikaus sambūvio principų dvasia.


Politinių kalinių ir tremtinių sąjungos (LPKTS) atstovai Prezidento Valdo Adamkaus paprašė paramos Pasipriešinimo kovų istorijos ir genocido aukų memorialui sukurti bei tarptautiniam komunizmo nusikaltimų kongresui surengti. LPKTS pirmininkas Povilas Jakučionis vakar po susitikimo su Prezidentu sakė žurnalistams, kad memorialas turėtų būti įsteigtas buvusiuose KGB rūmuose Vilniuje Gedimino prospekte. Dabar muziejaus kūrėjams yra perduota trečdalis didžiulio pastato, o likusioje jo dalyje dirba apygardos ir Apeliacinis teismai. Pasak P. Jakučionio, teismus numatyta iškeldinti į netoliese statomas patalpas, tačiau statybos dabar yra sustoję. “Prašėme Prezidento savo autoritetu paveikti Vyriausybę, kad tas procesas vyktų”, - sakė Politinių kalinių ir tremtinių sąjungos vadovas. Sąjungos atstovai taip pat prašė V. Adamkaus “materialinės ir moralinės paramos” kitąmet įvyksiančiam tarptautiniam kongresui, kuriame bus įvertinti komunizmo nusikaltimai. Pirmininkas išreiškė viltį, kad V. Adamkus padės pakviesti į renginį žinomų teisininkų ir visuomenės veikėjų.


Politiškai ekonomiški krachai. Koalicija braška.

Pirmaisiais Latvijos kūrimosi metais, kuomet išorinis priešas buvo nugalėtas, krašte buvo mestas šūkis: „danizuokimės”, kitaip tariant — sukultūrinkim, pakelkim žemės ūkį. Vyriausybė, kurios priešakyje beveik visą laiką stovėjo ūkininkų sąjungos žmonės, nesigailėjo paramos, tarp kita ko, skirdama žemės ūkiui ir jo įstaigoms du trečdalius visų kreditų. Atatinkamos įmonės, reikėjo ar ne, augo, kaip grybai po lietaus, plėtė savo operacijas, stengėsi tenkinti ūkininkų reikalavimus. Tačiau, deja, kas nenatūraliai, dirbtinai auga, tam nelemta ilgai gyventi. „Danizacija“ yra idealas ne tik Latvijai, bet ir kitoms Pabaltijo valstybėms, kaipo žemės ūkio kraštams. Bet eiti prie jos neatsargiu protegavimu, kaip dabar liūdni įvykiai parodė, rizikinga ir nuostolinga valstybei, o pačioms įmonėms — demoralizacija. Dvi didelės įstaigos — „Lato” b-vė ir Rygos Uniono bankas, susikūrusios tokiu dirbtiniu būdu, šiandien negarbingai užkleimuotos bankroto vardu. „Lato” b-vė varė daugiausia žemės ūkio mašinų, trąšų, sėklų ir kitų žemės ūkio prekių prekybą, užpirkdama jas užsieny ir skirstydama ūkininkams. Ją įkūrė ir iki šiol vadovavo žymioj daly ūkininkų sąjungos veikėjai, jų tarpe seimo atstovai. Iki 1924 metų bendrovė veikė neperplačiausiai. Tačiau, žinodama, kad parama jai patikrinta, tais metais ji sumanė „prasiplėsti”. Kiek naudingas tas prasiplėtimas buvo, galima spręsti iš to, kad bendrovei jis iš karto suteikė 25 milionus rublių (1 milioną litų)… nuostolių. Mat, naujas b-vės turto objektas buvo ėję prie bankroto mašinų fabrikas ir ketaus liejykla, kuriuos „Latas” perėmė su visu aktyvu ir pasyvu. 1926 metais valdžią paėmė kairieji. Nutrūko kreditai ūkininkui bankui, kuris savo eile šelpė „Latą”, ir šis pradėjo Nutrūko kreditai ūkininku bankui, kurių pas notarus iš viso atsidūrė apie 400.000 latų sumai. Padėtis vis komplikavosi ir galop šių metų sausio mėn. prasidėjo katastrofa. Prisiartino terminas išpirkti 500.000 latų sumai vekselių, bet pinigų neatsirado ir negalavimai iškilo. Bendrovės viduje prasidėjo savo rūšies drugys. Buvo pastatyti ant kojų „Lato” skyriai Mintaujoj ir Rujenoj, iš kur tikėtasi už išduotas prekes gauti apie 150.000 Ls. Iš Mintaujos vekseliai atėjo, bet… sufabrikuoti. Tie mintaujiečiai, kuriems parašas nieko nekaštuoja, nuo kiekvieno vekselio iš „Lato” skyriaus uždirbo po 3—5 latus. Dėlko skyriuje už prekes nebuvo rasta tikrų vekselių, yra paslaptis. Vedėjas tvirtina, kad prekes dalinęs be vekselių, o opozicija nemano, kad jis būtų tokio didelio pasitikėjimo žmogus. Tuo pat laiku Rujenoj „Lato” skyrius sudegė su prekėmis ir atskaitomybe. Prasidėjo visoki nemalonumai: revizijos, teismo ir specialinės parlamentarinės komisijos tardymai. Kaip pasirodo, „Latas” savo laiku gavo iš finansų ministerijos 45.000 latų avansą linams užpirkti, su sąlyga, kad operacijos būtų devynis kartus didesnis, t. y. kad linų būtų užpirkta 405.000 latų sumai. „Latas” užpirko tik už 88.000 latų, bet revizijos metu nei linų, nei pinigų „Lato” linų punktuos nerasta. Punktai, žinoma, bus likviduoti, bet jie gal grąžinti valstybei tik 14.000 latų. Kiek skolingas „Latas” žemės ūkio ministerijai — dar nenustatyta. Opozicija tvirtina, kad 300.000 latų, o pats žemės ūkio ministeris — esą, tik 44.000 ls. Iš užsienio firmos siunčia „Lato” užsieninius vekselius. Vien vokiečių firmoms „Latas” prasiskolinęs 55.000 dolerių sumai. Taip pat žymių pretenzijų reiškia rusai, švedai ir olandai. Tačiau „Latas” kartu skolingas apie 1.500.000 litų Latvijos Bankui ir šitie skaitmenys daro bergždžias užsieniečių viltis. Einant Latvijos Banko statutu, „Lato” turtą likvidavus, pirmon galvon bus padengiama skola Latvijos Bankui ir tik po to eis privatinės. Bet apie likučius vargu ar tenka kalbėti, nes ir pats bankas išeis iš šios bylos su nuostoliais. Dar skandalingesnis bankrotas Rygos Union banke, kuris buvo ankštuos ryšiuos su „Lato” b-ve ir nutraukė mokėjimus tuo pat laiku. Šio banko priešakyje stovėjo buvęs kredito departamento direktorius ir vyriausybės ekonominio laikraščio „Ekonomists” redaktorius Karklinis, kuris šiuo metu sėdi už kalėjimo grotų ir neišleidžiamas net už užstatą. Suimti taip pat Union banko valdybos narys T. Ulmanis ir prokuristas Maurinis. Bankas darė visokias machinacijas su garantijom, užstatinėdamas jas po kelis kartus. Be to, dalis jo peružstatytų Latvijos Bankui prekių garantijų, kurios buvo paliktos Union banko sandėliuos, kažkur dingo. Kartu iškilo aikštėn nepadengtų čekių istorija.


Vakar turėjo prasidėti Tadžikistano parlamento neeilinė sesija, kurioje žadėta svarstyti prezidento R. Nabijevo statusą: deputatai balsuos dėl nepasitikėjimo R. Nabijevu nutarimo ratifikavimo. Šį nutarimą priėmė Tadžikistano AT ir ministrų taryba. Nutarime sakoma, kad R. Nabijevas pašalintas iš prezidento posto. Manoma, kad jo šalininkai gali boikotuoti sesiją. Karingai nusiteikę opozicijos atstovai, reikalavę R. Nabijevo atsistatydinimo, tebėra užėmę prezidento rūmus, o jo buvimo vieta nežinoma. Respublikos vadovo pavaduotojas Dž. Karimovas nusiuntė B. Jelcinui laišką, kuriame sakoma, kad respublika yra prie ilgo pilietinio karo slenksčio, tačiau ragina Rusijos karines pajėgas nesikišti į Tadžikijos krizę. AP pranešė apie opozicijos ir prezidento šalininkų mūšius srities centre Kurgan Tiubėje (Pietų Tadžikistanas)


AMERIKOS DIPLOMATIJA KLIUDO ORGANIZUOTI JAUNIMO FESTIVALĮ

Kaip sužinota žurnalistų sluoksniuose, JAV valstybės sekretorius Dalesas davė nurodymą savo ambasadoriams, akredituotiems prie įeinančių į NATO šalių vyriausybių, imtis priemonių, kad šių šalių vyriausybės visaip kliudytų jaunimui vykti į VI Pasaulinį jaunimo ir studentų festivalį, į Maskvą.


Brunėjoje tebevyksta sukilėlių mūšiai su anglų kariuomene. Sukilėliai tebelaiko savo rankose Serijos miestą, kompanijos „Šel“ naftos versloves. Kaip praneša Amerikos agentūros, sukilėliai užėmė eilę miestų kitame Anglijos protektorate Borneo saloje – Saravake, iš jų Sebutį ir Bekunį. Sukilėliai paskelbė, kad įkurta vieninga nepriklausoma Šiaurės Kalimantano valstybė. Šiandien Borneo sukilėlių vadovas Azacharis pareiškė, kad sukilusieji nepadės ginklo, kol nepasieks nacionalinės nepriklausomybės. Azacharis tai pareiškė šiuo metu būdamas Maniloje. Jis pasakė netrukus grįšiąs į Borneo, kad galėtų pats vadovauti sukilėlių veiksmams. Pavadinęs neišprovokuotos agresijos aktu ginkluotą Anglijos įsikišimą, Azacharis tuo pačiu metu, kaip praneša agentūra Asošileited pres, pasakė, kad sukilėlius remia visų trijų teritorijų – Brunėjaus, Saravako ir Šiaurės Borneo – gyventoja


Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Prezidentas Josipas Broz Tito išvyko į Tarybų Sąjungą

BELGRADAS, gegužės 30 d. (TASS-ELTA). Šiandien vėlai vakare (vidurnaktį Maskvos laiku) traukiniu pro Rumunijos Liaudies Respubliką į TSRS išvažiuoja oficialiam vizitui Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos prezidentas Josipas Broz‑Tito. Kartu su prezidentu Tito ir jo žmona į TSRS išvažiuoja Sąjunginės vykdomosios večės pirmininko pavaduotojas Edvardas Kardelis, užsienio reikalų valstybės sekretorius Koča Popovičius, Sąjunginės vykdomosios večės narys Mijalko Todorovičius, Chorvatijos Liaudies Respublikos vykdomosios večės pirmininkas Jakovas Blaževičius ir kiti asmenys.


