Saugumo departamento negąsdina komunistų kuopelė

Lietuvos valstybės saugumo negąsdina kuopelės senų komunistų veikla, kuri, pareigūnų vertinimu, nekenkia Lietuvos valstybės saugumui. “Mes turime daug rimtesnių pavojų Lietuvai, negu jie”, - vakar sakė Valstybės saugumo departamento pareigūnas. Jis komentavo buvusio promaskvietiškos Lietuvos kompartijos vadovo Mykolo Burokevičiaus interviu Rusijos laikraščiui “Pravda”, kurį penktadienį perspausdino Vilniuje rusų kalba leidžiamas laikraštis “Echo Litvy”. Šiame interviu dabar teisiamas buvęs komunistų partijos lyderis teigia, jog Lietuvoje pogrindžio sąlygomis tebeveikia komunistų partija ir kad leidžiamas partijos laikraštis “Tiesa”. Anot M. Burokevičiaus, kompartijai vadovauja centro komiteto sekretoriatas. Saugumo pareigūnas sakė, jog VSD puikiausiai žino apie Lietuvos komunistų pogrindinę veiklą, bet nevertina jos, kaip keliančios “realų pavojų konstitucinei santvarkai ir teisėtai valdžiai”. “Susirenka kartkartėmis grupelė senukų, pacituoja Marksą, paploja iš laikraščių skaitomiems Ziuganovo ar Žirinovskio pareiškimams, padūsauja su nostalgija, kaip jie kadaise vieninteliai valgydavę rūkytą dešrą, ir išsiskirsto”, - sakė pareigūnas. Anot jo, M. Burokevičiaus minima “Tiesa” iš tiesų tebeleidžiama. Ji sumaketuojama ir išspausdinama Minske, tada atvežama į Vilnių ir čia dauginimo aparatu padauginama “keliais egzemplioriais”. Komunistų partijos veikla Lietuvoje uždrausta 1991 m. Atkuriamojo Seimo sprendimu. “Tačiau šie keli aktyvistai nė neketina kur nors registruoti savo organizacijos - jie vadovaujasi senosios komunistų partijos įstatais”, - paaiškino pareigūnas.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Į JUGOSLAVIJĄ IŠVYKO TARYBINE DELEGACIJA

Kovo 20 d. iš Maskvos į Belgradą išskrido tarybinė delegacija, kuri bendrai su Jugoslavijos atstovais paruoš TSRS ir Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos kultūrinio bendradarbiavimo konvencijos tekstą. Sudaryti šią konvenciją buvo numatyta TSRS ir JFLR Vyriausybių 1955 metų birželio 2 dienos deklaracijoje.


Alf. BIELINIS Lietuvos TSR Mokslų akademijos Centrinės bibliotekos vyriausias bibliografas

KINIJOS mokslo istorija labai turtinga, siekia porą tūkstančių metų prieš mūsų erą. In dinastijos (XVIII—XII šimtmečiai prieš. m. e.) laikotarpiu čia jau buvo labai išsivysčiusi technika ir mokslas. Jau tada astronomas Ši Sen sudarė 800 žvaigždžių katalogus. Kinijos imperatoriai jau tada turėjo savo medikus. Knyga „Hei cin“ viena seniausių pasaulio medicinos literatūroje. Cžou dinastijos (V–II amž. prieš mūsų erą) jau buvo apdirbami metalai, drėkinami laukai, arta plūgais, rašyta ant bambuko žievės, kuri (246-200 prieš m. e.) pakeista stipresne rašomąja medžiaga – šilku. Krašte buvo tiesiami pašto keliai, statomi rūmai, iškastas Didysis Kinų kanalas, įvesta vieninga matavimo ir svėrimo sistema. III amž. prieš m. e. jau naudotasi kompasu. Nuo 206 m. prieš mūsų erą iki 220 mūsų eros metų vystosi gamtos mokslai, algebra, geometrija. Matematiko Džačan „Aritmetikoje“ aprašoma lygtis su dviem ir trim nežinomaisiais, operuojama neigiamais skaičiais ir kvadratinėmis lygtimis. U-Di imperatoriaus metu (140) garsaus istoriko Sym Ciam „Istorijos užrašai“ apėmė be istorinių įvykių geografinius, etnografinius ir mokslų istorijos faktus. Tai buvo enciklopedinio pobūdžio veikalas. 105 metais Cai Lun pagamino pirmąjį popierių iš skudurų ir medžio tošių. Per penkis amžius niekas nepralenkė kinų popieriaus išdirbinių kokybės. Už tai Kinija jį eksportavo į Korėją, Japoniją; paskui jis pasiekė Vidurinę Aziją, Persiją, Graikiją, Romą, o kryžiaus karų metu ir Vakarų Europos šalis. 32 m. kinų mokslininkai išrado pirmąjį seismografą – prietaisą žemės drebėjimo krypčiai nustatyti. IV amžiuj išrastas prietaisas nuvažiuoto kelio ilgiui išmatuoti, tai buvo pirmas automatiškas spidometras. Jau 629 metais Kinijos mokslininkai atliko ekspedicijas į Indijos pietus ir Azijos salyną ir visą tai aprašė. II amžiuje buvo įsteigti Mokslininkų rūmai. Jų pareiga buvo prašyti valdančiųjų dinastijų istoriją, sudaryti valstybės įstatymų objektus, sudaryti žodynus atskiroms Kinijos provincijoms bei atlikti kitus didelius mokslinio tymo darbus. Min dinastijos laikotarpiu (1368–1644 m. m.) jau įsteigiama Mokslų akademija. Naujas mokslo pakilimas prasidėjo, kai ėmė vystytis miestai, pramonė, prekyba. XV amž. viduryje sudarytas kinų enciklopedijos žodynas „Jun le da din“, kurį sudarė net 11.095 tomų. Kitos tokios enciklopedijos dar nėra buvę niekur. Joje surašyta visų istorijos filosofijos veikalų santraukos, rašytojų kūriniai, poezijos antologijos, žinios iš astronomijos, geografijos, gamtos‑matematikos, medicinos, technikos ir žemės ūkio. XVIII amž. iš tos enciklopedijos buvo sudarytos mažesnės populiarios enciklopedijos. Bet ir ši „mažoji“ enciklopedija turėjo 385 tomus. Nuo XVIII amž. Kinijoje įsitvirtino Mandžurų dinastija Cin. Jai valdant įsigalėjo sauvalė, sustingo visas mokslas, smuko kultūra. Šalį užplūdo užsienio kapitalistai iš Anglijos, JAV, Prancūzijos, Vokietijos, Japonijos ir kitų kraštų. Imperialistai barbariškai elgėsi su kinų kultūros palikimu. Pvz., Senojo universiteto patalpas Pekine imperialistai pavertė kareivinėmis, laboratorijas arklidėmis. Kinų jaunuomenė savo šalyje buvo verčiama mokytis ne kinų kalba, o svetima – japonų arba anglų kalba. Tiktai kinų pažangiųjų mokslininkų pastangomis 1928 m. Nankine buvo sudaryta Centrinė mokslų tyrimo akademija su 13 institutų ir 1929 m. – Pekino Mokslų akademija. Reakcinė gomindanininkų vyriausybė nedaug dėmesio tekreipė į mokslą: akademijos prezidentais buvo skiriami ne tiek mokslininkai, kiek pataikūnai, ištikimi reakciniams sluoksniams žmonės. Kinijos liaudies revoliucijos pergalė, pakeitusi visą kinų istorijos eigą, sudarė palankiausias sąlygas ir mokslui. Kinijos mokslininkai šiuo metu atlieka didelį darbą, susijusi su šalies praturtinimu. Geologai atranda vis naujus turtų klodus žemės gelmėse. Geležies rūdos, anglies, kitų metalų ir iškasenų surasta 10–11 kartų daugiau negu iki tol buvo žinoma. Mokslininkai sudaro projektus užtvenkti vandeniui Chuanche, Chuaiche ir Janceciano upių baseinuose. Geologai su geografais parengia geležinkelių linijų projektus. Botanikai ir dirvožemininkai pritaiko vietos sąlygoms tinkamas augalų rūšis ir t. t. Ir Lietuvos TSR Mokslų akademija turi užmezgusi glaudžius ryšius su Kinijos Mokslų akademija ir kitais mokslo institutais, būtent: matematikos, fizikos, chemijos, mechaninės statybos, medicinos, fiziologijos, anatomijos, farmakologijos, geografijos, geologijos, hidrologijos, botanikos, zoologijos ir kt., nekalbant jau apie visuomeninius mokslus. Šiemet iš Kinijos gaunami 35 pavadinimų mokslo žurnalai rusų, anglų kalbomis.