Švedai padėjo Amerikos lietuviams išsisukti iš lenkų globos;Švedų laivas „Drottningholm“ pirmas išplaukia Lietuvon su Amerikos svečiais

Po nelemto įvykio su Danų b-vės laivais „Lithuania“, „Estonia“ ir „Polonia“, kuriuos nupirkę lenkai tarėsi paimsią savo globon visus važiuojančius iš Amerikos į Vytauto Didžiojo iškilmes lietuvius, kilo klausimas, kuriuo gi keliu Amerikos lietuviams pavyks pasiekti savo tėvynę ir dalyvauti Didžiojo Lietuvos valdovo mirties sukaktuvių minėjime. Naturalu, kad iš karto atsirado daug įvairių laivininkystės b-vių, jų tarpe Vokiečių ir Olandų, kurie pasipiršo pervežti užjurio brolius Lietuvon. Bet jų piršlybos nebuvo rimtai sutinkamos jau vien dėl to, kad visi jų laivai norėjo vežti Amerikiečius svečius ne tiesiai į Klaipėdos uosta, bet sustoti kitur ir iš ten juos paleisti geležinkeliais. Tuo būdu, amerikiečiams lietuviams kelionė galėjo kaštuoti žymiai brangiau. Atatinkamos organizacijos Lietuvoj pradėjo ieškoti kelių apsaugoti atvykstančius iš Amerikos lietuvius nuo išnaudojimo keliaujant geležinkeliais, nuo visokių vargų pereinant eilę muitinių. Čia daug padėjo p. Martynas Jankus, kuris iškarto numatė kelią apseiti be lenkų patarnavimų ir surado pritarimo drauginguos mums šveduos. Švedai labai jautriai atsiliepė į mūsų rūpestį. Bematant į Kauną atvyko Švedų - Amerikos linijos direktorius p. Liunden ir su atitinkamomis organizacijomis pradėjo derybas. Jų sėkmėj Švedų - Amerikos linija nutarė vesti regularų garlaivių susisiekimą iš Amerikos su Klaipėda ir atgal. Tą susisiekimą palaikys šie švedų laiva: „Küngsholm“, „Gripsholm“ ir „Drottningholm“. Laivai patogūs, statyti prieš porą metų — tad nauji ir greiti. Reikia žinoti švedų džentelmeniškumą, švarumą, jaukumą. To pakaks įrodyti, kad Amerikos lietuviai, keliaujantieji į Lietuvą amerikiečiai lietuviai ir visi ekskursantai turės išimtinai patogias kelionės sąlygas ir tikrą laidą, kad jokių nesmagumų kelionėj sutikti neteks. Kiek mums teko patirti, Lietuvos laikraštininkai turės progos atkeliaujančius tais laivais Amerikos svečius sutikti dar jūrose ir patikrinti jų kelionės eigą. Pirmasis laivas „Drottningholm“ su amerikiečiais svečiais išplauks iš New Jorko balandžio 26 d. ir atplauks Klaipėdon gegužės 5—6 d. Tie amerikiečiai, kurie jau turi nusipirkę laivokartes keliauti Lietuvon „Lithuania“ ir „Estonia“ laivais (o jų jau dabar esama apie 6000 žmonių), mūsų žiniomis galės grąžinti laivo kartes ir atsiimti pinigus be jokių nuostolių, nes jų kelionė negalėjo įvykti ne dėl jų bet dėl „Lithuania“ ar „Estonia“ laivų savininkų kaltės, dėl tų laivų perėjimo po lenkų vėliava, kuriai Lietuvos uoste nėra vietos. Tą dalyką galės jie sutvarkyti einant atitinkamais Amerikos įstatymais. Tokiu būdu, skaudus lietuviams klausimas labai greitai ir patogiai išspręstas. Mes galim nebeturėti baimės dėl mūsų brolių iš užjūrio kelionės Iš privatiškų šaltinių gautos žinios mus nuramina dėl tų kelių laivų perėjimo į lenkų rankas fakto. Pasirodo, parduotieji lenkams „Lithuania“, „Estonia“ ir „Polonia“ laivai buvo senos geldos, priklausiusios prieškarinei „Russko - Aziatskaja linija“ bendrovei. Daugumą tos bendrovės akcijų priklausė mirusiai Danijoj Rusijos imperatorienei Marijai Feodorovnai. Po Rusijos perversmo, kai senoji carienė persikraustė į buv. savo tėvynę Daniją, su ja persikraustė ir „Russko - Aziatskaja linija“ b-vė. Tęsdama savo veikimą b-vė kelius laivus pakrikštijo „moderniškais“ vardais: „Lithuania“, „Estonia“ ir „Polonia“, ir pasišovė įvesti susisiekimą tarp Amerikos uostų ir Klaipėdos. Lenkai jau seniai uostinėjo nupirkti minėtus laivus. Bet tas jiems pavyko mirus buv. carienei. Patirta, kad net įvykus sandėriui su lenkais, buvo nutarta amerikiečius lietuvius išvežti laivais su Lenkijos vėliava ir vėliau, įplaukiant į Lietuvos vandenis, jei sutiks nedraugingumą lenkų vėliavai iš mūsų visuomenės pusės, iškelti Siamo, arba pagaliau ir Danų vėliavą, kad tik kaip nors įsibriovus į Klaipėdos uostą. Kaip matome, lenkų suktybėms užkirstas kelias. Tuo tarpu, kol dar neturime savo laivų, mums bus malonu išvysti Klaipėdoj draugingų mums švedų laivus su amerikiečiais svečiais. Lenkai nori, kad lietuviai jiems nupirktų laivus! Lenkų gudrybės Mūsų spaudoj neseniai pasklido žinia, kad lenkai nupirko iš Baltik America Line laivų bendrovės tris laivus: „Lituania“, „Estonia“ ir „Polonia“. Tuo klausimu mes jau esame rašę ir visa reikalą nušvietę. Bet jis toks opus, kad negalima palikti smulkiau nepanagrinėjus. lietuvinatogi lent lenkiškainą lietunto kuni. Pirmiausia šiais, Vytauto Didžiojo metais, ruošiasi Lietuvą atlankyti daug daugiau Amerikos lietuvių negu pernai. Spaudos žiniomis, šiemet maną vykti Lietuvon net 12.000 amerikiečių! Kadangi jau daug Amerikos lietuvių yra iš anksto užsisakę ar nusipirkę minėtais laivais laivakortes, tai lenkai tik trins iš džiaugsmo rankas, kad į savo didžiausiojo kunigaikščių 500 metų minėjimą lietuviai važiuos laivais su lenkiškąja vėliava. Kokia patogi lenkams proga pasiafišuoti lietuvių globėjais! Toliau, aišku, kad laivams su lenkiška vėliava Klaipėdon atplaukti vargu pavyks. Jie turės sustoti kur Vokietijos uostose, gal Dancige arba net ir Gdynėj. Vadinasi, tuo lenkai parodytų, kad Lietuva savo uosto neturi, na, o jeigu ir turi, tai tas uostas yra toks mizernas, kad su juo nėra jokio susisiekimo su plačiuoju pasauliu. Ot, Lenkija — tai kas kita! Ji net ir lietuvius gali pro savo uostus gabenti. Bet bepolitinių išskaičiavimu čia susiduriam dar ir su geroku ekonominiu kurjozu. Už tuos laivus lenkai, kaip pranešama, sumokėję 17 milijonų zlotų, arba maždaug apie 18.700.000 litų mūsų pinigais. Suma gana graži: Ir juokingiausias dalykas čia yra tas, kad lenkai tikisi, kad lietuviai jiems tuos laivus šiais metais nupirksią! Skaitykim, kad vietoj minimų 12.000 Amerikos lietuvių šiais metais Lietuvą aplankys tik 8.000. Skaitant bendrai, kad visi važiuos trečiąja, vadinama turistų klase, kurios kaina per abu galus yra 220 dolerių, (o bus ir tokių, kurie vyks II-ja ar net I-ja klase, kas yra žymiai brangiau) gausim, kad 8.000 keleivių sumokės lenkams 220 X X 8.000 = 1.760.000 dolerių, arba 17.600.000 litų! Toliau, kadangi jie laivai neatplauks tiesiog Klaipėdon, ( keleiviai bus priversti išlipti Vokietijos ar Lenkijos uostuose, tai dar atvykti Lietuvon jie turės išleisti kiekvienas mažiausiai po 10 dolerių, arba iš viso 800.000 litų. Sudėję šias sumas gausim, kad Amerikos lietuviai į lenkų rankas sudės apie 18.400.000 litų; t. y. beveik tiek pat, kiek kaštuoja lenkams visi laivai. O jei lietuvių keleivių bus daugiau, tai ši suma dar labiau padidės. Taigi, lenkai turės iš lietuvių geroką pelną ir galės kartu varyti propagandą prieš Lietuvą. Biznis, iš tikrųjų, išsimoka! Dar yra vienas dalykas, į kurį reikia atkreipti didesnio dėmesio. Šią vasara, galimas daiktas, Lietuvą atlankys ir Juozas Sharkey-Žukauskas, galimas dalykas, kad jau kaipo pasaulinis bokso čempionas. Lenkai vieną kartą jau mėgino jį pasisavinti, paskelbdami lenku, kad Sharkey net buvo priverstas viešai užprotestuoti. Iš fakto, kad pasaulinis bokso čempionas vyktų lenkų laivu, lenkai sau padarytų didelę propagandą. Reikia atminti, pavyzdžiui, kaip žiūrėjo į Sharkey ir Scotto rungtynes Amerikoj ir Anglijoj, kad supratus, kad ten tai visai kitaip vertinama, negu kad mes į tai žiūrim. Akivaizdoj tokių sumetimų, mums yra svarbu pasirūpinti, kad Amerikos lietuviai nepakliūtų į lenkų kilpas. Čia dar reikia pabrėžti, kad susisiekimo klausimas tarp Lietuvos ir Amerikos mums yra priimtinas tik vienoj plotmėj, būtent, kad tai būtų TIESIOGINIS jūrų susisiekimas tarp Klaipėdos ir Amerikos uostų. Tokio susisiekimo šiandien iš lenkų rankų mums neprivalu priimti. Todėl ir tie Amerikos lietuviai, kurie jau yra nusipirkę laivakortes minėtais laivais, privalo pasistengti jas pakeisti ir įsigyti laivakortes tokių linijų, kurios palaikys tiesioginį susisiekimą tarp Amerikos ir Klaipėdos uosto. Ir taip klausimą statant, nedaroma nieko nepaprasto, bet tik apsaugojama savoji garbė ir interesai.


Rusijos, Gruzijos ir Abchazijos vadovai pasirašė naują susitarimą dėl ugnies nutraukimo Abchazijoje. Susitarimo vykdymą kontroliuos Rusijos ir Abchazijos kariškiai. Kaip pranešė Reuter, susitarimą pasirašė ir Šiaurės Kaukazo respublikų atstovai. Daug šių respublikų savanorių rėmė Abchaziją. Rusijos prezidentas B. Jelcinas ir Gruzijos Valstybės tarybos pirmininkas E. Ševardnadzė taip pat susitarė išvesti Gruzijos karines formuotes iš Abchazijos, išskyrus nedidelius dalinius, kurie saugos geležinkelį ir svarbius ryšių objekius, pranešė radijas „Svoboda”.


SNO kariuomenė nekartos praeities klaidų0

Paimta Katangos sostinė;Protestas Anglijos vyriausybei

Agentūros Frans pres Leopoldvilio korespondentas praneša, kad Kongo respublikos ministras pirmininkas Sirilas Abdula šiandien pasikvietė Didžiosios Britanijos ambasadorių Konge ir jam pareiškė protestą prieš Anglijos vyriausybės pažiūrą į dabartinius įvykius Katangoj


Mūsų šalies jaunoji karta tik iš istorijos žino, kad trys ketvirtadaliai carinės Rusijos gyventojų buvo beraščiai. Sunku, beveik neįmanoma buvo darbininkams, darbo valstiečiams, jų vaikams įsigyti senaisiais laikais vidurinį ir tuo labiau aukštąjį išsilavinimą. Bet visa tai praeityje. Šiandien Tarybų Sąjunga - aukštos kultūros šalis. Mūsų liaudis, Komunistų partijos vadovaujama, įvykdė didingą kultūrinės revoliucijos programą. Seniai likviduotas neraštingumas, įvairių tautybių vaikai susilaukė galimybės mokytis gimtąja kalba. Mūsų šalyje sėkmingai vykdomas visuotinis septynmetis mokymas. Jau penktojo penkmečio pabaigoje TSR Sąjungoje buvo daugiau kaip 220 tūkstančių bendrojo lavinimosi ir kitokių vidurinių mokyklų. Praėjusiais metais vien tik Tarybų Sąjungos technikumuose ir aukštosiose mokyklose mokėsi daugiau kaip 3,5 milijono žmonių. Į gamyklas ir fabrikus, į įstaigas 1955 metais atėjo maždaug 640 tūkstančių jaunųjų specialistų. Šalyje dabar yra daugiau kaip 5,5 milijono specialistų su aukštuoju ir viduriniu specialiuoju išsilavinimu. Nė vienoje kapitalistinėje valstybėje neskiriamas toks didelis dėmesys specialistų parengimui, kaip Tarybų Sąjungoje. Darbo žmonių paslaugoms veikia daugiau kaip 125 tūkstančiai klubų ir kultūros namų. Kažkada V. I. Leninas svajojo, kad mūsų šalyje būtų 50 tūkstančių bibliotekų. Dabar jų yra daugiau kaip 390 tūkstančių, Atrodo, ne taip jau seniai partija iškėlė uždavinį įvykdyti visuotinį septynmetį mokymą, o dabar, šeštajame penkmetyje, numatyta įvesti visuotinį vidurinį mokslą miestuose ir kaimuose - dešimtmetėse ir vidurinėse specialiosiose mokyklose. XX suvažiavimo Direktyvose didelis dėmesys skiriamas politechninio mokymo vystymui, moksleivių supažindinimui su pagrindinėmis šiuolaikinės pramonės ir žemės ūkio gamybos šakomis. Būtina glaudžiai sieti mokymą mokykloje su visuomenei naudingu darbu, skiepyti jaunajai kartai komunistinę pažiūrą į darbą. Tai - kilnus tarybinių mokytojų uždavinys. Tūkstančiai vidurinių mokyklų auklėtinių dabar dirba gamyklose ir fabrikuose, kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose. Jie surado savo vietą gyvenime. Daugelis iš jų jau tapo žinomais žmonėmis gamyboje. Antai Gorkio frezavimo staklių gamykloje gerai žinomas šaltkalvis racionalizatorius Olegas Volnovas. Tuo tarpu Olegas į gamyklą atėjo tik prieš pusantrų metų, baigęs vidurinę mokyklą. Štai kitas pavyzdys. Neseniai dvidešimt šeši Krasnodaro krašto Platnirovo vidurinės mokyklos Nr. 18 auklėtiniai kreipėsi į Kirovo vardo kolūkio valdybą su prašymu priimti juos į žemės ūkio artelės narius. Jaunųjų patriotų prašymas patenkintas. Mokyklos mokytojai gali didžiuotis, kad sugebėjo stanicos vaikams įskiepyti tikrą meilę žemdirbio darbui. Šeštajame penkmetyje šalies liaudies Ūkis gaus specialistų su aukštuoju ir viduriniu išsilavinimu maždaug pusantro karto daugiau negu penktajame. O specialistų, paruoštų sunkiajai pramonei, statyboms, transportui, žemės ūkiui, skaičius padidės maždaug dvigubai. Praėjusiais metais rytinių rajonų aukštosios mokyklos išleido 49 tūkstančius specialistų. Tačiau specialistų pareikalavimas čia visą laiką didėja. Atsižvelgiant į tai, kad naujasis penkmetis rytiniams rajonams bus ypatingai spartaus vystymosi penkmetis, Urale, Sibire, Tolimuosiuose Rytuose, Kazachstane žymiai išplečiamas specialistų parengimas. Naujos aukštosios mokyklos bus atidarytos Novosibirske, Irkutske, Krasnojarske, Chabarovske, Stalinabade, Akmolinske ir kituose miestuose. Imamasi priemonių šiuose rajonuose esančioms aukštosioms mokykloms išplėsti ir sustiprinti. Visa tai iki 1960 metų leis padidinti besimokančių rytinių rajonų aukštosiose mokyklose žmonių kontingentą maždaug 500 tūkstančių, o kasmetinį specialistų išleidimą - maždaug 83 tūkstančiais. TSKP Centro Komiteto ataskaitiniame pranešime partijos XX suvažiavimui draugas N. S. Chruščiovas sakė: „Reikia žymiai išplėsti neakivaizdinių ir vakarinių aukštųjų mokyklų tinklą, pagerinti jų darbą. Būtina sudaryti kuo palankiausias galimybes darbininkams, tarnautojams, kolūkiečiams mokytis neatsitraukiant nuo gamybos, nes tai yra vienas patikimų, ilgametės praktikos patikrintų būdų paruošti kvalifikuotiems inžinierių bei technikų kadrams, kurie gerai nusimano apie gamybą. Dabar, kai į pramonę ir žemės ūkį kasmet stos daug tūkstančių vaikinų ir merginų, baigusių vidurinę mokyklą, sudaromos didžiulės galimybės vystyti neakivaizdinį aukštąjį mokslą neatsitraukiant nuo gamybos“. Šeštajame penkmetyje žymiai bus išplėstas vakarinis ir neakivaizdinis mokymas. Tiek aukštosiose mokyklose, tiek ir mokslinio tyrimo įstaigose numatyta žymiai sustiprinti mokslinį darbą, visą tarybinių mokslininkų veiklą priartinti prie liaudies ūkio poreikių. Mūsų šalyje milžinišką populiarumą turi tokios svarbios kultūros priemonės, kaip kinas, radijas, televizija. Atsižvelgiant į kino, šio masiškiausio meno reikšmę, imamasi priemonių kinofilmų gamybai padidinti, jų idėjiniam-meniniam lygiui pakelti. Mes turime penkmečio pabaigoje gaminti ne mažiau kaip po 120 pilnametražinių filmų per metus. O viso šeštajame penkmetyje į ekranus bus išleista 460 pilnametražinių filmų. Mūsų uždavinys ir ateityje kinostudijas stiprinti kvalifikuotais kadrais. Svarbu nepaliaujamai ieškoti naujų jėgų, įtraukti į scenarijų kūrimą jaunimą. Mes turime, kaip nurodyta Direktyvose, padidinti per penkmetį kinoįrenginių tinklą maždaug 30 procentų. Mūsų ministerijos sistemoje numatoma pastatyti kinoteatrų 500 tūkstančių vietų. Tai keturis kartus daugiau negu penktajame penkmetyje. Teks įrengti 9.000 stacionarinių kinoįrenginių kaime ir perduoti naudotis 2.700 kilnojamųjų kinų. Daugelyje miestų bus atidaryti plataus ekrano kinoteatrai. TSKP XX suvažiavimo Direktyvos numato plačią tolesnio radiotransliavimo gerinimo programą. Dabar transliuojama daugiau kaip 70-čia kalbų, tame tarpe 37 TSRS tautų kalbomis. Veikiančiųjų radiostočių pajėgumai per penkmetį bus padidinti maždaug 90 procentų. Per artimiausius penkerius metus žymiai padidės televizijos stočių tinklas. 1960 metais pradės veikti 75 telecentrai. Tai leis aptarnauti televizija stambių šalies miestų gyventojus. Specialios retransliavimo linijos suteiks galimybę priimti televizijos laidas ir eilėje kitų miestų, gretimose srityse. Numatyta pastatyti radio relines linijas televizijos laidoms pasikeisti tarp miestų, o taip pat joms perduoti į didelius nuotolius. Bus įdiegiama spalvotoji televizija. Teks žymiai pagerinti teatrų ir koncertinių organizacijų darbą. Naujajame penkmetyje bus atidaryti 23 nauji teatrai. Tačiau pagrindinis uždavinys teatrinio meno srityje - pagerinti repertuarą, pakelti spektaklių meninį lygį. Mūsų teatrams kasmet reikia mažiausia 120 naujų pjesių. Literatai ir dramaturgai, kurių tarpe daug talentingo jaunimo, gali teatrams sukurti tokį repertuarą. Gerinamas knygų, žurnalų, laikraščių, vadovėlių, mokslinės ir propagandines literatūros leidimas. Knygų išleidimas pastaraisiais metais mūsų šalyje žymiai padidėjo. Tačiau tarybiniai žmonės taip mėgsta knygas, kad nors ir labai dideli leidžiamų knygų tiražai, jų vis tiek neužtenka. Šeštajame penkmetyje knygų leidimas dar labiau padidės. Direktyvomis numatyta padidinti mūsų ministerijos poligrafinių įmonių pajėgumus maždaug 5-10 procentų. Mūsų knygų leidyklos turi pagerinti išleidžiamų knygų meninį apipavidalinimą ir spausdinimą, pagerinti šriftus. Žymiai pagerės knygų prekyba. Kultūros ministerijos organai atidarys daugiau kaip 1800 knygynų, tame tarpe rajonų centruose ir miestų tipo gyvenvietėse, 2000 knygų kioskų pramonės įmonėse, įstaigose ir kolūkiuose. Daug knygynų ir kioskų atidarys ir Sąjunginė spauda. TSRS Kultūros ministerija turi savo didelę pramonę. Jos žinioje beveik visos kinomechaninės ir fotocheminės įmonės, beveik visa poligrafija. Mūsų gamykloms teks sukurti naują aukštos kokybės sinchroninį filmavimo aparatą, stacionarinę aparatūrą sinchroniniam magnetiniam garso užrašymui, aparatą stereofoniniam garso užrašymui ir kopijavimui magnetinėje juostoje, įrengimus plačiųjų ekranų filmams demonstruoti. Būtina taip pat sukurti filmavimo ir garso užrašymo tiesiog iš televizoriaus ekrano aparatą. Tai leis reguliariai keistis televizijos programomis tarp paskirų miestų. Pavyzdžiui, Tomske galima bus matyti Maskvoje paruoštas programas. Mes turime rekonstruoti kai kuriuos kinofilmų fabrikus, aprūpinti juos naujais įrengimais. Penkmečio planas - mūsų gyvybinis reikalas. Kultūrinio fronto darbuotojai, kaip ir visi tarybiniai žmonės, su nepaprastu susidomėjimu sekė Komunistų partijos XX suvažiavimo darbą. Suvažiavimo nutarimai įkvepia mus kovai dėl tolesnio mūsų Tėvynės suklestėjimo, dėl naujų laimėjimų kultūrinėje statyboje.