Įdomūs lenkų užsienių politikos reiškiniai

Dar prieš porą metų pilsudskininkai svajojo ir kalbėjo apie didelius sumanymus. Pirmas tų sumanymų buvo Lenkijos teritorijos išplėtimas bent iki pirmojo senosios rzecpospolitos padalinimo (1772 m.) ribų. Kaip tas buvo matyti iš legionininkų slaptos konferencijos 1928 m. Lentvarave protokolo, teritorijos plėtimas turėjo eiti dviem kryptim: į Baltijos ir Juodąsias jūras. Baltijos jūrų pilsudskininkai ketino pasiekti aneksuojant Lietuvą. Lietuvos aneksija turėjo būti vienas iš pirmutinių Pilsudskio žygių. Pilsudskininkai gyrėsi minėtame slaptame susivažiavime, kurio protokolo autentiškumu vis dėlto ir šiandien nėra rimto pamato netikėti, žygiui prieš Lietuvą esą viskas paruošta ir slaptos legijonininkų organizacijos bei agentai esą tik laukia lenkų atvykstant. Juodųjų jūrų pilsudskininkai tikėjosi pasiekti per Ukrainą. Jie manė pasinaudoti sov. Rusijos vidaus suirute, atplėšti visą rytų Ukrainą ir sujungti su inkorporuotą Lenkijon vakarų Ukrainą. Turint Lietuvą ir Ukrainą jau ne taip sunku būtų prijungti ir atliekamą dar Gudijos dalį su Minsku. Visus šituos milžiniškus plotus Pilsudskininkai manė suorganizuoti ir sujungti su Lenkija neva federacijos pamatais, bet, žinoma, tokiu būdu, kad federacijos statutas nekliudytų lenkams valdyti ir lenkinti užimtų žemių. Kaip žinia, pilsudskininkų programoj stovėjo dar ir Rytprūsiai. Tiktai pas juos nebuvo vienodos nuomonės dėl laiko ir būdų šitam programos punktui vykdyti. Šitai plačiai užsienių programai įvykdyti, kaip sąlyga, buvo numatyta gilios vidaus reformos: vykdomosios valdžios sustiprinimas, pakeičiant atitinkamu būdu konstituciją, susitarimas su mažumomis, šalies ūkio ir finansų sanacija ir Lenkijos maksimalinis militarizavimas. Tiktai dabar po penkerių metų valdymo pilsudskininkai pradeda blaivėti. Penkeris metus valdydami jie nepadarė nė vieno žingsnio šiai savo utopijai realizuoti. Konstitucija nepakeista, valdžios pastovumo nėra, kaip ir seniau seimams valdant. Santykiai su mažumomis negerėja bet eina blogyn. Ūkiškoji šalies būklė lyg ir buvo kiek pasitaisiusi, bet dabar vėl pablogėjo dėl vis didėjančios pramonės krizės. Militarizavimas, teisybė, varomas. Karo biudžetas praryja daugiau trečdalio visų biudžetinių pajamu. Bet opozicijos spauda nurodo, kad ir šioj srity, nepaisant milžiniškų aukų, nieko nepasiekta. Pagaliau ir patys pilsudskininkai pradeda blaivėti nuo šitos romantiškos politinės utopijos. Daug prie to prisidėjo blaivesni jų politikai, kaip Bartelis ir Zaleskis, kurie nuo pat pradžių skeptiškai žiūrėjo į plaučius pilsudskininkų užsimojimus. Teisybė, pilsudskininkai niekur viešai dar nepasisakė, kad jie išsižada savo romantiškos programos. Bet šiandien vargu bau yra, net ir pačių naiviausių pilsudskininkų tarpe, kurie dar tikėtų savo romantiškos programos realizavimu. Neseniai rusų emigrantų spauda dėjo Kerenskio straipsnį, kuriame autorius reikalauja iš Lenkijos, kad ji Pradėtų aktingesnę antisovietinę politiką. Į tai atsiliepė lenkų oficiozas „Gazeta Polska“, esą Lenkijai nėra jokio išrokavimo kovoti prieš sovietų Rusiją. Sovietai, anot laikraščio, išpildę visus Rygos sutarties punktus; gražinę medžiaginius bei kultūros turtus, pripažino rytų sienas ir tos sienos kiekvienais metais darosi vis tvirtesnės. Esą Lenkijai geriau, kad Maskvoj viešpatauja žmonės, kurie Rygos traktato sienas pripažįsta, negu jei ateitų tokie, kurie tų sienų nepripažįsta. Panašiai yra išsitaręs ir rytų politikos vedėjas, Holuvko, neseniai laikytoj Varšuvoj paskaitoj. Prie to reikėtų dar pridėti, kad lenkų valdžia neleido protestų ir demonstracijų prieš paskutinę sovietų tikybinės politikos kryptį. Šitie reiškiniai lygiai kaip ir visa Lenkijos politikos kryptis rodo, jog pilsudskininkai nustojo galvoti apie rytų Ukrainos nuo Sov. Rusijos atskėlimą ir prijungimą prie Lenkijos. Bet pilsudskininkai jaučia, jog negalima atsižadėti nuo sumanymų, kuriais taip ilgai buvo maitinama lenkų visuomenė, nedavus jų vieton nieko naujo. Neseniai buvo surengti „Baltijos Institute“ Torunėj kursai, kuriuose skaitė ministeriai ir žymesni pilsudskininkų politikai. Visi jie stengėsi nušviesti Baltijos jūrių svarbumą Lenkijai. Prekybos ministeris Kviatkovskis yra pasakęs, esą seniau tik lenkų poetai dainavo apie Baltijos jūres, o politiku akys buvę nukreiptos rytuosna. Tai buvusi klaida, nes Lenkijos pajėgos šaltiniai esą ne rytuose, bet vakaruose ir visada vakaruose pasiliksią. Išėjimas į Baltijos jūras, stiprinimasis tose jurėse esąs svarbiausias lenkų politikos uždavinys. Lenkijos visuomenė turinti visą savo dėmesį nukreipti į Baltijos jūras. Sausumos sienos esančios lenkų eksportui uždarytos. Jam pasiliekanti tik jūra. Nors Lenkija gali laisvai gabenti per Dancigą, bet šito neužtenką. Lenkija privalanti turėti Baltijos jūrėse bent kelis gerus uostus. Ryšy su šitais pareiškimais ir lenkų oficiozinė spauda pradėjo reikalauti, kad Lenkijai esąs būtinai reikalingas Baltijos jūrėse stiprus karo laivynas. Lenkų spauda rodo didelio susirūpinimo, kad Vokietija paskyrė kreditus ir antro kreiserio statybai ir ypač dėl to, kad savo jūrų bazę perkėlė iš Vilhelmshafeno į Kielį, vadinasi į Baltijos jūras, o Svinemünde pradėjo statyti karo uostą. Spauda reikalauja, kad Gdynė būtų paversta stipriu karo uostu: Lenkija jau turi tris nardomuosius laivus, kuriuos neseniai pastatė prancūzai. Pasikviesta jūrų karo dalykų spesijalistai prancūzai, kuriems prižiūrint dabar vedama karo uosto statyba Gdynėj ir ruošiama sistematingas karo laivyno planas. Pirmiausia žadama įsigyti apie 20 nardomųjų laivų. O toliau ketinama statyti ir didesnius karo laivyno vienetus. Visi šitie reiškiniai yra gan svarbūs ir simptomatingi. Jie rodo, kad pilsudskininkai atsisako nuo savo plačių sumanymų rytuose ir nori juos pakeisti orientacija į vakarus, būtent į Baltijos jūras. Anot Kviatkovskio, Lenkiją prie to verčia ūkiškieji sumetimai. Eksporto didėjančios sunkenybės iššaukė sunkią pramonės krizę ir nedarbą, kuris vėl, dėka komunistų veikimui, gali virsti rimtu pavojum vidaus tvarkai. Lenkija jau turi apie 300.000 bedarbių ir ateities perspektyvos šiuo reikalu, kol kas, labai neaiškios. Lenkija nori ieškoti užsieny rinkų savo pramonei ir dėl to ji stengiasi įsistiprinti Baltijos jūrose. Šita lenku politikos kryptis rodo, kad ir apie atsisakymą nuo koridoriaus negali būti jokios kalbos.


Nutilo fronte šūviai. Nebegirdėti uraganiškų katiušų salvių ir liepsnojančiai sprogstančių ore sviedinių. Pro apgriautus Vokietijos miestuose namus praeina ištisos gurguolės žmonių, grįžtančių į tėvynę. Daugelis jų eina pėsti. Įdubusiomis iš bado akimis sėdi vaikai ant vežimų, o jų motinos, išvargintos sunkiųjų darbų stovyklose, žingsniuoja pėsčios. Tolimas kelias. Bet gimtojo krašto meilė galingesnė už viską. Žmonės būriuojasi Vokietijos vieškeliuose ir grįžta iš jos gilumos atgal. Raudonosios Armijos kariai nurodo jiems kryptį į nustatytus pasienyje perėmimo paskirstymo punktus, kur teikiama visokeriopa pagalba ir aprūpinami dokumentais. Pravažiuojame vieną perėmimo paskirstymo punktą. Erdviose buvusių kareivinių patalpose laisvai vaikščioja žmonės. Jau seniai nuo jų veidų nuslinko išgąsčio šešėlis. Jie linksmai šnekučiuojasi. Jaunų vyrų ir mergaičių būrelis klausosi sustojęs prie radijo garsintuvo žinių, dalinasi įspūdžiais, vėliau eina į erdvias patalpas arba į salę, kur dažnai rengiami koncertai ir šiaip pramogos. Perėmimo paskirstymo punkto viršininkas pulk. Kurpas parodo mums patalpas, kuriose yra įrengta ligoninė. Kai kurie iš grįžtančiųjų serga užkrečiamomis ligomis, kurias jie atsiveža iš Vokietijos. Tai daugiausia stovyklose bado iškankinti džiovininkai, sužeistieji ir kiti paliegėliai, kuriems vokiečių fabrikai iščiulpė paskutiniąsias jėgas. — Atvykusius pirmiausia siunčiame į dezinfekcijos kamerą ir pirtį, — aiškina pulk. Kurpas. — Po to — į bendrąjį skyrių, kur jiems dalinami konservai, duona ir kiti maisto produktai. Į punktą kasdien atvyksta apie 100 žmonių. Nuo kovo mėnesio punktą perėjo keli tūkstančiai. Tame tarpe su arkliais atvažiavo apie 1500 šeimų. Po dešimties dienų juos siunčiame į savo namus arba leidžiame apsigyventi tenai, kur jie patys pareiškia savo norą įsikurti. Daugelis vyksta į Klaipėdos kraštą. Per minėtą punktą pereina taip pat latviai ir baltarusiai. Visi jie aprūpinami maistu ir išsiunčiami į namus specialiai skirtais vagonais. Yra tokių, kurie, pasiekę savo tėviškę, punkto komendantui prisiunčia padėkos laiškus už tai, kad jiems tarybinių organų rūpesčiu pavyko laimingai pasiekti savo gimtinę. Užeiname į saulėtus kambarius. Jaunų vyrukų nudegę veidaj įgavo bronzinę spalvą, o akys žiba. Jie mielai kalbasi ir pasakoja apie savo pergyvenimus. Jaunas, žemo ūgio Klaipėdos laivų dirbtuvės šaltkalvis Žemaitaitis 1944 m. buvo drauge su kitais darbininkais nuvarytas į Gargždus apkasų kasti. Tai buvo dienos, kada lūžo hitlerininkų įtvirtinimai, o frontas ėjo šuoliais į vakarus. Darbininkai matė visą vokiečių beprasmišką pasipriešinimą. Jie bandė bėgti. Bet aštri vokiečio akis sekė. Kelius suėmė ir sušaudė. Žemaitaitį pasodino į Klaipėdos kalėjimą, kuriame jį nuteisė 5 metams sunkiųjų darbų kalėjimo. Karaliaučius. Varteburgas. Visur pilni kalėjimai žmonių. Visų kalinių vienintelė viltis — Raudonoji Armija. Besitraukdami nuo tarybinės kariuomenės ugnies hitlerininkai varėsi su savimi ir kalinius. Traukiniai buvo pilni belaisvių. Saksonija. Valtheimo stovykloje — apie 12.000 žmonių. Stovykloje anglai, amerikiečiai, čekai, rusai ir kitų tautybių belaisviai. Čia ir pakliuvo Žemaitaitis. — Tai buvo palengva pūvančių žmonių miestas, — pasakoja jaunas vyryukas. — Daug kas sirgo džiova. Kaip rudens lapai krito jauni žali vyrukai. O vieton jų pro plačiai pravertus vartus vežė vis naujus belaisvius, naujas aukas. Krematoriumas degė visą parą, tarytum, milžiniškas aukuras. Sausai kosėdami belaisviai žiūrėjo bailiomis akimis į kylančius iš krematoriumo kamino dūmus. Silpnesniesiems hitlerininkai darydavo įtrėškimus, kad jie greičiau mirtų. — Ir štai, — pasakoja toliau Žemaitaitis, — atėjo gegužės 6 d. Palaiminta diena kilo iš rytų. Iš visų pusių girdėjome šūvius. Horizontas raudo pašvaistėmis. Tiršti ir juodi dūmai užgulė miestą. Mes pajutome, kad artėja mūsų išvadavimo valanda. Tą dieną dingo sargybiniai, ir po kelių valandų mes pamatėme žygiuojančias iš abiejų miesto pusių kariuomenes. Iš rytų pusės ėjo raudonarmiečiai, o iš vakarų — sąjungininkų kariuomenė. Privažiavo tankai ir išlaužė stovyklų vartus. Tada mes puolėme viens kitam į glėbį ir bučiavomės iš džiaugsmo. Kada mes atvykę į punktą pamatėme grįžtančius iš Vokietijos žmones ir su jais pasikalbėjome, mums atsivėrė baisus vaizdas: Vokietija — kraštas stovyklų, kuriose sėdėjo milijonai išbadėjusių žmonių. Kraštas, kur žmogus buvo vertinamas pigiau už gyvulį, nes gyvulį reikėjo užauginti, o žmogus vokiečiui nieko nekainavo: reikėjo tiktai kreiptis į karo komendantūrą arba į arbeitsamtą ir jisai gaudavo karo arba civilių belaisvių. Vokietis fašistas skaitė svetimtautį darbininką kaip gyvąjį inventorių. Maža to. Jisai stengėsi tokį darbininką palaužti moraliai. Kiekviename žingsnyje jis įrodinėjo savo rasinį pranašumą, skelbė, kad kitataučiai yra antraeiliai žmonės, kad jie privalo dirbti vien juodąjį darbą ir būti jam paklusnūs.


Tarybų Sąjungos Vyriausybinė delegacija į LJDP CK Pirmojo sekretoriaus drg. Boleslavo Bieruto laidotuves

Lenkijos Jungtinės Darbininkų partijos CK Pirmojo sekretoriaus drg. Boleslavo Bieruto laidotuvėms į Varšuvą vyksta Tarybų Sąjungos Vyriausybinė delegacija, kurią sudaro šie draugai: TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Narys, TSKP CK Pirmasis Sekretorius N. S. Chruščiovas (delegacijos vadovas), RTFSR Ministrų Tarybos Pirmininkas M. A. Jasnovas, UTSR Ministrų Tarybos Pirmininkas N. T. Kalčenko, BTSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas V. I. Kozlovas, Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas J. Paleckis, Tarybų Sąjungos Maršalas I. S. Konevas, Maskvos Tarybos pirmininkas N. I. Bobrovnikovas, rašytoja V. L. Vasilevskaja, Tarybų Sąjungos ambasadorius Lenkijoje P. K. Ponomarenko.


Latvijoj rinkimus laimėjo nesocialistai.

Per apskričių savivaldybių rinkimus Latvijoj nesocialistiniai sąrašai gavo 70% balsų, socialistiniai 30%. Taip pat valsčių savivaldybių rinkimus laimėjo nesocialistai.