HELSINKIS, birželio 12 d. (TASS-ELTA). Suomijos Respublikos Prezidento ir Suomijos Vyriausybės kvietimu, TSRS Ministrų Tarybos pirmininkas N. A. Bulganinas ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys N. S. Chruščiovas aplankė Suomiją su draugišku vizitu, kuris vyko nuo 1957 metų birželio 6 d. iki 13 d. Juos lydėjo TSRS Užsienio reikalų ministras A. A. Gromyko, TSRS Kultūros ministras N. A. Michailovas, TSRS Užsienio prekybos ministro pavaduotojas P. N. Kumykinas, Armijos generolai I. A. Sierovas ir M. S. Malininas, TSRS URM Kolegijos narys L. F. Iljičiovas, TSRS URM Skyriaus vedėjas F. F. Moločkovas, TSRS URM Skyriaus vedėjo pavaduotojas S. A. Afanasjevas. Į vizito programą įėjo susipažinimas su šalimi, skyrium imant, su Helsinkio miestu ir jo svarbiausiomis įžymiosiomis vietomis, o taip pat kelionė į Lachčio ir Tamperės miestus bei Kaipolos ir Jamsiankoskio pramonės centrus. Vizito metu TSRS valstybės veikėjai ne kartą kalbėjosi su Suomijos Respublikos prezidentu ponu Urcho Kekonenu, Ministru pirmininku V. I. Sukselainenu, užsienio reikalų ministru I. Virolainenu ir kitais valstybės veikėjais, o taip pat su šalies ekonominių ir kultūrinių sluoksnių atstovais. Draugiškoje atmosferoje vykusiuose pasikalbėjimuose abiejų šalių valstybiniai veikėjai bendram pasitenkinimui konstatavo, kad, nepaisant skirtingų visuomeninių sistemų, abiejų šalių santykiai pastaraisiais metais nepaprastai palankiai vystėsi ir kad šiuo metu Tarybų Sąjunga ir Suomija turi gerus bei atvirus geros kaimynystės santykius, kurie remiasi savitarpio gerbimu, pasitikėjimu ir savitarpio supratimu. Tarybų Sąjungos vyriausybė ir Suomijos vyriausybė tvirtai ketina nuoširdžiai stengtis, kad šie geri kaimyniški santykiai ir ateityje būtų geri, draugiški bei pagrįsti visišku savitarpio pasitikėjimu. Tam yra visos prielaidos abiem pusėms laikantis abiejų valstybių suverenumo ir nacionalinės nepriklausomybės gerbimo, o taip pat nesikišimo vienai į kitos vidaus reikalus principų, sutinkamai su Tarybų Sąjungos ir Suomijos 1948 metų Draugystės, bendradarbiavimo ir savitarpio pagalbos sutartimi, kuri 1955 metais buvo pratęsta 20 metų. Buvo konstatuota, kad nurodytoji Sutartis – svarbus veiksnys, užtikrinantis Suomijos saugumą ir taikias sąlygas Europos Šiaurėje, o tai atitinka taip pat Tarybų Sąjungos saugumo interesus. Kartu Sutartis yra pirmasis tarptautinis teisinis dokumentas, konstatuojantis, kad Suomijos užsienio politikos tikslas yra išlaikyti ją nuošaliai nuo prieštaravimų tarp didžiųjų valstybių interesų. Nuo Suomijos buvo pareikšta, kad Suomija, kaip neutrali šalis, ir ateityje tikslingai vengs visko, kas prisideda prie prieštaravimų tarptautiniame gyvenime, ir dirbs tam, kas prisideda prie tautų sutarimo, jas suartina ir pašalina prieštaravimus. Tai Suomija stengiasi visų pirma daryti toje Europos dalyje, kur ji yra ir kur ji, savo ruožtu, siekia prisidėti, kad vystymasis vyktų, siekiant vis gerėjančio savitarpio supratimo ir vis didesnio sutarimo, kuris remiasi savitarpio pasitikėjimu. Suomija, kuri neįeina nė į vieną šiuolaikinių didžiųjų valstybių grupuočių, tikisi, kad šios grupuotės pasieks susitarimą, konkrečiai, dėl tvirtos ir ilgalaikės taikos užtikrinimo Europoje. Tai turėtų lemiamos reikšmės tarptautiniam pasitikėjimui atkurti visame pasaulyje. Pasikalbėjimuose išryškėjo pažiūrų vienybė dėl to, kad Tarybų Sąjunga ir Suomija nenukrypstamai siekia palaikyti tarptautinę taiką ir saugumą sutinkamai su Suvienytųjų Nacijų Organizacijos Įstatais ir su juose išdėstytais tikslais bei principais. Abi Vyriausybės yra vieningos nuomonės, kad natūrali prielaida nurodytos tarptautinės organizacijos sėkmingai veiklai yra jos universalumo principo įgyvendinimas. Atsižvelgdamos į tai, kaip svarbu stiprinti taiką tarp tautų, abi Vyriausybės teikia didelės reikšmės tam, kad būtų pasiekti praktiniai rezultatai nusiginklavimo srityje. Jos yra už būtinumą sudaryti tarptautinius susitarimus, kuriuose būtų numatoma besąlygiškai uždrausti naudoti atominį ir vandenilinį ginklą, įvedant atitinkamą tarptautinę kontrolę, o taip pat skubiai ir besąlygiškai nutraukti nurodyto ginklo bandymus. Pasikalbėjimuose buvo su pasitenkinimu konstatuota, kad abiejų šalių prekybiniai santykiai vystosi palankiai, savitarpio interesais, remiantis 1954 metais sudarytu penkiamečiu susitarimu dėl prekių tiekimų 1956–1960 metų laikotarpiui. Po įvykusių derybų buvo pasirašytas protokolas apie TSRS ir Suomijos papildomus prekių tiekimus 1957 metais. Pagal šį protokolą, Tarybų Sąjunga tieks Suomijai mazutą, dizelinį kurą, benziną, žibalą, akmens anglį, plieno ruošinius, valcuotą vielą, lakštinį plieną, spalvotuosius metalus, o taip pat tam tikrą kiekį cukraus ir kviečių. Suomija tieks Tarybų Sąjungai jėgainių kabelius ir kitus kabelių dirbinius, popiermalkes, celiuliozę, medienos masę, įvairių rūšių kartoną ir popierių, stalių pramonės dirbinius ir plukdymo grandines. Bendroji nurodytų papildomų tiekimų vertė sudarys maždaug 100 milijonų rublių. Taip pat buvo pasiektas susitarimas dėl kai kurių praktinių priemonių, liečiančių prekybą tarp Suomijos ir Leningrado rajono. Taip pat buvo pasikeista nuomonėmis apie abiejų šalių ryšius kultūros srityje. Savitarpio pasitenkinimui buvo konstatuota, kad pastaraisiais metais šie ryšiai žymiai išsiplėtė, ypač mokslo, technikos, švietimo srityje ir įvairių meno rūšių srityje. Nuolat buvo vystomi tiesioginiai kontaktai tarp atskirų asmenų, o taip pat tarp įvairių visuomeninių bei kultūrinių organizacijų. Būdamos tos nuomonės, kad abiem šalims šis vystymasis buvo naudingas ir tikslingas, pusės priėjo vieningą nuomonę, kad reikia ir ateityje padėti vystyti kultūrinius ryšius, nes tai padeda abiem tautoms giliau pažinti viena kitą ir prisideda prie geresnio jų savitarpio supratimo bei Tarybų Sąjungos ir Suomijos draugiškų ryšių stiprinimo. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys N. S. Chruščiovas TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo ir jo Pirmininko K. J. Vorošilovo vardu perdavė Respublikos Prezidentui Urcho Kekonenui kvietimą aplankyti Tarybų Sąjungą Prezidentui patogiu metu. Suomijos Respublikos prezidentas su dideliu pasitenkinimu priėmė šį kvietimą ir padarys vizitą, kurio laikas bus suderintas vėliau.


Darbininkėms, kolūkietėms, mokslo, technikos, švietimo, kultūros ir sveikatos apsaugos veikėjoms, visoms Tarybų Sąjungos moterims!

Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas karštai sveikina tarybines moteris Tarptautinės moters dienos – kovo 8-osios - proga. Šiemet mūsų socialistinės Tėvynės darbo žmonės Tarptautinę moters dieną pažymi Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimo istorinių nutarimų sukelto visaliaudinio politinio ir gamybinio pakilimo aplinkybėmis. Komunistų partijos XX suvažiavimas nubrėžė didingą programą Tarybų Sąjungos ekonomikai ir kultūrai toliau galingai vystyti, liaudies gerovei kelti. Suvažiavimo nutarimai persunkti dideliu rūpinimusi darbo žmonių gerove, giliu tikėjimu neišsemiamomis mūsų liaudies kūrybinėmis jėgomis. Didžioji liaudies kuriamoji veikla, lemiami tarybinės santvarkos pranašumai prieš kapitalistinę santvarką yra laidas besąlygiškos ir pilnutinės socializmo pergalės taikiame ekonominiame lenktyniavime su kapitalizmu. Suvažiavimo nutarimus tarybiniai žmonės laiko partijos kolektyvinės išminties pasireiškimu, partijos, kuri su leninizmo vėliava tvirtai veda mūsų šalį į komunizmą. Partijos XX suvažiavimo nubrėžtos galingo liaudies ūkio ir socialistinės kultūros pakėlimo programos įgyvendinimas bus naujas stambus žingsnis į priekį vystant socialistinę visuomenę, kuri pirmą kartą žmonijos istorijoje užtikrino moteriai tikrą laisvę, lygias teises su vyru ir neribotas kūrybines galimybes visose gamybinio, visuomeninio, mokslinio ir kultūrinio gyvenimo srityse. Tarybinėje visuomenėje moterys yra aktyvios komunizmo statybos dalyvės. Socialistinė santvarka sudarė sąlygas, kuriomis pilnutinai pasireiškė neišsenkama šauniųjų mūsų Tėvynės dukrų energija, iniciatyva, neišsemiami sugebėjimai ir talentai. Milijonai moterų, dirbdamos kartu su visa liaudimi fabrikuose, gamyklose, transporte, kolūkiuose, tarybiniuose ūkiuose ir MTS, mokyklose ir institutuose, kuria didžiules materialines ir dvasines vertybes, nenuilstamai kovoja už darbo našumo kėlimą, siekia nenukrypstamai didinti pramonės ir žemės ūkio produkciją, atlieka garbingą motinų-augančiosios kartos auklėtojų pareigą. Mūsų šalyje moterims plačiai atvertos mokyklų, mokslo ir kultūros-švietimo įstaigų durys. Tarybiniai žmonės teisėtai didžiuojasi, kad Tarybų Sąjungoje tarp visų specialistų su aukštuoju mokslu moterys sudaro 53 procentus, gydytojų tarpe - 76 procentus, mokytojų tarpe - 70 procentų, tarp darbuotojų, dirbančių mokslo, mokymo ir kultūros-švietimo įstaigose - daugiau kaip 67 procentus, beveik 10 tūkstančių moterų turi mokslo laipsnius ir vardus. Vykdydamos didžiojo Lenino priesakus, tarybinės moterys aktyviai dalyvauja visuose valstybės reikaluose. Dešimtys tūkstančių tarybinių moterų vadovauja socialistinėms įmonėms, įstaigoms ir visuomeninėms organizacijoms. Moterų nuopelnai pramonės, žemės ūkio, mokslo, kultūros ir sveikatos apsaugos srityje susilaukia plataus liaudies pripažinimo, juos aukštai vertina Komunistų partija ir Tarybinė vyriausybė. Didelį, nuoširdų ačiū mūsų liaudis taria tarybinėms moterims-motinoms, skiriančioms savo širdžių meilę ir šilumą augančios komunizmo statytojų kartos auklėjimui. TSKP XX suvažiavimo Direktyvose dėl šeštojo penkmečio plano, greta darbininkų ir tarnautojų realaus darbo užmokesčio padidėjimo 30 procentų, o kolūkiečių pajamų – 40 procentų, greta perėjimo į septynių valandų darbo dieną, numatytos stambios priemonės moterų-motinų darbo ir buities sąlygoms toliau gerinti. Bus prailgintos nėštumo ir gimdymo atostogos, žymiai išplečiamas gimdymo namų, vaikų konsultacijų, pieno virtuvių, vaikų lopšelių ir darželių tinklas, bus įsteigtos mokyklos-internatai, išplėstas valgyklų tinklas, padidinta maisto pusfabrikačių ir mašinų buitiniams reikalams gamyba. Iš moterų padėties Tarybų Sąjungoje pavyzdžio viso pasaulio dirbančiosios moterys mato, kad tikras moterų išlaisvinimas galimas tik panaikinant vieno žmogaus išnaudojimą kito žmogaus, likviduojant klasinę ir nacionalinę priespaudą, tik socialistinės santvarkos sąlygomis. Tai rodo taip pat patyrimas visų Europos ir Azijos liaudies demokratijos šalių, kur per vieną dešimtmetį moterų faktinei lygybei užtikrinti padaryta neišmatuojamai daugiau, negu buvo padaryta buržuazinės demokratijos sąlygomis per šimtmetį. Kitokioje aplinkoje pasitinka Tarptautinę dieną - kovo 8-ąją dirbančiosios moterys kapitalistinėse šalyse. Tam tikrų imperialistinių sluoksnių vykdoma ginklavimosi varžybų, agresyvių karinių blokų sudarinėjimo politika ir su tuo susijęs mokesčių didėjimas, brangumo augimas, vis didesnis darbo intensyvinimas, chroniškas nedarbas sunkiai atsiliepia darbo žmonių masių, ir ypač moterų, padėčiai. Kapitalistinių šalių moterys vis aktyviau pasisako už taiką ir tautų saugumą, prieš agresyviųjų jėgų politiką sukelti naują karą. Kapitalistinių šalių moterys kartu su socialistinės stovyklos šalių moterimis reikalauja uždrausti atominį, termobranduolinį ir kitų rūšių masinio žmonių naikinimo ginklą, reikalauja sumažinti įprastinį apsiginklavimą, išplėsti ir stiprinti taikų bendradarbiavimą tarp visų šalių. Demokratinis moterų judėjimas visose šalyse susilaukia Tarybų Sąjungos ir liaudies demokratijos šalių moterų moralinės paramos. Savo laimėjimais Tarybų Sąjungos, didžiosios Kinijos ir kitų socialistinės sandraugos šalių moterys įkvepia viso pasaulio moteris, skiepija joms pasitikėjimą kovoje prieš visokias socialinės ir nacionalinės priespaudos formas. Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas kovo 8-osios šventės dieną linki tarybinėms moterims tolesnių laimėjimų kovoje už TSKP XX suvažiavimo istorinių nutarimų įgyvendinimą, įvairiapusiškoje valstybinėje, gamybinėje, mokslo ir kultūros veikloje, kilniame vaikų, mūsų jaunosios kartos, auklėjimo darbe. Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas reiškia tvirtą įsitikinimą, kad tarybinės moterys kartu su visa liaudimi ir ateityje savo pasiaukojančiu darbu stiprins Tarybų socialistinės valstybės galią, gausins mūsų šalies turtus, bus viso pasaulio moterų pirmosiose gretose jų kovoje už taikų visų ginčijamų tarptautinių klausimų išsprendimą, už tautų draugystę, už internacionalinių ryšių stiprinimą tarp visų šalių darbo žmonių, už visišką didžiojo taikos, demokratijos ir socializmo reikalo triumfą. Šlovė tarybinėms moterims – aktyvioms komunizmo statytojoms!


Su didžiuliu susidomėjimu skaitėme N. Chruščiovo pranešimą apie TSRS vyriausybės užsienio politiką. Šis pranešimas įpareigoja mus visais galimais būdais plėsti taikius kultūrinio bendradarbiavimo ryšius. Susikaupę, nuleidę galvas, mūsų svečiai iš užsienio pagerbia Kauno IX forto, Panerių, Pirčiupio kankinius. Sužinoję, kad Vilniuje antrojo pasaulinio karo metais vokiškieji okupantai išžudė daugiau kaip 100.000 žmonių, kurių tarpe buvo nemaža ir prancūzų, viešėję pas mus Prancūzijos profsąjungų veikėjai su ašaromis akyse kalbėjo: „Ir jūsų, ir mūsų tautos svarbiausias šio meto uždavinys – taikos išsaugojimas. Mūsų brolių ir tautiečių kaulai, palaidoti Panerių kalvose, įpareigoja mus nepagailėti jėgų kovai prieš pašėlusius karo kurstytojus, prieš fašistus, kurie ne kartą skandino kraujuose, ir mūsų šalies sostinę – Paryžių“. Lankydamiesi Vilniaus miesto seniausioje dalyje, buvusioje Vokiečių gatvėje, kur karo griuvėsių vietoje kyla erdvūs pastatai, Kanados turistai Repšiai kalbėjo: – Kanados žemėje nei pirmojo, nei antrojo pasaulinio karo metais nenukrito nė viena bomba, mes negalime įsivaizduoti viso karo siaubo. Grižę namo, mes paaiškinsime pažįstamiems, kodėl tarybiniai žmonės taip ryžtingai kovoja už taiką, už tautų draugystę. Tas pačias mintis – taikos, gerų santykių troškimą – atneša ir aplankiusių mūsų respubliką bičiulių laiškai. Draugai iš JAV mums parašė, kokia panika buvo kilusi šalyje krizės Karibų jūros rajone dienomis. Jie pritaria taikingai Tarybų Sąjungos politikai, ryžtingiems Tarybinės vyriausybės žingsniams, siekiant užkirsti kelią karo grėsme


Tarybų Sąjungos vyriausybė igaliojo TASS-a padaryti tokį pareiškimą. Pastaruoju metu Vakarų Europoje agresyviojo NATO bloko ribose sudaromos naujos taikai pavojingos Vakarų valstybių karinės-politinės kombinacijos. Tarybinei liaudžiai, pakėlusiai pagrindinę kovos su hitlerine Vokietija naštą, nėra vis tiek, kuria kryptimi ir dabar vystosi įvykiai šiame svarbiame žemės rutulio rajone. Nuo to, kaip susiklosto santykiai tarp Europos valstybių, daugeliu atžvilgių priklauso visuotinės taikos likimas ir tarptautinis saugumas. Iš tikrųjų, yra žinoma, kaip tik Europoje įsiliepsnojo dviejų pasaulinių karų gaisrai. Ir dabar Europoje tebėra rimto pavojaus židinių. Iki šiol nelikviduotos antrojo pasaulinio karo liekanos, nesudaryta Vokietijos taikos sutartis, nenormalizuota padėtis Vakarų Berlyne. Vakarų Vokietijoje vėl pakėlė galvą militaristinės ir revanšistinės jėgos, kurių padedamas Hitleris sukurstė antrąjį pasaulinį karą. Šiomis sąlygomis ypač svarbus darosi klausimas, ko siekiama vienais arba kitais vyriausybių veiksmais – ar gerinti padėtį ir stiprinti taiką, ar didinti įtempimą ir sukelti naują karinį konfliktą. Kaip tik šiuo požiūriu reikia vertinti karinį-politinį Prancūzijos – Vakarų Vokietijos bendradarbiavimą, kaip tik iš šios pozicijos reikia nagrinėti ir Prancūzijos prezidento de Golio neseniai atliktą kelionę į VFR. Reakciniai Prancūzijos ir Vakarų Vokietijos valdantieji sluoksniai nemažai stengėsi pavaizduoti šią kelionę esant istoriniu Prancūzijos – Vokietijos susitaikymo aktu, pavaizduoti ją kone „galingu taikos veiksniu“. Buvo labai stengiamasi užmiršti, kad tik per vieną šimtmetį vokiškasis militarizmas kelis kartus sukurstė Europoje grobikiškus karus, užpuldamas Prancūziją. Taip pat norima užmiršti, kad prancūzų tauta šiuose karuose prieš vokiškąjį militarizmą praliejo nemaža kraujo, sumokėjo savo sūnų gyvybėmis, gindama Prancūzijos nepriklausomybę. Aišku, Europos tautos teigiamai įvertintų tokį faktą, jeigu Prancūzija, sutinkamai su savo įsipareigojimais pagal Potsdamo susitarimą ir panaudodama savo ryšius su VFR vyriausybe, padėtų Vokietijai vystytis taikiai ir demokratiškai, padėtų greičiau sudaryti Vokietijos taikos sutartį. Jos galėtų tik karštai sveikinti stiprinamą tokiu taikingu pagrindu prancūzų ir vokiečių tautų draugystę. Tačiau padėtis visai ne tokia, kokią mėgina pavaizduoti oficialūs Paryžiaus ir Bonos sluoksniai. Prancūzijos vyriausybė, suartėdama su VFR, turi galvoje anaiptol ne taikos ir Europos saugumo interesus. Tai dar kartą akivaizdžiai patvirtino oficialus prezidento de Golio vizitas į Vakarų Vokietiją. Nėra stiprinama prancūzų ir vokiečių tautų draugystė, o tik Prancūzijos valdantieji sluoksniai sudarė sandėrį su dabartinio Bonos „reicho“ vadovais, kurie atvirai reikalauja peržiūrėti antrojo pasaulinio karo rezultatus. Vakarų Vokietijos vadovai, su kuriais ieško glaudžios sąjungos de Golis, reiškia teritorines pretenzijas visai eilei Europos valstybių, demonstratyviai atsisako normalizuoti santykius su valstybėmis, kurias ne kartą buvo užpuolę Vokietijos militaristai, visaip kliudo valstybėms susitarti dėl taikaus Vokietijos problemos sureguliavimo ir padėties Vakarų Berlyne normalizavimo šiuo pagrindu. Bonos militaristai ir revanšistai neslepia savo ketinimų jėga realizuoti savo avantiūristinius planus ir reikalauja bundesverui raketinio-branduolinio ginklo. Kaip tik su tomis karo ir revanšizmo jėgomis dabar ne tik draugauja, bet ir solidarizuojasi valdantieji Prancūzijos sluoksniai. Oficialus Prancūzijos valstybės vadovo vizitas į VFR parodė, kad dabar valdantieji Prancūzijos ir Vakarų Vokietijos sluoksniai ne tik neslepia Tarybų Sąjungai priešiškos savo bloko krypties, bet, priešingai, ją visaip pabrėžia. Prezidento de Golio vizito į VFR išvakarėse Prancūzijos užsienio reikalų ministras Kuvas de Miurvilis padarė šmeižikišką pareiškimą, teigdamas, kad Prancūzijai, esą, „Vokietijos grėsmė užleidusi vietą Rusijos grėsmei“. O prezidentas de Golis savo kalbose Vakarų Vokietijoje nuėjo dar toliau, pareikšdamas, kad tiek Prancūzijai, tiek ir Vokietijos Federatyvinei Respublikai, esą, „kartu gresiąs betarpiškas Tarybų Sąjungos pavojus“. Šie pareiškimai patiko Bonos valstybės veikėjams ir buvo jų karštai paremti. Kalbos apie „Tarybų Sąjungos grėsmę“ – nebe naujas metodas. Jo griebdavosi dar Antikominterno pakto kūrėjai, ruošdamiesi sukelti antrąjį pasaulinį karą. Prie šio metodo dabar faktiškai grįžtama, kad būtų galima kaip nors užmaskuoti agresyvią brandinamų planų esmę. Iš tikrųjų tų planų esmė yra „Bonos–Paryžiaus ašies“ pagrindu sudaryti Vakarų Europoje karinę-politinę grupuotę visokioms avantiūroms prieš TSRS ir kitas taikingas valstybes ruošti. Kaipgi kitaip galima suprasti rėksmingą generolo de Golio pareiškimą dėl Europos organizavimo „nuo Atlanto iki Uralo“ ir dar su sąlyga, kad Rytų Europos šalyse turi būti likviduota socialistinė santvarka? Tai ta pati sena neįgyvendinama Europos reakcijos svajonė atkurti Europoje istorijos atmestą santvarką. Tokie planai visiški atitinka agresyvius siekimus Vakarų Vokietijos militaristų ir revanšistų, kuriems vis dar neduoda ramybės beprotiškos Hitlerio idėjos apie „naujosios tvarkos“ įvedimą nuo Atlanto iki Uralo. Ne atsitiktinai de Golio vizitas ir jo pareiškimai pagyvino revanšistinių aistrų siautėjimą Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje. Generolą de Golį revanšistai visur sutiko šūkiais aneksuoti Tarybų Sąjungai, Lenkijai ir Čekoslovakijai priklausančias teritorijas. Valdantieji Vakarų Vokietijos sluoksniai su atviru džiaugsmu sutiko de Golio prisijungimą prie jų siūlomos „apsisprendimo“ formulės, už kurios slypi pavojingas Bonos planas prisijungti VDR teritoriją ir smurtu peržiūrėti sienas Europoje, susidariusias po antrojo pasaulinio karo. Prancūzijos prezidentas nepagailėjo spalvų Vokietijos militarizmui viešai girti. Savo kalboje Hamburgo bundesvero akademijos karininkams generolas de Golis kalbėjo apie kariaunos „dorybes”, apie kilnią” prancūzų ir vokiečių karių vienybės sriti”, apie įžymią vokiečių ir prancūzų karinių veiksnių reikšmę”. Visa tai nuskambėjo kaip nusikalstamo Vokietijos militarizmo reabilitavimas. Kaip generolas de Golis nutolo nuo to blaivaus apibūdinimo, kuriuo jis apibrėždavo plėšikišką Vokietijos militarizmą antrojo pasaulinio karo metais. Aišku, kad revanšistinių nuotaikų ir militaristinių aistrų kurstymas anaiptol nepadeda likviduoti įtempimo židinio Europoje. Pagaliau savo susitikimų ir pasikalbėjimų metu prezidentas de Golis ir kancleris Adenaueris ir nesvarstė taikaus Vokietijos problemos sureguliavimo klausimų, priešingai, jie darė viską, kad sudarytų naujų kliūčių taikiam Vokietijos problemos sureguliavimui ir galėtų dar labiau sutelkti savo pastangas aktyvesnei kovai prieš bet kuriuos pasiūlymus, kuriais siekiama taikiai sureguliuoti Vokietijos problemą. Bona ir Paryžius pasirodė esą uolūs šalininkai to, kad būtų išsaugotas atgyvenęs okupacinis režimas Vakarų Berlyne, ragino toliau naudoti Vakarų Berlyną NATO baze VDR centre. Tuo Prancūzijos vyriausybė dar kartą patvirtino, kad ji ketina tarnauti Bonos interesams, ketina paremti militaristinius Vakarų Vokietijos sluoksnius, kurie seniai stengiasi bet kuria kaina pamėginti neleisti, kad Vakarų Berlyne būtų likviduota nenormali padėtis. Oficialus de Golio vizitas nemažai prisidėjo prie tolesnio karinio Prancūzijos ir Vakarų Vokietijos bendradarbiavimo stiprinimo. Prancūzijos prezidentas savo viešuose pareiškimuose tiesiog pasakė, kad reikalingas „organiškas“ Prancūzijos ir Vakarų Vokietijos armijų „bendradarbiavimas“, ragino „sujungti“ Vokietijos ir Prancūzijos „galimybes“, kad būtų galima padidinti ir išplėsti jų karinį potencial


Čekoslovakija pripažino Alžyro respublikos laikinąją vyriausybę

Kaip praneša agentūra ČTK, Čekoslovakijos Socialistinės Respublikos Vyriausybė vakar pripažino de jure Alžyro respublikos laikinąją vyriausybę.