Po Kelogo pakto pasirašymo nusiginklavimo problema vėl pasidarė aktuali. Europos spaudoj dabar keliamas klausimas dėl tolimesnių žygių šiai opiai problemai išspresti. Po moralinio nusiginklavimo dabar laukiama fizinio nusiginklavimo. Kaip žinoma, Tautų Sąjungos statuto 8 str. nustato, kad Sąjungos nariai pripažįsta, kad taikos saugojimas reikalauja valstybių apsiginklavimo sumažinimo iki minimumo, suderinimo su valstybių apsauga ir su tarptautiniu pasižadėjimu prie T. Sąjungos akcijos. Tautų Sąjungos Taryba, turėdama galvoj įvairių valstybių geografinę padėtį ir tam tikras kiekvienos valstybės aplinkybes paruošia tokio apsiginklavimo planus, kad patiektų juos įvairioms valstybėms svarstyti ir spręsti. Šie planai turi būti naujai svarstomi ir, reikalui esant, taisomi mažiausia kas dešimts metų. Priėmus juos įvairioms vyriausybėms, aprėžtos pasidaro tuo būdu apsiginklavimo ribos negali būti peržengtos be Tarybos sutikimo. Be to, T. Sąjungos paktas, atsižvelgiant į tai, kad amunicijos ir karo medžiagos gaminimas privatinėse įmonėse kelia didelio pasipriešinimo, paveda Tarybai savo nuožiūra rasti būdus pašalinti piktus tokio gaminimo vaisius, turint galvoj tųjų Sąjungos narių reikalavimus, kurie neištęsi patys gamintis reikiamos jų apsaugai amunicijos ir karo medžiagos. Taip pat sąjungos nariai apsiėmė pakaitomis ir pilniausiu atviriausiu būdu pranešti visas žinias apie savo apsiginklavimo didumą, apie savo karinę, jūrų ir oro programą ir apie sąlygas tosios savo pramonės, kuri yra panaudotina karo reikalams. Šiems T. S. statuto nuostatoms įvykdyti buvo lig šiol beveik nieko nepadaryta. Tik 1925 m. gale Tautų Sąjungos plenumas pavedė tarybai užsiimti nusiginklavimo klausimu ir kuogreičiausia sušaukti nusiginklavimo konferencija. Tam visų pirma reikėjo paruošti visą medžiagą šiuo klausimu. Tas darbas buvo pavestas tam tikroms komisijoms, kurios pasidalino tarp savęs atskiras šios problemos sritis. Komisijų darbams pasibaigus turėjo būti sušaukta preleminarinė nusiginklavimo konferencija ir po to jau pasaulinė nusiginklavimo konferencija. Komisijų darbas tęsėsi labai ilgai. Ypač sunku buvo suderinti Anglijos ir Prancūzijos skirtingos nuomonės nusiginklavimo klausimu. Pakviestoji pereitą rudenį į preliminarinę nusiginklavimo konferencija Sovietų Rusija savo griežtu nusiginklavimo projektu taip pat neprisidėjo prie šios problemos realaus įgyvendinimo. Nusiginklavimo darbai tokiu būdu pasibaigė be jokių vaisių. Tada nusiginklavimas atsidūrė kryžkely. Ne buvo net paskirtas terminas nusiginklavimo konferencijai sušaukti. Politinė padėtis pasidarė tokia, kad visokios diskusijos apie nusiginklavimą nustojo savo aktualumo. Kelogo pakto pasirašymas įnešė naujos atmosferos į tarptautinę politiką. Nusiginklavimo klausimas visų valstybių šį paktą pasirašiusius, jau Haikomas tam tikra išvada iš šio pakto. Be to, pasiektas tarp Anglijos ir Prancūzijos susitarimas dėl nusiginklavimo jūroj daug palengvina ši Tautų Sąjungos uždavinį. Tokiu būdu svarbiausias sunkumas šiuo klausimu atpuola. Štai kodėl reikia laukti, kad dabartinė Tautų Sąjungos Tarybos sesija paskirs galų gale nusiginklavimo konferencijos sušaukimo laiką ir tasai opus klausimas pagaliau bus pajudintas iš ,,mirties taško“.


A.BRAZAUSKAS PRIĖMĖ BALTARUSIJOS PARLAMENTARUS

Gruodžio 4 dieną laikinai einantis prezidento pareigas A.Brazauskas priėmė Baltarusijos parlamentarų delegaciją, vadovaujamą parlamentinio susivienijimo „Belarus” lyderio, Baltarusijos Ministrų Tarybos nacionalinio saugumo valdybos viršininko pirmojo pavaduotojo G.Kozlovo. Po susitikimo šio parlamentinio bloko lyderis Eltos korespondentui pasakė, jog delegacija, kurioje septyni asmenys, atvyko tik vienai dienai. Tikslas - pasveikinti naujai išrinktą laikinai einantį prezidento pareigas A.Brazauską, pareikšti, kad Baltarusijos deputatai šią žinią sutiko su dideliu pasitenkinimu. Delegacijos vadovas pasakė, jog apie politiką kalbama nebuvo. „Kadangi gyvename vieni šalia kitų, tarsi vienoje laiptų aikštelėje, - pasakė G.Kozlovas, - kalbėjome apie tai, kad mums reikia gyventi draugiškai, padėti vieni kitiems”. „Mes šiandien atvežėme mažą, bet gražią plytą. Tačiau ne tam, kad ji būtų įmūryta į sieną, kuri mus skirtų, o tam, kad būtų įmūryta į statomą tiltą, kuris mus jungtų. Tai ir yra svarbiausias mūsų vizito tiksas”, - pasakė Baltarusijos Respublikos parlamentinio bloko lyderis G.Kozlovas.


Pirmomis dienomis, kai mūsų komjaunuoliai sužinojo apie partijos ir vyriausybės Kreipimąsi į jaunimą su raginimu važiuoti į Rytų ir Tolimosios Siaurės statybas, mane apipylė klausimais. Komjaunuoliai domėjosi viskuo: kada reikės važiuoti, kokios darbo sąlygos. O aš ir pats nedaug ką žinojau. Bet štai mums pranešė, kad Lietuvos komjaunuoliai statys stambų šalyje Pavlodaro aliuminio kombinatą. Ir tuojau pat vienas po kito komitetas ėmė gauti pareiškimus. Mūsų vaikinai geri, dirba sąžiningai. Rajono komisija patenkino beveik visų norą. Važiuojame ir mes su Mečislovu Daškevičiumi. Mūsų specialybė labai reikalinga - mes elektrikai. Laikraščiuose skaitėme, kad kombinate bus statoma galinga elektrinė, ir tikriausia mums, elektrikams, darbo ten atsiras daug. Padirbėsime atsidėję. O kai baigsime statybos darbus, liksime dirbti savo rankomis statytoje elektrinėje. Šiomis dienomis aš ir Daškevičius gavome komjaunimo kelialapius. Dabar visos mūsų mintys ir visi norai jau tenai – statyboje. Kad taip greičiau į kelionę! Algirdas Sinkevičius Vilniaus miesto gatvių apšvietimo kontoros pirminės komjaunimo organizacijos sekretorius


Lenkų oficiozinė spauda po Lugano vėl atnaujino savo aštrius puolimus mūsų vyriausybės. Dabar puolama vyriausybė dėl tariamosios provokiškosios politikos. Visi laikraščiai, kaip susitarę, keletą dienų pagret komentuoja Rygos ,,Pehdeja Brihdi“ paleistą straipsnį apie mūsų prekybos sutartį su Vokietija ir šaukia, kad tai esąs Lietuvos įsikorporavimas į Vokietiją, nepriklausomybės galas ir t.t. „Epoka“ atpasakoja straipsnį iš ,,Depeche de Toulouse“, kuriame kartojama senoji lenkų giesmė, kad nepriklausoma, Lietuva esąs vien vokiečių padaras. Esą vokiečiai atplėšę keletą buvusiųjų Rusijos gubernijų, pareikalavę joms kaip sostinės Vilniaus ir iš 1 ½ miliono tautos sumanę padaryti didelę valstybę! Ir Voldemaro elgesys Lugano tegalįs būti išaiškintas vien slaptu Berlyno rėmimu ir atviru bendradarbiavimu su Maskva, kurios agentai esą dabartiniai lietuvių politikos vadai! Rekomenduoja prieš Lietuvą jūros manifestaciją, jei lenkų lietuvių ginčas tęstūsi be galo iš Lietuvos kaltės. Tas pat organas ir kiti artimi valdžiai organai rašo apie Zaleskio pasisekimus Lugano. Endekų spauda susilaiko nuo p. Zaleskio laimėjimo aukštininmų. O įžymus endekų darbuotojas Gląbinski, kalbėdamas pereitą sekmadienį Vilniuje linkęs matyti juose net pralaimėjimus. Jis pasakęs: „Geriausiu politinės painiavos ir beprogramiškumo pavyzdžiui yra lietuviško klausimo sprendimas. Pilsudskio žygiai Ženevoje atidavė iniciatyvą į Voldemaro rankas, nes šiandien yra ,,neva taika“ ir Lenkija jau negali ginkluotos pajėgos panaudoti lietuvių valdžios provokacijom atremti, kuri yra aklu įrankiu vokiečių rankose. Tuo tarpu, kai Lenkija „turėtų varyti aiškią ir griežtą politiką“.


Vakarykštėje spaudos konferencijoje JAV prezidentas Kenedis perskaitė iš anksto paruoštą pareiškimą apie JAV politiką Kubos atžvilgiu. Kalbėdamas apie Tarybų Sąjungos tiekimus Kubai, Kenedis pakartojo savo ankstyvesnį pareiškimą kad „šie nauji tiekimai nekelia rimtos grėsmės kokiai nors kitai šio pusrutulio daliai“. Drauge jis pridūrė: „Jeigu Jungtinės Valstijos kada nors prieis išvadą, kad reikia imtis karo veiksmų prieš komunizmą Kuboje, visi komunistų atsiųsti Kastro ginklai ir specialistai nepakeistų rezultato ir žymiau neprailgintų laiko, kurio reikia šiam rezultatui pasiekti“. „Tačiau, – pareiškė toliau Kenedis, vienašališka karinė Jungtinių Valstijų intervencija negali šiuo metu būti nei reikalinga, nei pateisinta“. Jis apgailestavo, kad „neatsakingos kalbos apie panašius JAV veiksmus“ gali suteikti autentiškumo šešėlį teigimams, kad tokia grėsmė yra. Ir išsyk po to JAV prezidentas padarė pareiškimą, kuris maža kuo skiriasi nuo „neatsakingų kalbų“, kurias jis ką tik pasmerkė. „Jeigu kokiu nors metu komunistų didinamos jėgos Kuboje sukels grėsmę arba kokiu nors būdu pažeis mūsų saugumą, taip pat ir mūsų Gvantanamo bazės saugumą…“, arba jeigu Kuba pasidarys žymi puolamoji karinė bazė Tarybų Sąjungai, tada ši šalis (t. y. JAV – Red. past.) padarys viską, kad apgintų savo ir savo sąjungininkų saugumą“. Prezidentas nuėjo dar toliau savo grasinimais ir priminė, kad „jis, kaip vyriausiasis ginkluotųjų pajėgų vadas, turi visus įgaliojimus imtis tokių veiksmų“ ir kad jis paprašė kongresą įgaliojimų pašaukti atsarginius. Kenedis faktiškai pripažino, kad Jungtinėse Amerikos Valstijose faktiškai ruošiamasi nuversti Kubos vyriausybę. „Mes, kaip ir anksčiau, dirbsime su Kubos pabėgėlių lyderiais, – pasakė jis, – kurie taip pat, kaip ir mes, ištikimi reikalui, kad ši šalis grįžta į laisvę ateityje“, Kenedis, menkai maskuodamasis, grasino ir savo „bičiuliams NATO bloke“. Jis paragino juos „atsižvelgti į padarinius, kuriuos sukels jų laivų naudojimas prekyboje su Kuba“. Toliau prezidentas Kenedis atsakė į korespondentų klausimus. Į klausimą, ar JAV vyriausybė nesuteikė licenzijų lėktuvų „U-2“ eksportui į kitas šalis, be čankaišistų vyriausybės, Kenedis atsakė neigiamai. Atsakydamas į kitą klausimą, Kenedis patvirtino, kad JAV ketina atlikti dar eilę branduolinio ginklo sprogdinimų Džonstono salos rajone, dideliame aukštyj