Savanaketo grupuotė trukdo sudaryti koalicinę vyriausybę

Kaip pranešė agentūros Frans pres korespondentas iš Vientiano, princas Suvana Fuma, paskirtas koalicines Laoso vyriausybės ministru pirmininku, vakar pareiškė, kad Bus Umo-Fumio Nosavano grupuotė paskutinę minutę iškėlė naujas sąlygas, kliudančias sudaryti koalicinę vyriausybę. Suvana Fuma spaudos atstovams pasakė, kad karaliaus įsako projektą dėl koalicinės vyriausybės sudarymo, iki grupuotei atkakliai reikalaujant, įtrauktas straipsnis, pagal kurį naujoji vyriausybė turės tikrąją valdžia tik po to, kai trys politinės Laoso grupuotės „susilies kariniu ir administraciniu atžvilgiu”. Suvana Fuma pasakė: šis straipsnis reiškia, jog prašoma, kad aš po to, kai bus paskirtas kabinetas, grįžčiau atgal Kchankchajų (Ąsočių slėnis) ir palikčiau viską taip, kaip buvo seniau”. Jis taip pat nurodė, kad pirmykščiame karaliaus įsako tekste buvo minima, jog Laoso nacionalinis susirinkimas birželio 15 d. Bun Umui pareiškė pritariąs susitarimui dėl koalicijos, kurį pasirašė trys princai. Mes, pabrėžė Suvana Fuma, nepripažįstame šio susirinkimo. Todėl aš prašau, kad tekste tebūtų nurodyta, jog sudarytos reikalingos sąlygos vyriausybei suformuoti”.


Tarybinės vyriausybės kvietimu kovo 29 d. į Maskvą atvyko Švedijos Ministras Pirmininkas T. Erlanderis su žmona. Kartu su juo atvyko Vidaus reikalų ministras G. Hedlundas su žmona, Švedijos Užsienio Reikalų Ministerijos Politinio skyriaus vedėjas G. Jaringas su žmona, Ministro Pirmininko asmens sekretorius U. Palmė, Švedijos URM Prekybinio skyriaus 2-asis sekretorius G. Lorentconas. Tuo pat metu į Maskvą atvyko TSRS Nepaprastasis ir Įgaliotasis Ambasadorius Švedijoje K. K. Rodionovas. Vnukovo aerodrome, papuoštame Švedijos ir TSRS valstybinėmis vėliavomis, Ministrą Pirmininką T. Erlanderį sutiko TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmasis Pavaduotojas ir TSRS Užsienio Reikalų Ministras V. M. Molotovas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmasis Pavaduotojas M. Z. Saburovas, TSRS Ministrai V. G. Bakajevas, N. P. Dudorovas, V. P. Jeliutinas, A. A. Iškovas, I. G. Kabanovas, F. G. Loginovas, N. A. Michailovas, G. M. Orlovas, Maskvos miesto Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas N. I. Bobrovnikovas, Užsienio prekybos ministro pirmasis pavaduotojas S. A. Borisovas, TSRS Užsienio Reikalų Ministro pavaduotojas V. S. Semionovas, Vyriausiosios civilinio oro laivyno valdybos prie TSRS Ministrų Tarybos viršininkas S. F. Zavoronkovas, TSRS Užsienio Reikalų Ministerijos Skandinavijos šalių skyriaus vedė jas M. G. Gribanovas, TSRS Ambasados Švedijoje patarėjas N. M. Lunkovas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Protokolo viršininkas J. A. Tarabrinas, TSRS Užsienio Reikalų Ministerijos Protokolinio skyriaus vedėjas F. F. Moločkovas, Maskvos miesto komendantas generolas majoras I. S. Kolesnikovas, tarybiniai ir užsienio žurnalistai, radijo ir kinokronikos atstovai. Aerodrome p. T. Erlanderị taip pat sutiko švedų žurnalistai, atvykę į Maskvą ryšium su Švedijos Ministro Pirmininko vizitu. Švedijos Ministrą Pirmininką sutiko Švedijos Nepaprastasis ir įgaliotasis Ambasadorius TSR Sąjungoje R. Sulmanas ir Ambasados bendradarbiai bei akredituoti TSR Sąjungoje diplomatinių atstovybių Vadovai. …Lėktuvas nusileidžia ir privažiuoja prie aeroporto pastato, kur susirinko sutinkantieji. N. A. Bulganinas, V. M. Molotovas ir M. Z. Saburovas, R. Sulmanas ir kiti prieina prie lėktuvo. T. Erlanderis ir lydintieji jį asmenys pasikeičia rankų paspaudimais su N. A. Bulganinu, V. M. Molotovu, M. Z. Saburovu ir R. Sulmanu. Po to T. Erlanderiui buvo pristatyti dalyvaujantieji sutikimo metu aerodrome tarybiniai valstybiniai veikėjai ir diplomatinio korpuso nariai. Sutinkant Švedijos Ministrą Pirmininką T. Erlanderį aerodrome buvo išrikiuota garbės sargyba ir atlikti Švedijos ir Tarybų Sąjungos valstybiniai himnai. Ponas T. Erlanderis aerodrome prie mikrofono pasakė kalbą.


Kroviniai į Kubą bus gabenami be pertrūkių

Šiandien TSRS Jūrų laivyno ministerijoje prasidėjo derybos su Kubos vyriausybės prekybine delegacija dėl Tarybų Sąjungos ir Kubos respublikos jūrų krovinių apyvartos. Tarybų Sąjungai derybose atstovauja jūrų laivyno ministras V. Bakajevas ir jo pavaduotojas D. Zotovas. Kubos delegacijai atstovauja Kubos užsienio prekybos ministras Albertas Mora Besera ir Kubos ambasados Tarybų Sąjungoje prekybinis patarėjas Peresas Pinto. Prasidėjusios derybos labai svarbios Kubos respublikai, nes Amerikos valdžia toliau trukdo normalią jūrų laivybą tarp Kubos ir kitų šalių. Amerikos valdžia visaip baugina užsieniečius laivų savininkus, kurie gabena krovinius į Kubą, ir grasina jiems represijomis. Ne taip seniai dviejų Anglijos ir Graikijos laivų kapitonai, kurie gabeno į Kubą džutinius maišus iš Indijos, išsigandę JAV grasinimų, iškrovė savo laivus Orane (Alžyras), Norvegijos laivas, kuris plaukė į Kubą su maisto produktais ir kitomis prekėmis, išsikrovė Roterdame. Abiem atvejais krovinius pristatė į paskyrimo vietą, tai yra į Kubos uostus, pakeliui plaukę Tarybų Sąjungos laivai. Dabar JAV vėl ketina sutrukdyti normalius jūrų pervežimus į Kubą. Apie tai davė suprasti JAV prezidentas Džonas Kenedis, pareiškęs paskutinėje spaudos konferencijoje, jog Jungtinės Valstijos mėgina paveikti NATO narius ir kitas šalis, kad jų laivai nevežtų krovinių į Kubą. Konkrečiai, amerikiečiai pareiškė nepriiminėsią savo uostuose tų laivų, kurie kursuoja Kubos kryptimi. Kaip sužinojo TASS-o korespondentas, Tarybų Sąjungos–Kubos derybose svarstomas klausimas apie krovinių gabenimą į Kubą iš Europos ir Viduržemio jūros uostų Tarybų Sąjungos ir kitų socialistinės stovyklos šalių laivais. Tarybų Sąjungos–Kubos derybos vyksta visiško savitarpio supratimo dvasi


Vykdydamas LKP(b) CK VII plenumo nutarimus partinės organizacijos suaktyvino kovą prieš tautos išgamas ir išdavikus — prieš buožinius nacionalistinius banditus. Partinės organizacijos vis aktyviau pereina į puolimą prieš šiuos pikčiausius mūsų tautos priešus. Partinės organizacijos vis daugiau mobilizuoja į kovą prieš banditines gaujas plačiąsias darbo žmonių mases. Negali būti abejojimų, kad banditinių gaujų demaskavimas pastaruoju laiku vykdomas platesniu mastu ir su didesniu negu ligi šiol gilumu. Pastaruoju metu įvykę atvirieji procesai prieš banditinių gaujų dalyvius daugeliui sumulkintų žmonių atidarė akis ir parodė banditinius niekšus be jokių kaukių, parodė jų žvėriškąjį veidą, samdytų žmogžudžių ir budelių veidą. Šis darbas jau davė savo rezultatus. Banditinėms gaujoms suduoti rimti smūgiai, kurių išdavoje jose pastebimi vis stiprėją irimo ir pakrikimo reiškiniai. Kartu vis daugiau banditų įbaugintųjų bei suklaidintų žmonių deda pastangas mesti savo niekšingąjį darbą bei pasiduoti valdžios organams. Tačiau tai, kas pasiekta, jokiu būdu neturi kelti nusiraminimo bei demobilizacinių nuotaikų. Kol mūsų žemę mindžioja dar bent vieno išdaviko bandito koja, tol mes negalime nusiraminti, negalime nutraukti kovos. Lietuvos darbo žmonės, darbo valstiečiai, darbininkai, inteligentai, visa, kas yra mūsų krašte geriausio ir padoriausio, su pasipiktinimu smerkia banditinius išgamas ir reikalauja iš valdžios organų griebtis visų priemonių, kad su šiais niekšais būtų pabaigta kuo greičiausiai ir kad prieš juos būtų griebtasi kuo ryžtingiausių priemonių. Visuose susirinkimuose, suvažiavimuose darbo žmonės vieningai prašo partijos ir vyriausybės vadovus kuo greičiau likviduoti banditines gaujas. Tai yra neabejojamai karščiausias troškimas plačiųjų mūsų krašto darbo žmonių sluoksnių. Štai visai neseniai „Tiesa“ gavo jaudinantį laišką, iš Skapiškio progimnazijos direktoriaus drg. P. Meškevičiaus. Drg. Meškevičius pasakoja savo laiške apie žiaurų nužudymą Skapiškio valsčiaus, Girvalakio kaimo valstiečio Juozo Nekiūno. „Nekiūnas, — rašo drg. Meškevičius, — buvo doras žmogus, ramaus būdo, gerai sugyveno su kaimynais. Vokiečių okupacijos metu buvo ilgai okupantų laikomas kalėjimo, vėliau buvo paleistas, bet dar buvo persekiojamas fašistų. Nekiūnas džiaugėsi sulaukęs tarybų valdžios, bet bandito ranka atėmė jam gyvybę. Jis paliko 10 metų sūnų Eugenijų“. Nurodęs dar darbo valstiečių plėšimo ir nužudymo pavyzdžių, drg. Meškevičius klausia: „Kada gi bus padarytas galas šiam banditų terorui?“ Šis klausimas yra visai teisėtas. Iš tikrųjų, už ką nužudė vokiškųjų grobikų pasamdytieji budeliai dorą darbo žmogų Nekiūną, visą amžių gausiu prakaitu laisčiusį savo duonos kąsnį? Už tai, kad jis džiaugėsi, jog pagaliau jis yra laisvas nuo buožių ir dvarininkų priespaudos ir jog jam bei jo vaikams atsiveria laimingesnis ir gražesnis gyvenimas. Už tai, kad jis, būdamas ištikimas savo tėvynės ir tautos sūnus, priešinosi vokiškiesiems okupantams, gindamas savo kraštą nuo apiplėšimo, savo tautą nuo išnaikinimo? Ar neparodo šis darbo valstiečio nužudymas su nepaprastu ryškumu, kokių tikslų siekia niekšingieji buožiniai nacionalistiniai banditai ir kam jie tarnauja bei kieno interesus jie gina? Ar neparodo šis nužudymas su ypatingu ryškumu, kad šie budeliai stengiasi vėl sugrąžinti dvarininkų bei buožių viešpatavimo laikus, kad jie stengiasi darbo valstiečiui vėl užkrauti buožių bei dvarininkų išnaudojimo jungą, kurį darbo valstiečiai vilko buržuazinėje Lietuvoje ir kurį jiems vėl užkrovė vokiškieji okupantai? Mūsų tarybinė tėvynė, sutriuškinusi ir privertusi kapituliuoti vokiškuosius bei japoniškuosius agresorius, stojo į taikios statybos bei plėtotės kelią. Savo didžiųjų pergalių įdvasinta, žengia pirmyn tarybinė liaudis plačiu pažangos ir klestėjimo keliu. Šiuo plačiuoju tarybiniu vieškeliu žengia tarybinių tautų šeimoje ir Tarybų Lietuva. Dar niekuomet per visą savo istorijos bėgį lietuvių tauta neturėjo tokių plačių perspektyvų savo materialinei bei dvasinei gerovei ugdyti ir vystyti savo kultūrai — tautinei pagal formą, socialistinei pagal turinį. Dar niekuomet Lietuvos darbo žmonės neturėjo tokių plačių galimumų žengti į visuotinį suklestėjimą. Saujelė niekšingųjų Hitlerio išperų, buožių bei dvarininkų samdinių mėgina stoti mums skersai kelio. Ar reikia įrodinėti, jog jie nieko nepasieks ir jog jie yra pasmerkti? Tarybiniai žmonės sugebėjo sutriuškinti vokiškuosius grobikus, mobilizavusius beveik visos Europos resursus, jie sugebėjo pasiekti pergalės prieš japoniškuosius grobikus. Juokinga būtų galvoti, kad tarybiniams žmonėms pristigs jėgų ir sugebėjimo bei ryžtingumo susidoroti ir su nežymia dar užsilikusia saujele Hitlerio bernų. Kad tai įvyktų kuo greičiau, turime nenuilstamai stiprinti savo smūgius banditinėms gaujoms, nenusiramindami pasiektais laimėjimais. Reikia juos naikinti kaip pasiutusius šunis, kad jų nei pėdsako neliktų. Reikia nuolat atminti, jog pasisekimo paslaptį sudaro mokėjimas nuolat kelti į kovą prieš juos plačiuosius darbo žmonių sluoksnius, aktyviai ir visu frontu pulti, nenuilstamai demaskuoti buožinius buržuazinius nacionalistus ir visus, kas su jais taikstosi, kuo plačiau derinti politinį masinį darbą su tiesiogine kova prieš banditus. Mes turime visus galimumus banditinėms gaujoms galutinai išnaikinti. Mūsų pusėje jėga, mūsų pusėje didysis istorinis teisingumas, kuris sudaro milžinišką moralinę jėgą. Mūsų tolimesnė pažanga priklauso nuo mūsų pačių, nuo mūsų sugebėjimo bei pasiryžimo organizuoti kovą ir trumpiausiu laiku su šaknimis išrauti buožinių nacionalistinių gaujų likučius. Tai turi būti padaryta, ir tai bus padaryta, nes to reikalauja lietuvių tautiniai interesai, nes to reikalauja tolimesnė mūsų tarybinės tėvynės pažanga.


Draugai! Tėvynainiai ir tėvynainės! Šiandien, rugsėjo mėn. 2 d., Japonijos valstybiniai ir kariniai atstovai pasirašė besąlyginės kapituliacijos aktą. Visiškai sumušta jūroje ir sausumoje bei iš visų pusių apsupta ginkluotųjų Suvienytųjų Nacijų pajėgų, Japonija pripažino save nugalėta ir padėjo ginklus. Du pasaulinio fašizmo ir pasaulinės agresijos židiniai susidarė dabartinio pasaulinio karo išvakarėse: Vokietija — vakaruose ir Japonija — rytuose. Tai jos sukėlė antrąjį pasaulinį karą. Tai jos pastatė žmoniją ir josios civilizaciją ant pražūties krašto. Pasaulinės agresijos židinys vakaruose buvo likviduotas prieš keturis mėnesius, ko pasėkoje Vokietija buvo priversta kapituliuoti. Po keturių mėnesių buvo likviduotas pasaulinės agresijos židinys rytuose, ko pasėkoje Japonija, svarbiausioji Vokietijos sąjungininkė, taip pat buvo priversta pasirašyti kapituliacijos aktą. Tatai reiškia, kad atėjo antrojo pasaulinio karo pabaiga. Dabar mes galime pasakyti, kad sąlygos, reikalingos taikai visame pasaulyje, jau atsiektos. Reikia pažymėti, kad japoniškieji grobikai padarė žalos ne tik mūsų sąjungininkams — Kinijai, Jungtinėms Amerikos Valstybėms, Didžiajai Britanijai. Jie rimtos žalos padarė ir mūsų šaliai. Dėl to pas mus yra dar atskira sąskaita su Japonija. Savo agresiją prieš mūsų šalį Japonija pradėjo dar 1904 metais, rusų — japonų karo metu. Kaip žinoma, 1904 m. vasario mėnesį, kai pasitarimai tarp Japonijos ir Rusijos dar tebevyko, Japonija, pasinaudojusi caro vyriausybės silpnumu, netikėtai ir klastingai, nepaskelbusi karo, užpuolė mūsų šalį ir atakavo rusų eskadrą Port - Arturo rajone, kad išvestų iš rikiuotės kelis rusų karo laivus ir tuo pačiu susidarytų palankią padėtį savajam laivynui. Ir ji iš tikrųjų išvedė iš rikiuotės tris pirmaeilius Rusijos karo laivus. Būdinga, kad po 37 metų Japonija tiksliai pakartojo šį klastingą žygi Jungtinių Amerikos Valstybių atžvilgiu, kai ji 1941 metais užpuolė Jungtinių Amerikos Valstybių karinę jūrų bazę Pirl - Harbore ir išvedė iš rikiuotės eilę šios valstybės linijinių laivų. Kaip žinoma, kare su Japonija Rusija tuomet pralaimėjo. O Japonija pasinaudojo caristinės Rusijos pralaimėjimu tam, kad atplėštų nuo Rusijos pietinį Sachaliną, įsitvirtintų Kurilų salose ir tuo būdu užrakintų mūsų šaliai rytuose visus išėjimus į vandenyną, vadinas, taip pat visus išėjimus į tarybinės Kamčatkos ir tarybinės Čukotkos uostus. Buvo aišku, kad Japonija pasiskyrė sau uždavinį atplėšti nuo Rusijos visus jos Tolimuosius Rytus. Bet tuo nesibaigia Japonijos grobuoniškieji veiksmai prieš mūsų šalį. 1918 m., mūsų šalyje įvedus tarybinę santvarką, Japonija, pasinaudojusi priešišku tuomet Anglijos, Prancūzijos, Jungtinių Amerikos Valstybių nusistatymu tarybinės šalies atžvilgiu ir remdamasi jomis, vėl užpuolė mūsų šalį, okupavo Tolimuosius Rytus ir ketverius metus engė mūsų liaudį, plėšė tarybinius Tolimuosius Rytus. Bet ir tai dar ne viskas. 1938 metais Japonija vėl užpuolė mūsų šalį Chasano ežero rajone, ties Vladivostoku, turėdama tikslą apsupti Vladivostoką, o sekančiais metais Japonija pakartojo savo užpuolimą jau kitoje vietoje, Mongolijos Liaudies Respublikos rajone, ties Chalchin - Golu, turėdama tikslą prasiveržti į tarybinę teritoriją, perkirsti mūsų Sibiro geležinkelio magistralę ir atkirsti Tolimuosius Rytus nuo Rusijos. Tiesa, Japonijos atakos Chasano ir Chalchin - Golo rajone tarybinės kariuomenės buvo likviduotos su didele gėda japonams. Lygiu būdu sėkmingai buvo likviduota karinė japonų intervencija 1918 — 1922 metais ir japoniškieji okupantai buvo išmesti iš mūsų Tolimųjų Rytų rajonų. Bet rusų kariuomenės pralaimėjimas 1904 metais, rusų — japonų karo metu, paliko liaudies sąmonėje sunkių prisiminimų. Jis krito mūsų šaliai juoda dėme. Mūsų liaudis tikėjo ir laukė, kad ateis diena, kai Japonija bus sumušta ir dėmė bus likviduota. Keturiasdešimt metų laukėme mes, senosios kartos žmonės, šios dienos. Ir štai šita diena atėjo. Šiandien Japonija pripažino save nugalėta ir pasirašė besąlyginės kapituliacijos aktą. Tai reiškia, kad pietų Sachalinas ir Kurilų salos atiteks Tarybų Sąjungai ir nuo šiol jos bus ne priemonė Tarybų Sąjungai nuo vandenyno atskirti ir ne japonų bazė mūsų Tolimiesiems Rytams pulti, bet tiesioginio Tarybų Sąjungos ryšio su vandenynu priemonė ir bazė mūsų šaliai nuo japoniškosios agresijos ginti. Mūsų tarybinė liaudis nesigailėjo jėgų ir darbo pergalei. Mes pergyvenome sunkius metus. Bet dabar kiekvienas iš mūsų gali pasakyti: mes nugalėjome. Nuo šiol mes galime laikyti mūsų tėvynę išgelbėta nuo vokiečių įsiveržimo grėsmės vakaruose ir nuo japoniškojo įsiveržimo grėsmės rytuose. Atėjo ilgai lauktoji taika viso pasaulio tautoms. Sveikinu jus, mano brangūs tėvynainiai ir tėvynainės, su didžiąja pergale, su sėkmingu karo užbaigimu, su taikos atėjimu visame pasaulyje! Garbė Tarybų Sąjungos, Jungtinių Amerikos Valstybių, Kinijos ir Didžiosios Britanijos ginkluotosioms pajėgoms, atsiekusioms pergalę prieš Japoniją! Garbė mūsų Tolimųjų Rytų kariuomenei ir kariniam Ramiojo vandenyno laivynui, apgynusiems mūsų tėvynės garbę ir šlovę! Garbė mūsų didžiajai liaudžiai — nugalėtojai! Amžina garbė didvyriams, kritusiems mūšiuose už mūsų tėvynės garbę ir pergalę! Tegyvuoja ir teklesti mūsų tėvynė!