Pas Kėdainių apskr. buožes tarnavo piemuo. Saulei tekant mieguistas, sušalęs jis išvarydavo bandą. Lakstė per dieną stypčiodamas juodomis, suskirdusiomis kojomis per skujas, rydamas ašarą. Vakare grįždavo toks pat susivėlęs, susitraukęs į savo patalą. Tūkstančiai tokių tėvynės pamotės vaikų buvo tada, kai Štuikevičius Kazys stiepėsi, augo, vis plačiau matė ir suprato gyvenimą. Kai iš piemens amžiaus išsitiesė, stojo Štuikevičius dirbti darbininku malūnan. Vėliau Štuikevičius stoja į nelegalią komjaunimo kuopelę, pradeda išgirsti apie kitą gyvenimą, apie kitus žmonijos santvarkos pradus. Tarybinę santvarką paskelbus Lietuvoje, Kazys Štuikevičius tuoj pradeda dirbti valstybinį darbą. Kilęs karas priverčia jį evakuotis šalies gilumon. Tačiau savo gimtinės, grobikų vokiečių teriojamos, jis pamiršti negali. Štuikevičius patenka į partizanų eiles. — Žiemos metu aš atvykau į Baltarusijos miškus, — pasakoja šis nedidelio ūgio, gyvomis greitomis akimis vyras. — Teko keliauti per pūgas, per braškančias vos vos užšalusias pelkes. Rasomskio rajone aš susitikau su Baltarusijos liaudies kareiviais. Tai buvo didelis junginys, ginkluotas įvairiausiais ginklais, kulkosvaidžiais ir net viena 76 mm patranka. Partizanų eilėse buvo žilabarzdžiai seniai, 17 metų mergaitės, linksmi aukštaūgiai Baltarusijos jaunuoliai. Lietuvių prie šio junginio prisidėjo 40 žmonių. Vadovavo jiems drg. Pranevičius. Pagyvenome kurį laiką nuošaliuose baltarusių kaimuose, išsimėčiusiuose nepraeinamų girių tankmėse, žiemos metu apipustytų iki kaminų. Vieną vakarą per kaimelius pasipylė ryšininkai. Jie stukseno į užšalusius langus ir kalbėjo: — Pasiruošti žygiui. Naktį vienas junginys išžygiavo. Partizanų patranką vilko keturi arkliai, o iš priekio ir užpakalyje važiavo ir pėsčiomis žygiavo kiti vyrai. Prisiartinome vidurnaktį lygiai 12 val. prie kaimo, kur buvo įsistiprinusi vokiečių įgula. Įgula gulėjo aukštumoje, storų rąstų nameliuose. Per 500 metrų pastatėme savo pabūklą. Nutaikėme į vidurinę pirkią, kur buvo įgulos štabas. Sulikvidavę įgulą grįžome atgal. Pakeliui užsukome į malūną. Šis malūnas iš rekvizuotų tarybinių grūdų malė miltus okupantams. Vokiečių sargyba sugriuvo į roges ir šaudydami iš automatų pabėgo. Partizanai malūne paėmė 6 tonas kviečių ir rugių ir dainuodami grįžo žiemos takais į savo stovyklą. — Puikūs draugai, Baltarusijos partizanai, — baigia drg. Štuikevičius pasakoti apie buvusius kovos bičiulius. — Paskui žygiavome miškais i Lietuvą. 1943 m. vasario mėn. pabaigoje išėjome į Kazėnų miškus. Tarp kitų ėjo tada partizanai drg. Miceika, Pletkus, Pumputis. Žygiavom dieną ir naktį. Kelyje sulaukėm pavasario. Buvom gerai apsiginklavę, dėl to nieko nebijojome. Sustojome netoli Luiškių kaimo. Susitikome su kita baltarusių partizanų „Spartako“ vardo brigada. Apie 70 jų partizanų vedė drg. Ponomariovas. Spartakiečiai užėmė poilsiui vieną miško aikštelę, mes sugulėm kitoje. Aplink sustojo sargybiniai. Mes išsirengėme iki skalbinių, nusiplovėme kojas ir sugulėme prieš saulę. Apie pusdienį mūsų sargybos viršininkas vedė partizanų pamainą pakeisti budinčius. Tik 20 metrų nuo šių dviejų, staiga iš krūmo išlindo platus, žemas vokietis. Miško tylą perplėšė greitos, storai bildančios automatų serijos. Lietuvių partizanų padėtis bloga buvo tuo, kad mums reikėjo dar apsirengti… Bet čia į pagalbą atėjo draugai iš „Spartako“. Mes tuo laiku susitvarkėme, užsidėjome savo kovos nešulius ir su sava ugnimi prasimušėme iš apsupimo žiedo. Po valandos žygio sustojame. Vadas mane siunčia atgal, kad vėl sudaryčiau ryšį su draugais spartakiečiais ir išaiškinčiau, kur jie. Braunuosi per krūmus ir pro nulinkusias šakas. Atskleidžiu tankmę — prieš akis, tik ranką ištiesk — stovi 4 automašinos ir prie jų su parengtais šauti į visas puses kulkosvaidžiais 7 hitlerininkai. Kovoti prieš juos dabar beviltiška. Tik gudrumas mane gali išgelbėti. Kaip lapė metuosi atgal. Reikia perspėti draugus apie vokiečių išsidėstymo vietą. Bendromis jėgomis juos be abejo sulikviduosime. Einu per kadugyną. Ir staiga mano žingsnis lyg prikaltas vietoje. Su atkištais šautuvais stovi tiršta hitlerininkų grandinė. Ji išsilenkusi pusračiu, iš visų trijų šonų. Akimis permetu tą gaują. Apie 70 ginkluotų galvažudžių stovi ir laukia pasaloje Krintu be garso po kadugiais. Ištiesiu savo diskinį automatą. Kas bus, kas nebus, bet gyvo jie manęs negaus. Atsuku granatą, padedu po savimi. Mano planai aiškūs: jei vokiečiai pajudės į mano pusę — išleisiu automato diską, jei suspėsiu — pakeisiu dar naują, o paskui susisprogdinsiu granata. Keturias valandas taip aš išgulėjau apie 70 metrų atstumo nuo vokiečių prisispaudęs savo kūnu granatą ir parengęs šauti automatą. Kaip niekad aiškiai ir greitai dirbo mintys. Protas buvo šviesus, mano sprendimas neatšaukiamas. Staiga Šone miško suskambėjo trys šūviai. Tai vokiečiai davė ženklą nuimti pasalas miške. Hitlerininkai apsisuko ir išnyko. Kelias prieš mane vėl buvo laisvas. Savo draugus ir „spartakiečius“ radau pelkėje. Išsiskyrėme su baltarusiais. Nematomi ir negirdimi patraukėme tolyn Lietuvon, keliais, kur vedė širdys ir kovos noras.


N. A. Bulganino ir N. S. Chruščiovo pasikalbėjimas su Suomijos ministru pirmininku V. I. Sukselainenu

HELSINKIS, birželio 7 d. (TASS-o spec. koresp.-ELTA). Penktadienį, birželio 7 d., įvykusiame pasikalbėjime dalyvavo nuo Tarybų Sąjungos: TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Narys N. S. Chruščiovas, TSRS Užsienio reikalų ministras A. A. Gromyko, TSRS Kultūros ministras N. A. Michailovas, armijos generolas I. A. Serovas, TSRS Užsienio prekybos ministro pavaduotojas P. N. Kumykinas, armijos generolas M. S. Malininas, TSRS URM Kolegijos narys L. F. Iljičiovas, TSRS ambasadorius Suomijoje V. Z. Lebedevas, TSRS URM skyriaus vedėjas F. F. Moločkovas ir TSRS URM Skyriaus vedėjo pavaduotojas S. A. Afanasjevas. Nuo Suomijos pasikalbėjime dalyvavo: ministras pirmininkas V. I. Sukselainenas, ministrai N. Meinanderis, I. Virolainenas ir E. Kaitila, statssekretorius L. Tuominenas, Suomijos ambasadorius Tarybų Sąjungoje E. Vuoris, Suomijos URM skyrių vedėjai R. Enkelis, O. Kaila ir I. Vanamo, o taip pat Suomijos prekybos ir pramonės ministerijos skyriaus viršininkas G. Korchonenas. Pasikalbėjimas, prasidėjęs 10 valandą 30 minučių ir pasibaigęs 11 valandą 45 minutes, vyko draugiškai ir atvirai. Pasikalbėjimo metu susidarė galimybė naudingai pasikeisti nuomonėmis abi šalis dominančiais bendrais klausimais. Abi pusės konstatavo, kad kaimyniški santykiai tarp Suomijos ir Tarybų Sąjungos šiuo metu yra nepaprastai geri, ir yra visos prielaidos juos ir ateityje turėti tokius pat gerus, o to abi valstybės savo ruožtu nuoširdžiai siekia. Kad būtų smulkiau įvertinti kai kurie klausimai ir išnagrinėtos naujos veiklos formos, rasta tikslingu paskirti tris komisijas. Komisiją, svarstančią bendrus abiejų šalių santykius, sudaro – nuo Suomijos: užsienio reikalų ministras 1. Virolainenas, statssekretorius L. Tuominenas, Suomijos ambasadorius Tarybų Sąjungoje E. Vuoris ir Suomijos URM skyriaus vedėjas R. Enkelis; nuo Tarybų Sąjungos: TSRS užsienio reikalų ministras A. A. Gromyko, TSRS ambasadorius Suomijoje V. Z. Lebedevas, TSRS URM Kolegijos narys L. F. Iljičiovas ir TSRS URM skyriaus vedėjo pavaduotojas S. A. Afanasjevas. Kultūrinius klausimus buvo nutarta perduoti svarstyti Suomijos Užsienio reikalų ministrui I. Virolainenui ir TSRS Kultūros ministrui N. A. Michailovui kartu su atitinkamais ekspertais. Prekybos klausimus nagrinės nuo Suomijos statssekretorius Tuominenas ir Suomijos URM skyriaus vedėjas O. Kaila ir nuo Tarybų Sąjungos – užsienio prekybos ministro pavaduotojas P. N. Kumykinas ir TSRS prekybos atstovas Suomijoje A. G. Drozdovas. Pasikalbėjimo metu taip pat buvo svarstoma tarptautinė padėtis ir buvo nustatyta, kad abi valstybės kupinos vienodo noro padėti išsaugoti taiką ir taikias bendradarbiavimo formas pasaulyje ir kad Suomija siekia sutinkamai su principu, išreikštu Draugystės, bendradarbiavimo ir savitarpio pagalbos sutartyje, likti nuošalyje nuo prieštaravimų tarp didžiųjų valstybių interesų, o taip pat savo neutralia ir taikia užsienio politika padėti toliau vystyti taikos sąlygas, skyrium imant, Šiaurės Europoje.


Kalbomis apie kontrolę dangstomas nenoras nusiginkluoti

Branduoliniai sprogdinimai – blogas akompanementas 18-kos komiteto darbui.;Raskas stengiasi faktus apversti aukštyn kojomis

TASSo spec. koresp. A. Kislovas praneša: Aštuntajam 18-kos valstybių nusiginklavimo komiteto posėdžiui šiandien pirmininkavo Nigerijos užsienio reikalų ministras Dž. Vačiuku. Posėdžio pradžioje kalbėdamas kaip Nigerijos atstovas, Dž. Vačiuku bendrais posakiais ragino visuotinai ir visiškai nusiginkluoti ir stengtis sustabdyti branduolinio ginklo bandymus. Jis parėmė idėją paskelbti Afriką zona, kuri neturėtų branduolinio ginklo. Paskui Dž. Vačiuku kaip pirmininkas informavo 18-kos komiteto narius apie „tarpinį pranešimą“, gautą iš branduolinio ginklo bandymų nutraukimo pakomitečio. Šiame pranešime apgailestaujama, kad „negalima pranešti apie pažangą dėl branduolinio ginklo bandymų nutraukimo sutarties“. Išsyk po Vačiuku informacijos žodį gavo JAV valstybės sekretorius D. Raskas. Pasakęs, kad jis norįs „pakomentuoti“ pakomitečio „tarpinį pranešimą“, JAV valstybės sekretorius pareiškė „apgailestaująs“ dėl to, kad derybos dėl branduolinio ginklo bandymų nutraukimo nepažengė į priekį. Teigdamas, kad tokių bandymų nutraukimą JAV laikančios savo svarbiausiu užsienio politikos tikslu, D. Raskas mėgino suversti kaltę už susidariusią padėtį… Tarybų Sąjungai. Nieko pozityvaus D. Rasko kalboje nebuvo. Jis kaip ir anksčiau primygtinai laikėsi niekuo nepateisinto ir Tarybų Sąjungai nepriimtino reikalavimo įsteigti tarptautinės inspekcijos ir kontrolės sistemą iš esmės – NATO šalių šnipinėjimo sistemą, dangstomą tarptautine kontrole. JAV valstybės sekretoriui atsakė TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko. Mes taip pat labai apgailestaujame, pareiškė jis, kad grupė, sudaryta iš trijų valstybių atstovų ir svarsčiusi branduolinio ginklo bandymų nutraukimo klausimą, negalėjo susitarti. Mes nemažai stengėmės tiek prieš paskutinius susitikimus, tiek ir šių susitikimų metu susitarti su savo Vakarų partneriais, kad būtų pasirašytas susitarimas nutraukti branduolinio ginklo bandymus. Bet ką daryti, jeigu tie, su kuriais mes vedame derybas, nuo pat pradžios siekė sužlugdyti šias derybas. Kokia vyriausybė, siekianti nusiginkluoti, arba nutraukti branduolinio ginklo bandymus, gali, likus kelioms dienoms iki aštuoniolikos komiteto darbo pradžios, paskelbti nutarimą vėl pradėti branduolinio ginklo bandymus, tuo pačiu mesdama iššūkį visam pasauliui ir visoms valstybėms, kurios iš tikrųjų yra už nusiginklavimą? O JAV vyriausybė kaip tik taip ir padarė. Ir aštuoniolikos komitetas netrukus dirbs, griaudžiant JAV vyriausybės sprogdinamoms branduolinėms bomboms. Toliau kalbėdamas apie teigimus, kad Tarybų Sąjunga pažeidusi kažkokį moratoriumą, kai ji praėjusių metų pabaigoje įvykdė branduolinio ginklo bandymų seriją, A. Gromyko pareiškė: apie kokį moratoriumo pažeidimą čia kalbama? Ir aplamai apie kokį moratoriumą kalbama? Juk visi mes gerai žinome, tai žino ir JAV vyriausybė, kad jokio moratoriumo nebuvo, dėl moratoriumo visiškai nebuvo susitarta. Be to, Amerikos Vyriausybė dar iki Tarybų Sąjungai vėl pradėjus bandyti branduolinį ginklą visam pasauliui pareiškė, kad JAV pasilieka veiksmų laisvę. Be to, nurodė TSRS užsienio reikalų ministras, yra gerai žinoma, kad kiekvieną kartą, kai Tarybų Sąjungos vyriausybė pradėdavo vėl bandyti branduolinį ginklą, ji tik atsakydavo į atitinkamus Vakarų valstybių ir visų pirma JAV vyriausybės veiksmus. Grupė, kuri pastarosiomis dienomis vėl pradėjo savo darbą, svarstydama klausimą, ar galima susitarti, kad būtų nutraukti branduolinio ginklo bandymai, toliau pabrėžė A. Gromyko, negalėjo susitarti, nes Jungtinės Amerikos Valstijos ir jų sąjungininkai NATO bloke būtina sąlyga pasirašyti tarptautinei sutarčiai dėl bandymų nutraukimo kelia reikalavimą įsteigti tarptautinės žvalgybos ir tarptautinio šnipinėjimo sistemą Tarybų Sąjungos ir kai kurių kitų valstybių teritorijoje, nors ir vadindami tai kontrole. Mes, toliau pabrėžė A. Gromyko, pareiškiame visiškai atsakingai, kad yra visiškai įmanoma reikiamai kontroliuoti arba reikiamai stebėti, kaip vykdomas ir griežtai vykdomas – tarptautinis susitarimas nutraukti branduolinio ginklo bandymus. Mokslas ir technika dabar yra pasiekę tokią pakopą, kai nėra sunku įregistruoti bet kokius branduolinio ginklo sprogdinimus ir nustatyti, ar tai branduolinio ginklo sprogdinimai arba, kaip čia kalbėjo JAV atstovas p. Raskas, tai gamtos reiškiniai. Vakarų valstybės, kurios mėgina kritikuoti Tarybų Sąjungą už jos poziciją šiuo klausimu, toliau kalbėjo A. Gromyko, gerai žino tikrąją padėtį. Ir jos gerai žino, jog mes žinome, kad joms yra žinoma, kokia iš tikrųjų yra padėtis. Ir vis dėlto Vakarų valstybių atstovai diena iš dienos teigia, kad mokslo laimėjimai šiandien neteikia galimybės atskirti branduolinio ginklo sprogdinimų nuo gamtos reiškinių. Mokslas vienas, gamtos dėsniai vieni ir tie patys. Mes negalime sutikti, kad šie gamtos dėsniai palankesni Tarybų Sąjungai, negu Jungtinėms Amerikos Valstijoms. Mes taip pat negalime patikėti, kad Jungtinės Amerikos Valstijos nesugeba turėti arba gaminti tokios pat kokybės įrankių branduoliniams sprogdinimams registruoti, kokių turi Tarybų Sąjunga. Kur gi tada tiek išliaupsinta Amerikos technika? Priminęs, kad Prancūzijos atstovų aplamai nėra už derybų stalo, A. Gromyko kalbėjo toliau: Tarybų Sąjungos vyriausybė jau yra pareiškusi, kad tarptautinis susitarimas dėl branduolinio ginklo bandymų nutraukimo yra įmanomas tiktai tuo atveju, jeigu šį susitarimą pasirašys visų branduolinių valstybių vyriausybės. Mums, Tarybų Sąjungai, ir Jungtinės Amerikos Valstijos, ir Anglija, ir Prancūzija kaip branduolinės valstybės – tai vienos šeimos nariai. Tai NATO karinio bloko nariai. Vadinasi, vienintelė teisinga išvada, kurią ir padarė Tarybų Sąjungos vyriausybė, yra ta, kad tarptautinį susitarimą galima pasirašyti tik tuo atveju, jeigu įsipareigojimus pagal šį susitarimą prisiims visos branduolinės valstybės, o ne du trečdaliai arba netgi trys ketvirtadaliai šių valstybių. Tarybų Sąjungos vyriausybė, toliau kalbėjo TSRS užsienio reikalų ministras, ne kartą analizavo padėti ir padarė išvadą, kad branduolinio ginklo bandymų nutraukimo klausimu nesusitarta todėl, jog kažkas, matyti, yra tos nuomonės, kad Jungtinėms Valstijoms ir jų sąjungininkams naudinga toliau bandyti branduolinį ginklą. Tarybų Sąjungos vyriausybė, toliau pareiškė A. Gromyko, nuoširdžiai tikisi, kad Jungtinių Amerikos Valstijų ir kitų branduolinių Vakarų valstybių vyriausybės peržiūrės savo poziciją, blaiviau atsižvelgs į padėtį, atsisakys varžybų branduolinio ginklo bandymų srityje ir sutiks pasirašyti atitinkamą tarptautinę sutartį dėl bandymų nutraukimo. Baigdamas A. Gromyko kalbėjo apie padėtį, susidariusią aštuoniolikos komitete pirmojoje jo darbo stadijoje. Giliau neanalizuodamas šios padėties, pareiškė jis, norėčiau Tarybų Sąjungos delegacijos vardu pasakyti, kad, deja, mūsų komiteto darbo pradžia neteikia vilčių ne tik svarstant klausimą, ar galima susitarti, kad būtų nutraukti branduolinio ginklo bandymai, bet ir sprendžiant kitus nusiginklavimo klausimus. Išklausę užsienio reikalų ministrų pareiškimus apie atitinkamų valstybių politiką nusiginklavimo srityje, mes labai abejojame, ar visos čia atstovaujamos valstybės siekia nusiginkluoti. Nespėliokime, neužbėkime įvykiams už akių. Norėjau tik atvirai pareikšti šią nuomonę, kuri mums susidarė jau pirmosios darbo stadijos pagrindu. Ir mes raginame visus dalyvius, visas šiame komitete atstovaujamas vyriausybes kuo rimčiausiai ir įsisąmoninus didelę joms tenkančią atsakomybę stengtis žengti žingsnį pirmyn, susitarti nusiginklavimo klausimais ir visiems laikams pašalinti karo grėsmę. Paskui paėmęs žodį Didžiosios Britanijos užsienio reikalų ministras lordas Hiumas, nors ir ragino „perkalti kalavijus į arklus“, taip pat viską suvedė į klausimą, kad reikia įsteigti tarptautinę kontrolės ir inspekcijos sistemą. Posėdžio pabaigoje pirmininkaujantis Dž. Vačiuku pateikė komitetui rekomenduojamą dviejų pirmininkų tolesnę 18-kos valstybių nusiginklavimo komiteto darbo tvarką. Ši tvarka numato, kad plenariniuose posėdžiuose komitetas turi tuojau pat pradėti spręsti savo svarbiausią uždavinį – siekti visuotinio ir visiško nusiginklavimo susitarimo. Šiuo tikslu jis apsvarstys Tarybų Sąjungos pateiktą visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą, taip pat JAV programą, išdėstytą prezidento Kenedžio kalboje 1961 metų rugsėjo 25 dieną, ir kitus pasiūlymus, kurie buvo arba bus vėliau pateikti. Pasiūlyme toliau numatoma, kad, lygiagrečiai su ruošiamu visuotinio ir visiško nusiginklavimo susitarimu ir nepakenkiant šiam darbui, bus įsteigtas komitetas iš visų 18-kos valstybių nusiginklavimo komiteto narių atstovų. Jis svarstys įvairius pasiūlymus apie priemones, kuriomis siekiama mažinti tarptautinį įtempimą, stiprinti pasitikėjimą tarp valstybių ir skatinti visuotinį ir visišką nusiginklavimą. Galų gale numatoma, kad neoficialiuose posėdžiuose bus toliau neoficialiai svarstomi komitetui iškilę klausimai. Šie pasiūlymai, kuriuos vietos sluoksniai iš viso laiko įgyvendinimu Tarybų Sąjungos praktinės linijos – komitetas turi dalykiškai kūrybiškai spręsti svarbiausią savo uždavinį – buvo priimti be prieštaravimų. Tik JAV valstybės sekretorius D. Raskas pareiškė, kad, jo delegacijos nuomone, ateityje gali būtinai prireikti įsteigti pakomitečius. Tuo šiandieninis posėdis pasibaigė. Kitas posėdis įvyks kovo 26 d.


Vakar į Strasbūrą dalyvauti Europos tarybos parlamentinės asamblėjos 44-ojoje sesijoje išvyko Lietuvos Respublikos AT paskirti atstovai-deputatai A.Brazauskas, J.Karvelis, J.Tamulis ir šios delegacijos vadovas deputatas E.Gentvilas. - Vyksime įgyvendinti anksčiau pasiūlytos idėjos, kad Europos taryboje būtų sudarytas laikinasis komitetas, kuris stebėtų derybų tarp Estijos ir Rusijos, Latvijos ir Rusijos bei Lietuvos ir Rusijos eigą - Eltos korespondentui pasakė delegacijos vadovas E.Gentvilas. Toks laikinasis derybų stebėjimo komitetas galėtų būti įkurtas jau artimiausiu metu šalių, kurios nėra pilnateisės Europos tarybos narės, komiteto posėdyje. Mūsų delegacijų nariai jau buvo susitikę Rygoje ir parengė laikinojo komiteto veiklos nuostatus. Taigi dabar Strasbūre reikėtų juos dar kartą aptarti ir įkurti tokį komitetą. Tuomet Europos taryba taptų tam tikra tarptautine Rusijos ginkluotės, kariuomenės išvedimo ir ekonominių derybų tarp Rusijos ir Baltijos valstybių stebėtoja. Manome, kad toks stebėjimas iš šalies, iš Europos tarybos, turėtų palengvinti, optimizuoti derybų eigą. Lietuva, nuo praėjusių metų rugsėjo mėnesio turinti Europos tarybos specialaus svečio teises, taip pat dalyvaus svarstant Vakarų Europos šalių ekonominės pagalbos Rytų Europos valstybėms klausimą.