Atrodo, kad Rusijoje, prasidėjus pramonės privatizavimui, jau nebeegzistuojanti TSKP savo nomenklatūros rankomis žūtbūt stengiasi ir toliau išlaikyti ekonomikos vairą. Būtent tokias mintis sukėlė skandalas, kilęs dėl uždarosios akcinės bendrovės „KOLO“, kurioje buvusi partinė nomenklatūra pabandė pasiglemžti moderniausius karinės pramonės ir kosminius objektus. Pagal Rusijos įstatymą, pirmuoju privatizavimo etapu iš viso nenumatyta denacionalizuoti gynybos pramonės objektų, o kurti čia uždarąsias akcines bendroves, dalyvaujant fiziniams ir juridiniams asmenims, iš viso neleistina. Ir vis dėlto, nepaisydami tų draudimų, aukšti pareigūnai Rusijos vyriausybėje palaimino uždarosios akcinės bendrovės, kurios įstatinis kapitalas siekia milijardą rublių, atsiradimą. Kas norėjo pasiglemžti šį milžinišką turtą? Tai - O. Beliakovas, buvęs TSKP CK gynybos skyriaus vedėjo pavaduotojas, kuriam pagal akcinės bendrovės įstatus turėjo priklausyti 1 proc. akcijų, kurių vertė 10 milijonų rublių. Tai ir buvęs TSRS valstybinio televizijos ir radijo komiteto pirmininkas L. Kravčenka, kuris, kariškiams užgrobus Vilniaus televizijos centrą, darė viską, kad per Vilniaus televiziją kuo greičiau prabiltų burokevičių ir kasperavičių balsai. L. Kravčenkai taip pat turėjo priklausyti 10 milijonų rublių vertės akcijų. Tai ir J. Studenikinas, irgi buvęs atsakingas TSKP CK darbuotojas - gynybos skyriaus sektoriaus vedėjas, kuriam akcijų turėjo priklausyti šiek tiek mažiau - jos vertinamos 5 milijonais rublių. Tai ir aukšti generolai bei kiti partiniai nomenklatūros darbuotojai - iš viso 14 žmonių. Ir kas svarbiausia, šie „draugai“ iš karto tapo milijonieriais net neįnešę į akcinę bendrovę nė vieno rublio – taip atseit buvo įvertintas jų intelektas. Ateityje jie pagal šias akcijas turėjo gauti atitinkamą pelno dalį. Įspūdingi ir juridiniai asmenys, už neįtikėtinai mažą kainą perdavę akcinei bendrovei teisę naudotis valstybiniu turtu ilgalaikės nuomos pagrindais. Tai mokslinio gamybinio susivienijimo „Energija“ generalinis konstruktorius ir vadovas J. Semionovas, sutikęs akcinės bendrovės „KOLO“ įstatiniam fondui perduoti 200 milijonų rublių vertės turto. Bendrovei perduotas Vnukovo-3 aerodromas, valstybei kainavęs šimtus milijonų rublių, o įvertintas tik 23 milijonais. Kokia tikra (rinkos) šio aerodromo kaina, šiandien niekas negali pasakyti. Žymūs ekonomistai tvirtina, kad ji gali siekti milijardą. Šiuo metu Maskvoje dirbantys užsienio auditoriai yra tos nuomonės, kad į Maskvos nekilnojamąjį turtą įdėtas vienas rublis vertas ne mažiau kaip 5 dolerių. Mokslinio gamybinio susivienijimo „Vega-M“ vadovas G. Koševarovas perdavė akcinei bendrovei „KOLO“ kosminį radijo lokacijos kompleksą (vertinamą 24 milijonais rublių) ir ledo žvalgybos aparatūros kompleksą (16 milijonų). O juk su šia unikalia aparatūra galima daryti tokias fotonuotraukas, už kurias mokama valiuta. Gamybinio susivienijimo „Zavod imeni Sergo“ vadovas O. Filipovas pasirašė dokumentą apie gamyklos indėlį į akcinę bendrovę „KOLO“. 32 646 kv. metrų gamybinį plotą, kuris įvertintas maždaug tiek pat, kaip ir maskviškis vieno kambario butas, parduodamas aukcione - 2,8 milijono rublių. Galima pateikti daugybę panašių pavyzdžių. Partinė nomenklatūra buvo pasirengusi už grašius pasiglemžti unikalius įrenginius ir gynybos objektus. O Rusijos valstybinio turto komiteto pirmininko pavaduotojas A. Jutkinas lengva ranka visa tai palaimino. Jeigu šis bandymas būtų pasisekęs, tai buvusi partinė nomenklatūra iš karto būtų tapusi tokių turtų savininke, kad dabartiniai vadinamieji milijonieriai atrodytų kaip menkučiai pigmėjai. Suprantama, dabar A. Jutkinas atleistas iš pareigų, akcinės bendrovės „KOLO“ veiklą tiria prokuratūra. Ir šį atvejį būtų galima vertinti kaip klasikinį nomenklatūrinį privatizavimo atvejį, jei ne karinė pramonė. Kaip pažymi Maskvos spauda, karinės pramonės kompleksas, kuriam dar vadovauja TSKP statytiniai, bando prisidengdami privatizavimu pasiglemžti geriausią nacionalinio turto dalį ir išlikti galinga ekonomine bei politine jėga, galinčia diktuoti savo valią. Vėl tarsi sušmėžavo TSKP šešėlis. Šie žmonės iš paskutiniųjų stengiasi, kad ekonomika neišsprūstų iš jų rankų.


Pentagonas siekia naudoti kosmosą kariniams tikslams

SNO Generalinės Asamblėjos XVI sesijos kuluaruose sukėlė nerimą ir įtempimą „Niujork taims” Vašingtono korespondento pranešimas, kad Baltųjų rūmų nurodymu Pentagonas pradėjo ruošti programą, kaip suintensyvinti kosmoso naudojimą kariniams tikslams ir „užtikrinti Jungtinių Valstijų kontrolę” kosminei erdvei. Vienas iš šios programos aspektų yra ruošiamas projektas paleisti „palydovą su žmogumi, kuris galėtų susekti ir sunaikinti priešo kosminį laivą”. Nors Pentagonas pasiskubino paneigti šį pranešimą, niekas nepažiūrėjo į paneigimą rimtai. Juk dar gegužės mėnesį JAV gynybos ministro pavaduotojas Gilpatrikas pareiškė, jog gynybos ministerija nutarė paruošti žmogaus valdomų Žemės palydovų sistema, kad būtų galima „neutralizuoti priešo kosminius laivus”. Ryšium su tuo agentūra JPI pažymi, kad kariniams kosmoso naudojimo aspektams Jungtinėse Amerikos Valstijose skiriama vis daugiau dėmesio. Pavyzdžiu agentūra pateikė ne tik Gilpatriko pareiškimus, bet ir birželio 11 d. Pentagono paskelbtą nutarimą sukoncentruoti slaptų karinių ryšių palydovų konstravimo darbus JAV karinių jūrų pajėgų rankose, kad būtų galima juos paspartinti. Šlykštus kosminės erdvės naudojimo kariniams tikslams pavyzdys yra JAV vyriausybės nutarimas atlikti branduolinių sprogdinimų seriją dideliame aukštyje. Pentagono programa ir šis Amerikos vyriausybės nutarimas griežtai prieštarauja JAV pareiškimams, kad jos siekiančios taikiai naudoti kosmosą ir šioje srityje bendradarbiauti su Tarybų Sąjunga bei kitomis šalimis SNO ribose.


Kaip žinome, lig šiol Jungtinių Amerikos valstybių pasiuntinys ir įgaliotas ministeris Lietuvai nuolatinę savo rezidenciją turėjo Rygoje. Kaune buvo tik nuolatinis Amerikos konsulatas. Paskutiniuoju laiku Amerikos konsulas p. Fullerton Kaune gavo diplomatinį paskyrimą. Būtent, jis yra paskirtas pasiuntinybės sekretorium ir chargé dʼaffaires tuo metu, kada Kaune nėra Amerikos įgaliotojo ministerio p. Colemano. Šitas Amerikos žingsnis mūsų visuomenėje padarė labai gero įspūdžio. Mums teko patirti, kad naujai paskirtas Amerikos chargé dʼaffaires yra susirūpinęs Kaune įsitaisyti Amerikos atstovybei tinkamus namus. Atsistatydino Švedijos vyriausybė Stokholmas VI. 3. (Elta). Konservatoriška švedų vyriausybė su ministeriu pirminiku Lindamu pryšaky atsistatydino. Švedų vyriausybė, kaip žinoma, atsistatydino todėl, kad švedų parlamentas atmetė jos pasiūlymą pakelti muitus javams. Karalius atsistatydinimą priėmė. Manoma, kad naują vyriausybę bus pavesta sudaryti ar socialistų lyderiui Perui Alvinui Hanssonui, ar radikalų lyderiui Ekwanui. Žurnalistu konferencija Rygoj laikoma pavykusi Kaunas. VI. 3. (Elta). Birželio 4 d. trečiadienį 6 val. po piet karininkų ramovėj šaukiamas pasitarimas tautinio laivyno steigimo reikalu, į kurį kviečiami šių organizacijų atstovai: kooperacijos bendrovių sąjungos, „Maisto“ „Lietūkio“, Pienocentro“, finansų ir susisiekimo ministerijų, jūrininkų sąjungos, žemės ūkio rūmų, prekybos ir pramonės rūmų ir Lietuvos banko. Apie tai praneša jūrininkų sąjungos valdyba, organizacinio komiteto pavedama. Pasitarimas tautinio laivyno reikalu Ryga. VI. 3. Elta. (Mūsų kor.). Latvių užsienių reikalų ministerijos spaudos šefas dr. Bilmanis dėl pasibaigusios žurnalistų konferencijos pareiškė, kad ji davusi pradžią Baltijos jūros valstybių spaudos santarvei. Tarp visų konferencijos dalyvių buvęs geriausias susitarimas. Konferencija laikėsi profesinių klausimų ribose ir svarstė juos draugiškoj atmosferoj. Vertingus nurodymus padaręs tarptautinės žurnalistų federacijos sekretorius Valot, kuris, tarp kitko, pažadėjo Baltijos jūros valstybių žurnalistams vadinamuosius daug naudos. Juos galės gauti faktiški redakcijų nariai.


Ginčas dėl karo laivyno reikalingumo Vokietijai.

Vokietija prieš karą turėjo gražų karo laivyną. Šiandien jau visi sutinka, kad vokiečių laivyno statymas daugiausia pastūmėjo Angliją prancūzų rusų sąjungos pusėn ir tuo gal daugiausia prisidėjo prie didžiojo karo. Karas atėmė Vokietijai visą laivyną. Beliko vos keletas mažų matavimo, bei mokinimosi laivų, neturinčių jokios reikšmės karui. Versalės traktatas leidžia Vokietijai tik 6 nedidelius šarvuočius, 6 lengvus kreiserius, 12 naikintojų ir 12 minininkų; bet jokių nardomųjų laivų. Šitų laivų Vokietija neturi ir todėl karo ministerija iškėlė reikalą statyti bent 4 šarvočius. Reicho taryba (Reichsrat) buvo šitą sumanymą atmetus, tačiau reichstago komisija jį priėmė. Dabar spaudoj eina didelis ginčas reikalingas ar nereikalingas Vokietijai karo laivynas. Sumanymo priešininkai sako, kad tokio laivino, kuris galėtų rivalizuoti su kitų didžiųjų valstybių kaip Anglija ar Amerika, Vokietija vis tiek pastatyti nebepajėgsianti. O mažas laivynas neturįs tikslo. Sumanymo šalininkai tvirtina, kad laivynas esąs reikalingas kad ir tam, kad karo metu užtikrintų susisiekimą jūromis su Rytprūsiais. Be to, laivyno šalininkai tvirtina, kad bendrai Vokietija, net ir mažą, palyginti, laivyną turėdama, vis dėlto gali šeimininkauti Baltijos jūrose, nes čia jokia kita valstybė nei Sovietų Rusija nei Lenkija, nei Skandinavijos ar Pabaltės valstybės – su vokiečiais konkuriuoti negali. O hegemonija Baltijos jūrose labai svarbi Vokietijai. Ginčą išspręs reichstago plenumas.