Didžiausios Rusijos problemos yra ne ekonomikos, o veikiau psichologinės. Dabartinė finansų krizė tik rodo, kad Rusija serga. Todėl reikia šalinti ne tik ligos simptomus, bet ir jos priežastis. Ilgai valstybė išleisdavo daugiau negu gaudavo. Tai ir sukėlė pasitikėjimo krizę, o ši savo ruožtu yra svarbiausia finansų krizės priežastis, pareiškė Rusijos premjeras Sergejus Kirijenka interviu laikraščiui “Le Figaro” prieš savo pirmą oficialų vizitą į Paryžių. Žmonės pavargo nuo reformų, nes nemato konkrečių rezultatų. Vis dėlto Rusijoje per kelerius metus įvyko didžiulių permainų, kitomis sąlygomis tam reikėtų kelių dešimtmečių. Kirijenka pabrėžė, kad Rusijos ekonomika atsigauna, 1997 metais ji išaugo 1,5 proc. Uždaromos tos įmonės, kurių produkcija nekonkurencinga arba pernelyg brangi. Jeigu valstybė toliaujas rems ir finansuos, pirmiausia nukentės gyventojai. Naujoji Rusijos vyriausybė nepriklauso nė nuo vienos partijos. Jos pagrindinis uždavinys - pasiekti konkrečių ekonomikos rezultatų, užbaigti angliakasių streiką, stabilizuoti finansų rinką, garantuoti visos ekonomikos augimą. Premjeras pabrėžė, kad Rusijos prezidentas Borisas Jelcinas yra valstybės stabilumo garantas. Istorinė Jelcino misija dar nesibaigė. Kirijenka sakė, kad rublis nebus devalvuotas. Turėdama 14 mlrd. dolerių atsargas Rusija neprašys papildomos Tarptautinio valiutos fondo finansinės pagalbos, nes skolos dar padidėtų. Premjeras Kirijenka nutarė pertvarkyti ir sumažinti Rusijos vyriausybės aparatą. Iš 38 jo struktūrų liks 21. Dabar yra 22 departamentai, bus 16. Premjero ir vicepremjerų sekretoriatų skaičius bus sumažintas nuo 12 iki 4. Iki šiol vyriausybės aparate dirbo 1 450 žmonių. Jų bus sumažinta 30 proc. Prezidentas Borisas Jelcinas vakar pareiškė, kad pastaraisiais mėnesiais Rusijoje blogiau surenkami mokesčiai, ir pagrasino griežtomis priemonėmis, net baudžiamosiomis bylomis tiems, kurie nesumokėjo daug mokesčių. Stambių įmonių direktorius, kurie nemoka mokesčių, prezidentas savo įsaku pašalins iš pareigų, be to, jiems dar bus iškeltos baudžiamosios bylos. Jelcinas pažymėjo, kad buvęs mokesčių tarnybos vadovas Aleksandras Počinokas dirbo pasyviai. Rusijos finansų krizė paskatino didžiąsias pasaulio valstybes tartis dėl bendros pagalbos Maskvai. Pirmadienį Rusijos akcijų kursas vėl svyravo ir destabilizavo kitų pasaulio šalių biržas. Daugelis šalių būgštauja, kad finansiniai nesklandumai gali pakenkti politiniam Rusijos stabilumui. Tačiau kai Rusijos biržos užsidarė, JAV pranešė, jog tariasi su kitomis Didžiojo septyneto šalimis del finansų pagalbos suteikimo Rusijai. Buvo patvirtinta, kad Didžiojo septyneto šalys - JAV, Italija, Prancūzija, Vokietija, Japonija, Didžioji Britanija ir Kanada - gali papildyti Tarptautinio valiutos fondoskiriamą 9,2 mlrd. dolerių paskolą. Šį mėnesį turėtų būti suteikta paskutinė jos dalis - 670 mln. dolerių. Finansų specialistai tvirtina, jog Vidurio ir Rytų Europos akcijų biržos dar nėra pakankamai tvirtos, kad atsispirtų Rusijos ekonomikos krizės sukeltam nuosmukiui. Nors visos Vidurio Europos akcijų rinkos pastebimai sustiprėjo po praėjusių metų finansų krizės, Rusijos akcijų bei vertybinių popierių rinkų krizė praėjusią savaitę paveikė ir jas. Ekspertų teigimu, kai susvyravo Rusijos, didžiausios regiono rinkos, finansų pamatai, nenuostabu, kad sumažėjo investuotojų pasitikėjimas ir mažesnėmis, nors ir kur kas likvidesnėmis, viso regiono rinkomis. Rusijos bei Vidurio Europos finansų rinkų nuosmukis neigiamai atsiliepė ir Vokietijos, pagrindinės šio regiono investuotojos, markės kursui. Kol kas labiausiai Rusijos krizė pakenkė Lenkijos, Čekijos bei Vengrijos akcijų rinkoms. Politinis dviejų pastarųjų valstybių nestabilumas dar labiau stiprina užsienio investuotojų būgštavimus.


Seimas masinius trėmimus iš Lietuvos į SSRS paskelbė karo nusikaltimais, taip pat papildė Baudžiamąjį kodeksą įstatymo “Dėl atsakomybės už Lietuvos gyventojų genocidą” pagrindinėmis nuostatomis. Piliečių chartijos taryba, pabrėždama, kad dabar ypač aktualu rinkti medžiagą naujausiai -pasipriešinimo okupacijoms karo ir pokario laikotarpiu - Lietuvos istorijai parengti, kreipiasi į visuomenę, švietimo ir mokslo, kultūros ministrus, LGGRT centro generalinę direktorę. Visuomenė, pirmiausia jaunimas - moksleiviai ir studentai, mokytojai ir dėstytojai, bibliotekininkai ir visi kiti šalies šviesuoliai - kviečiami įsijungti į prisiminimų rinkimo darbą. Toliau kreipimesi, kurį pasirašo Piliečių chartijos tarybos pirmininkas Vytautas Kubilius bei sekretorius Eugenijus Ignatavičius, teigiama. Siūlome ateinančius mokslo metus paskelbti nuo okupacijos nukentėjusių žmonių prisiminimų rinkimo metais. Šiam darbui sutelkti visas visuomenės jėgas, spaudą, radiją, televiziją. Darbui organizuoti sudaryti koordinacinę grupę iš LGGRT centro, politinių kalinių ir tremtinių organizacijų, Švietimo ir mokslo bei Kultūros ministerijų, Kraštotyros ir Žurnalistų draugijų atstovų. Prašyti Vyriausybės lėšų įsigyti užrašymo techniką, kuri akcijos dalyviams būtų didžiausia dovana, nes būtų galima našiau ir lengviau dirbti. Metodika ir anketomis turėtų pasirūpinti LGGRT centras. Jame būtų kaupiama ir surinktoji medžiaga. Darbą siūlome pradėti nuo konkrečios artimiausios užduoties: rinkti medžiagą papildytam ir pataisytam enciklopedinio žinyno “Tremties ir įkalinimo vietos” antrajam leidimui. Pirmasis, išėjęs prieš pustrečių metų, buvo rengtas tik pagal apklaustų 1000 buvusių politinių kalinių ir tremtinių prisiminimus. Todėl žinyne neišsamiai ir nelabai tiksliai aprašyta tik dalis Sibiro vietų, kuriose būta lietuvių. Rengiant antrąjį leidimą, šių trūkumų reikėtų išvengti ir pasistengti aprašyti visas vietoves. Tam tikslui tektų apklausti apie 15-20 tūkstančių lietuvių, pasklidusių po visą Lietuvą. O Lietuvoje nuo okupacijų nukentėjo apie pusę milijono gyventojų! Šio darbo negalima nei atidėlioti, nei ištęsti per keletą metų, nes liudytojų ir įvykių dalyvių kasdien katastrofiškai mažėja. Piliečių chartijos taryba prašo Švietimo ir mokslo ministeriją: iki naujųjų mokslo metų pradžios dar kartą peržiūrėti bendrojo lavinimo, aukštųjų mokyklų mokymo ir egzaminų programas, pasigilinti, ar jose pakankamai nuosekliai ir išsamiai nušviesti svarbiausieji pokario įvykiai Lietuvoje, Sibiro tremtis ir lageriai, emigracija į Vakarus. Reikalui esant, šias programas papildyti; per rajonų švietimo skyrius rekomenduoti mokyklų direktoriams, mokytojams ir moksleiviams aktyviai dalyvauti minėtoje akcijoje, rinkti prisiminimus savo mokyklų apylinkėse, o surinktą medžiagą analizuoti, panaudoti per pamokas, įvairius konkursus ir kitokius renginius, organizuoti žymesnių datų ir įvykių minėjimus; sudaryti ir patvirtinti rekomenduotinos literatūros pokario temomis (prisiminimų knygų, mokslo studijų, žinynų) sąrašą ir padėti mokykloms ir bibliotekoms įsigyti nors po vieną šių knygų egzempliorių; kitais metais šalyje bus pažymimas partizanų generolo, Lietuvos laisvės kovų sąjūdžio prezidiumo tarybos pirmininko Jono Žemaičio 90 metų jubiliejus. Vyriausybės nutarimu ir Švietimo ir mokslo ministerija įpareigota prisidėti prie šio renginio. Tikimasi sulaukti moksleivių rašinių konkurso laisvės kovų tema; mokyklų vadovams, mokytojams ir auklėtojams būtų prasminga telkti moksleivius tvarkyti neprižiūrimas istorinių įvykių vietas, laisvės kovų ir partizanų atminimo paminklus, apleistus jų kapus. Neužmiršti ir vienišų, netekusių artimųjų buvusių rezistentų, tremtinių ir šiaip reikalingų globos žmonių, nors retkarčiais juos aplankyti, pagerbti ir pagloboti. Moksleiviams, įsitraukusiems į tokias akcijas, atliekantiems bent pačias kukliausias užduotis, akistatų su anų dienų tikrove akimirkos galėtų tapti puikia žmoniškumo ir pilietinio sąmonėjimo mokykla.


Parlamentą paleidus, Prancūzijoj prasidėjo smarki rinkimų kampanija.


Litvinovas siūlo visuotinį nusiginklavimą.

Kovo 19 d. popiet įvykusiam Tautų Sąjungos nusiginklavimo komisijos posėdy rusų delegatas Litvinovas išdėstė Sovietų Rusijos pasiūlymą visiškai panaikinti visus sausumos, jūrų ir oro ginklus. Litvinovas reikalavo, kad visiškas nusiginklavimas būtų įvykdytas per ketverius metus, bet jau artimiausiais metais jis turėtu būt taip suvaržytas, jog sukelti karai būtų labai sunku. Toliau Litvinovas pareikalavo, kad nusiginklavimo konferencija būtų sušaukta neatidėliojant ir kad jos darbų pagrindan būtų padėtas Sovietų Rusijos pasiūlymas. Vokiečių delegatas grovas Bernstorffas, o taip pat turkų užsienių reikalų ministeris Tewfik Ruchdi bey rusų pasiūlymą sveikino pažymėdami, kad kai kurios jo geros idėjos turinčios būt apsvarstytos. Diskusijos šiuo klausimu įvyks kovo 20 d.


Pirmą kartą per nepriklausomos Lietuvos gyvavimo periodą teismas paskelbė nuosprendį sovietinio genocido vykdytojams. Deja, netrukus nuosprendis buvo panaikintas. Specialistų nuomone, ši byla yra lyg barometras, parodysiantis, ar valstybė pajėgi deramai įvertinti okupacijos metus. Praėjusią savaitę Aukščiausiasis Teismas panaikino Vilniaus apygardos ir Apeliacinio teismų nuosprendžius byloje, kurioje už genocidą buvo nuteisti trys buvę stribai, ir grąžino bylą (kurios tyrimas užtruko daugiau nei šešerius metus) Vilniaus apygardos teismui iš naujo nagrinėti. Aukščiausiojo Teismo Baudžiamųjų bylų skyriaus kolegijos narys, dalyvavęs priimant tokį sprendimą, teigė, jog nuosprendis panaikintas, nes buvo šiurkščiai pažeisti Baudžiamojo proceso kodekso reikalavimai. Teismo sprendimas grąžinti minėtą bylą nagrinėti iš naujo, nukentėjusiems atstovaujančio advokato nuomone, nutolins teisingumo vykdymą dar mažiausiai kelerius metus. Būgštaujama, ar senyvo amžiaus teisiamieji ir nukentėjusieji iš viso sulauks proceso pabaigos. Panaši ir kitų genocido bylų perspektyva - Lietuvos teisės sistema dėl įvairių priežasčių nepasirengusi (arba nesugeba) pasmerkti budelius greičiau nei per dešimtmetį. Minėta byla, nors ir trumpam, Lietuvoje tapo pirmu procesu, kai komunistinio genocido vykdytojai buvo pripažinti kaltais.


Įkaitą padėjo išlaisvinti ryšys su Džocharu Dudajevu

Išlaisvinant iš čečėnų banditų nelaisvės verslininką Viktorą Grodį svarbiausią vaidmenį atliko Čečėnijos nacionalinės gvardijos kariai, teigia Romualdas Ozolas. Vakar jis susitiko su neįvardytu Valstybės saugumo departamento pareigūnu ir išlaisvinimo operacijoje reikšmingą vaidmenį atlikusiu lietuviu Vytautu Eidukaičiu. Jis yra velionio Čečėnijos prezidento Džocharo Dudajevo bendražygis. Pasak R. Ozolo, kalbėti apie išlaisvinimo operacijos detales dar anksti, “nes darbas dar nėra visiškai baigtas”. R. Ozolas taip pat atsisakė komentuoti su R. Grodžio patekimo į nelaisvę istorija susijusius dalykus. Po susitikimo VSD pareigūnas buvo išlydėtas pro atsargines R. Ozolo kabineto duris. “Dar nėra suimti V. Grodžio pagrobėjai”, - sakė R. Ozolas. Jis atsisakė komentuoti, koks gali būti banditų likimas, jeigu juos pavyks suimti. Kaip žinoma, pagal Čečėnijoje galiojantį Šariato įstatymą žmonių grobikams gresia mirties bausmė. “Darbas buvo dirbamas artėjant prie Grodžio tris keturis mėnesius”, - sakė R. Ozolas. “Buvo laipsniškai einama į tai, kad atsiimtume jį gyvą, o ne negyvą”. “Nebuvo imamasi jokių veiksmų, kurie galėtų pareikalauti bet kurios pusės aukų”,- sakė R. Ozolas. Svarbiausią vaidmenį išlaisvinimo operacijoje atliko Nacionalinės gvardijos kovotojai, vadovaujami buvusio karo didvyrio lauko vado Mahomedo Chambijevo. Tačiau pagrindinis vaidmuo, grąžinant V. Grodį į Lietuvą, teko VSD. Lietuvos URM konsulinio departamento direktoriui Rimantui Šidlauskui ir Lietuvos ambasados Maskvoje konsulinio skyriaus darbuotojams. Pasak R. Ozolo, Rusijos valdžia ir teisėsaugos struktūros neturėjo nieko bendra su operacija. Kategoriškai paneigtos prielaidos, kad išlaisvinant V. Grodį mainais čečėnams buvo atiduotas kitas žmogus arba sumokėta išpirka. R. Ozolas žadėjo perduoti padėkos raštus Čečėnijos prezidentui Aslanui Maschadovui, Nacionalinės gvardijos vadui M. Chambijevui, šeimoms, kurios padėjo išlaisvinti V. Grodį. V. Eidukaitis, paprašytas paaiškinti savo vaidmenį operacijoje, atsakė: “Mus sieja Džocharas”.


Kinijos Raudonojo kryžiaus draugijos pasiūlymas

Vakar KLR užsienio reikalų ministerija informavo Indijos ambasadą, kad gruodžio 5 d. Kinijos Raudonojo kryžiaus draugija perduos Bomdile (rytinis pasienio ruožas) pirmąją grupę sergančių ir sužeistų indų karių. Po šios 50 žmonių grupės, kurią paėmė į nelaisvę kinų pasieniečiai, Indijos Raudonojo kryžiaus atstovams bus perduoti kiti ligoniai ir sužeistieji. Kinijos Raudonasis kryžius nusiuntė atitinkamą pranešimą į Del


Laikraštis „Jumanitė“ išspausdino Alžyro Komunistų partijos kreipimąsi į Alžyro liaudį ryšium su rugsėjo 20 d. įvyksiančiais parlamento rinkimais. Alžyro Komunistų partija, – sakoma kreipimesi, reiškia pasitenkinimą tuo, kad lemiamas darbo žmonių ir visos liaudies įsikišimas neleido aštriems prieštaravimams, iškilusiems nacionalinio išsivadavimo fronte, sukelti mūsų šalyje avantiūros ir pilietinio karo. Mūsų partija karštai sveikina alžyriečių politinį subrendimą ir tą faktą, jog jie supranta, kad dėl politinių ir ideologinių nesutarimų nacionalinio išsivadavimo fronto vadovų tarpe negalima užmiršti, kad svarbiausias mūsų šalies priešas tebėra kolonializmas ir jo sąjungininkai, susibūrę Atlanto bloke. Nacionalinio išsivadavimo fronto politbiuro pripažinimas centrine valdžia iki bus sudaryta centrinė vyriausybė – pripažinimas, dėl kurio ryžtingai kovojo mūsų partija, sukėlė visų mūsų tautiečių širdyse rimtų vilčių. Padaryti galą anarchijai ir grėsmei, kad Alžyras virs antruoju Kongu, nugalėti baisų badą, nedarbą, ligas, dvasios smukimą, nutraukti piktnaudžiavimus ir padaryti galą antidemokratiniams metodams, prieštaraujantiems mūsų tėvynės garbei ir interesams, greit reorganizuoti nacionalinio išsivadavimo armiją – štai ko tikisi dabar visi alžyriečiai ir kas bus įmanoma Alžyro valstybės gyvavimo dėka po būsimųjų steigiamojo susirinkimo rinkimų. Alžyro Komunistų partija, toliau sakoma kreipimesi, apgailestauja dėl nedemokratinių metodų, kuriais buvo vadovautasi keliant kandidatus. Tai pasireiškė tuo, kad buvo nušalintos kai kurios politinės srovė


K. GARŠVA: „LIETUVOS RYTAI – VISŲ MŪSŲ PILIEČIŲ RŪPESTIS!“

- Kokia suvažiavimo programa? - Nuo paskutinio draugijos suvažiavimo praėjo metai ir pagal įstatus jau gali būti šaukiamas eilinis suvažiavimas. Pateiksime informaciją apie draugijos atliktą darbą, aptarsime draugijos, Rytų Lietuvos reikalus, papildysime savo įstatus, programą, priimsime kitus dokumentus, išrinksime tarybą. 17 val. numatomas Rytų Lietuvos etnografinių ansamblių koncertas. - Kuo skyrėsi šie metai nuo praėjusių metų draugijos veiklos? Kokie planai? - Atidarytas J. ir M. Šlapelių muziejus, draugija gavo patalpas buvusioje Vytauto Didžiojo gimnazijoje (A. Jakšto g. 9, Vilnius, tel. 627009). Birutė Maskonytė susisiekė su senaisiais vilniečiais - renka jų atsiminimus. Pirmas atsiminimų rankraštis įteiktas Kraštotyros draugijai, kuri ketina juos išleisti. Dėl Rytų Lietuvos reikalų draugijos taryba parengė 60 raštų įvairioms valstybės instancijoms. Draugijos nariams įteiksime pažymėjimus, toliau formuosime darbo grupes, skyrius. Jie jau veikia Vilniaus, Šalčininkų, Švenčionių ir Ignalinos rajonuose, Vilniuje, Kaune ir Panevėžyje. Tačiau Lietuvos rytai turi būti visos Respublikos piliečių rūpestis. - Vos įsteigta „Vilnijos“ draugija gana aktyviai kėlė šio krašto lietuvių problemas, neretai aplenkdavo oficialias valstybės įstaigas, gerokai išgąsdindama vietinius gyventojus. Dabar, išsibarsčius po Gervėčių ir kitų parapijų klubus, entuziazmas lyg ir išblėso. Kas turi rengti mokslininkų išvykas į etnografinius pakraščius, tyrinėti lietuviškus kaimus už Lietuvos ribų - Apso, Pelesos apylinkėse ir kitur? Juk neužtenka per tuos kaimus grupelei patriotų pervažiuoti, papolitikuoti. Vietiniai žmonės laukia nuolatinės atramos ir dėmesio. - Pakito Lietuvos politinė padėtis, mažiau ir mes politikuojame. Kuriami centrai, kurie galėtų kompleksiškai tyrinėti čia išlikusią lietuvišką kultūrą, gražiai pabendrauti su žmonėmis, padėti bent knygomis, vaistais. Labai svarbu, kad visa Lietuva jaustų pareigą padėti Vilniaus kraštui. Turime neramių žinių, kad bandoma drumsti žmonių gyvenimą, nuteikti juos priešiškai, sukiršinti. Tam tikros grupuotės ragina 1920-1939 m. okupuotą Lietuvos teritoriją vėl prijungti prie Lenkijos ar Baltarusijos (Gudijos). Už Lenkijos ribų gyvenantiems lenkams Lenkija pernai skyrė per 200 milijardų zlotų, šiemet - 530 milijardų. Oficialiai tie pinigai skiriami tautinei kultūrai, švietimui palaikyti, bet neretai lėšos naudojamos politikavimui. Lenkijoje veikia apie 10 revanšistinių organizacijų, kurios Lietuvos Respublikos AT Lenkų frakcijai, Lietuvos lenkų sąjungai siuntinėja raštus, teikia instrukcijas. - Ar nepasitaisė jūsų santykiai su Lietuvos lenkų sąjunga? - Nesutariame dėl Lietuvos istorijos, Respublikos teritorijos nedalomumo (tai numatyta Laikinajame pagrindiniame įstatyme, pripažinta pilietybės priėmimo pasižadėjime), kultūrinės autonomijos garantijų. „Vilnijos“ draugija okupantų nutautintiems lietuviams, gudams, lenkams ir visiems kitiems reikalauja sudaryti galimybę patiems pasirinkti tautybę, kalbą ir t. t. Įtampą didina autonomininkai, dabar pakeitę taktiką. Jie platina gandus, kad „Vilnija“ neva skelbianti, jog „Vilniaus krašte lenkų nėra“, neva mūsų draugija „pasiruošusi jiems (lenkams) padėti asimiliuotis su lietuviais“, „reikalauja iš mokyklų išimti lenkiškus vadovėlius“, perimti laikraštį „Kurjer Wilenski“ ir t. t. („Nowy Swiat“, 1992.02.10). - Rytų Lietuvos kultūra, už Respublikos ribų gyvenančiais vietiniais lietuviais rūpinasi ir ministerijos, ir kitos valstybės įstaigos… - Jos turėtų geriau atlikti savo darbą, konsultuotis su draugijos sutelktais specialistais. - Ačiū už pokalbį.


TASS'o PRANEŠIMAS apie naujus branduolinio ginklo bandymus Tarybų Sąjungoje

Rugpiūčio 24 ir 30 d. d. Tarybų Sąjungoje buvo atlikti branduolinio ginklo bandymai. Šiais, kaip ir numatomais kitais, bandymais siekiama patobulinti branduolinį ginklą ir parengti naujus jo tipus, pritaikant įvairių kariuomenės rūšių apginklavimui. Tarybų Sąjungoje branduolinio ginklo bandymai atliekami bendra taisykle, dideliame aukštyje: tai įgalina smarkiai sumažinti radioaktyviųjų kritulių iškritimą. Tam pačiam tikslui bandomuose užtaisuose naudojamas minimaliai leistinas aktyviųjų medžiagų kiekis. Ryšium su minėtais branduolinio ginklo bandymais Tarybų Sąjungoje. TASS-as yra įgaliotas pareikšti: Tarybinė vyriausybė, vadovaudamasi savo taikinga politika, ne kartą yra pateikusi Suvienytųjų Nacijų Organizacijai pasiūlymus besąlygiškai uždrausti atominį ir vandenilinį ginklą. 1956 metų pavasarį TSRS Vyriausybė pateikė pasiūlymą, kad valstybės, turinčios atominį ir vandenilinį ginklą, įsipareigotų nutraukti šių ginklo rūšių bandymus abi nepriklausomai nuo to, ar bus pasiekti susitarimai kitais nusiginklavimo klausimais. Toks susitarimas galėtų būti pirmuoju žingsniu į atominio ginklo uždraudimą bei sunaikinimą ir padėtų sustiprinti pasitikėjimą tarp valstybių. JAV valstybės veikėjai tarybinių atominių bandymų proga kalba, kad reikia įvesti tarptautinę kontrolę atominei energijai. Tarybinė vyriausybė yra tos nuomonės, kad jokia specialios kontrolės branduoliniams bandymams sistema nereikalinga, nes šiuolaikinės techninės priemonės įgalina lengvai susekti branduolinio ginklo bandymus bet kuriame žemės rutulio taške. Tačiau yra žinoma, kad šio Tarybinės vyriausybės pasiūlymo, kaip ir pasiūlymo uždrausti atominį bei vandenilini ginklą, neparemia Jungtinės Amerikos Valstybės ir kai kurios kitos Vakarų valstybės. Taip pat yra žinoma, kad Jungtinėse Amerikos Valstybėse ir Anglijoje šiais metais vyko branduolinio ir termobranduolinio ginklo bandymai. Tarybinė vyriausybė negali nesiskaityti su šiomis aplinkybėmis ir yra priversta, vadovaudamasi savo saugumo interesais, skirti reikiamą dėmesį branduolinio ginklo bandymams. Vis dėlto Tarybinė vyriausybė ketina ir toliau ne mažiau stengtis, kad būtų pasiektas tarptautinis susitarimas dėl visiško uždraudimo gaminti, laikyti ir naudoti branduolinį ginklą ir kad būtų uždrausti bandomieji šio ginklo sprogdinimai. Tarybinė vyriausybė kartu visaip plečia atliekamus atominės energijos naudojimo taikiems tikslams darbus.


Žiniomis iš Hankau, paleisti iš įvairių armijų kareiviai, susijungę su kitais gaivalais, sudarė komunistų kariuomenę ir užpuolę Leiyango miestą, kurį beveik visiškai sunaikino, išžudydami po baisiausių kankinimų gyventojus. Tarp kita ko jie sudegino 300 budistų vienuolių, kurie buvo užsidarę savo vienuolyne. Po žudynių ir plėšimų komunistai pasitraukė į Kwansi pusę. Paskutinėmis žiniomis, jie paėmę Kwaeiliną.


Sekančių metų vasarą tūkstančiai žiūrovų pamatys įdomias viso pasaulio jaunimo sporto varžybas, kurios įvyks Maskvoje. Trečiąsias tarptautines draugiškas jaunimo sporto žaidynes organizuoja Tarybų Sąjungos Olimpinis komitetas. Jis pasiuntė kvietimus visiems nacionaliniams Olimpiniams komitetams ir Tarptautinėms sporto federacijoms. Žaidynėse dalyvaus rinktinės komandos šalių, įeinančių į Tarptautines sporto federacijas, komandos sporto klubų - nacionalinių federacijų narių ir atskiri šių klubų sportininkai. Olimpinis komitetas parengė būsimų varžybų nuostatus. Į žaidynių, kurios vyks nuo liepos 29 d. iki rugpiūčio 10 d., programą įtrauktos varžybos 1š 24 sporto šakų vyrams ir iš 15 - moterims. Vyrai ir moterys dalyvaus krepšinio, dviračių sporto (trekas ir plentas), tinklinio, gimnastikos, irklavimo, lengvosios atletikos, plaukymo, šuolių į vandenį, rankinio, šaudymo iš lanko, teniso, stalo teniso, fechtavimo, badmintono (Azijos šalyse paplitęs teniso variantas) varžybose. Vyrams teks taip pat dalyvauti bokso, laisvųjų ir klasikinių imtynių, sunkiosios atletikos, vandensvydžio, šiuolaikinės penkiakovės, regbi, futbolo ir žolės riedulio varžybose. Organizuojamos nacionalinių sporto šakų parodomosios sportininkų ir atskirų komandų varžybos. Bet kurios šalies komanda galės jas pademonstruoti žaidynių dalyviams. Geriausi Maskvos sporto įrenginiai skiriami žaidynių dalyviams. Žaidynės bus atidarytos didžiule sporto švente Centriniame V. I. Lenino vardo stadione. Šiame puikiame Maskvos stadione vyks daugumas varžybų. Tačiau ne visos. Pavyzdžiui, imtynininkai pasirodys Universiteto sporto manieže, boksininkai – Sokolnikų dirbtinio ledo čiuožykloje, dviratininkai - „Jaunųjų pionierių“ stadiono treke, tinklininkai „Dinamo“ stadione. Irklavimo varžybos vyks Chimkų vandens saugykloje, o futbolininkų susitikimai – ne tik Maskvoje, bet ir Leningrade, Kijeve, Minske bei kituose miestuose. Sporto varžybos festivalio dienomis neapsiribos tarptautinėmis žaidynėmis. Festivalio Tarptautinis parengiamasis komitetas nutarė darbininkų, studentų ir jaunimo sporto organizacijų, nepriklausančių tarptautiniams sporto susivienijimams, nariams organizuoti lengvosios atletikos, tinklinio, plaukymo, šuolių į vandeni, gimnastikos, stalo teniso, krepšinio, dviračių sporto, futbolo ir kai kurių kitų sporto šakų varžybas. Tačiau ir tai ne viskas. Įsteigtas festivalio sporto ženklelis. Kas nenorės jo įsigyti draugiškiems susitikimams Maskvoje atsiminti? Tačiau šia teisę reikia iškovoti varžybose. Maskvos stadionuose bus organizuojamos varžybos, kurių metu festivalio dalyviai turės įvykdyti nesudėtingus bėgimo, šuolių, rutulio stūmimo, laipiojimo kartimi normatyvus. Įsteigtas pirmo ir antro laipsnių ženklelis. Norėdama gauti pirmojo (aukščiausiojo laipsnio ženklelį, mergina 60 metrų turi nubėgti per 10 sek.; iššokti i aukštį 110 cm ar į toli 3 m 30 cm; nustumti 4 kg rutulį 5 m 50 cm ar užlipti lynu, kartimi 4 metrus. Jaunuoliams, žinoma, normos sudėtingesnės: 100 m bėgimas - 17 sek., šuolis į tolį – 4 m 30 cm, ar į aukštį - 1 m 25 cm, reikės nustumti 5 kg rutuli 8 m 50 cm ar iškelti svorį - 50 kilogramų; jie turės užlipti lynu ar kartimi - 4 metrus. Antro laipsnio ženklelio normos lengvesnės. Festivalio dalyvis galės mėginti įvykdyti normas kiek tik nori kartų, be to, kiekvieną dieną ir bet kuriame stadione.


Bosnijos ir Hercegovinos prezidentas A. Izetbegovičius paskelbė respublikos nepriklausomybę. Naktį vėl buvo vietos gyventojų - musulmonų ir serbų - susirėmimų, apšaudyta Bosinski Brodo gyvenvietė. Sarajeve vėl statomos barikados, nes sužinota, kad ginkluoti serbai artėja prie respublikos sostinės.


KOMUNIKATAS apie TSRS Vyriausybės ir LLR Vyriausybės derybas ir apie sutarties sudarymą dėl laikinai Lenkijoje esančios Tarybinės kariuomenės teisinio statuso

Pagal 1956 metų lapkričio 18 d. Maskvoje pasirašytą Tarybų Sąjungos-Lenkijos Bendrąjį Pareiškimą, Varšuvoje įvyko Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos ir Lenkijos Liaudies Respublikos Vyriausybių delegacijų derybos dėl laikinai Lenkijos teritorijoje esančios tarybinės kariuomenės teisinio statuso. Tarybų Sąjungos Delegaciją sudarė: TSRS Užsienio reikalų ministras D. T. Sepilovas (delegacijos vadovas), TSRS Gynybos ministras Tarybų Sąjungos Maršalas G. K. Žukovas, armijos generolas A. I. Antonovas, TSRS URM Ketvirtojo Europos skyriaus vedėjas A. I. Gorčakovas, TSRS URM Sutarčių-teisės skyriaus vedėjas G. I Tunkinas, TSRS Finansų ministerijos valdybos viršininkas A. I. Satovas, TSRS URM Sutarčių-teisės skyriaus vedėjo pavaduotojas G. J. Vilkovas, vyriausiojo karinio prokuroro pavaduotojas K. N. Novikovas. Be to, derybose ekspertais dalyvavo: profesorius V. N. Durdenevskis, generolas majoras L. M. Krylovas, TSRS ambasados Lenkijoje patarėjas J. V. Bernovas, TSRS URM bendradarbis D. V. Bykovas. Lenkijos Delegaciją sudarė: Užsienio reikalų ministras A. Rapackis (delegacijos vadovas), Nacionalinės gynybos ministras divizijos generolas M. Spychalskis, Nacionalinės gynybos ministro pavaduotojas J. Zažickis, URM generalinis direktorius ambasadorius M. Verna, Lenkijos kariuomenės generalinio štabo viršininko pavaduotojas brigados generolas Z. Dušinskis, Finansų ministerijos generalinis direktorius H. Kotlickis, URM departamento direktoriaus pavaduotojas K. Korolčikas. Be to, derybose ekspertais dalyvavo: brigados generolas J. Dževeckis, generalinės prokuratūros prokuroras V. Vinaveris, URM departamento direktoriaus pavaduotojas M. Lobodyčius, Teisingumo ministerijos departamento direktorius Z. Opušinskis, Lenkijos kariuomenės pulkininkas T. Piuro, URM skyriaus viršininkas dr. J. Oseckis. Po šių draugiškai ir visiško savitarpio supratimo dvasia vykusių derybų, 1956 metų gruodžio 17 d. buvo pasirašyta Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos vyriausybės ir Lenkijos Liaudies Respublikos Vyriausybės sutartis dėl laikinai Lenkijoje esančios tarybinės kariuomenės teisinio statuso. Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos vyriausybės vardu sutartį pasirašė: Užsienio reikalų ministras D. T. Sepilovas ir Gynybos ministras G. K. Žukovas, Lenkijos Liaudies Respublikos Vyriausybės vardu sutartį pasirašė: Užsienio reikalų ministras A. Rapackis ir Nacionalinės gynybos ministras M. Spychalskis. Pasirašant sutartį buvo: Lenkijos Jungtinės darbininkų partijos Centro komiteto pirmasis sekretorius V. Gomulka, Ministrų tarybos pirmininkas J. Cirankevičius, LJDP CK sekretoriai, LJDP CK politinio biuro narys E. Ochabas, J. Albrechtas, LLR Vyriausybės nariai ir grupė Lenkijos Kariuomenės generolų. Kartu buvo nustatyta, kad atskiri susitarimai, paminėti kai kuriuose sutarties straipsniuose, bus sudaryti per tris mėnesius nuo pasirašytosios sutarties įsigaliojimo dienos.


Naują Lietuvos Respublikos konstituciją paskelbus.

Paskelbimo atgarsiai. Užsienio spauda dezorientuota – Vilnius-Lietuvos sostinė, kaipo konstitucijos dėsnis. Lenkų ir lenkofilų nerimas. (Mūsų Paryžiaus korespondento). Lietuvos naujos konstitucijos trumpą resumė yra paskelbę beveik visi laikraščiai. Reikia pasakyti, kad spaudai tai buvo visai netikėtas siurprizas. Spauda, matyt, kol pilno teksto neturi dėl jos nuomonės nereiškia, tačiau kairesnė spauda ypač nustebus, nes konstitucijoj nėra demokratiniai pradai sulaužyti, o rinkimuose į parlamentą priimta net proporcionale reprezentatyvė sistema, kurios net prancūzai nedrįsta pas save įvesti. Į konstitucijos paskelbimą žiūrima kaipo į didelį etapą prie Lietuvos vidaus politikos konsolidacijos. Mums teko kalbėtis su atsakomingais prancūzų politikais, ir jie tuo Lietuvos vyriausybės žygiu yra nustebę. Prof. Voldemaras yra išaugęs jų akyse, kaipo vienas iš didžiųių politikų, kuris moka ir viduj ir užsieniuose laviruoti, būti ir realistu ir demokratijos doktrinierium ten, kur to apystovos reikalauja. Spauda ir kai kurie politikai yra visiškai dezorientuoti dėl Lietuvos vidaus padėties, ir vienas kitas yra pareiškęs noro atostogų metu vykti Lietuvon, kad pasektų tą visai naują valstybės vystymosi fenomeną, į kurį daugelis nori žiūrėti, kaipo į transakcinį. Konstitucijos punktas dėl Vilniaus yra gerokai sukiršinęs lenkus ir jų šalininkus. Lenkai tučtuojau paleido prancūzų spaudoj apyšlykščio tono komunikatą, paduodami ištraukų iš Glos Prawdy, Warszawianka, A. B. C. (žiūr. Le Temps gegužės 29 dienos). Konstitucinis paskelbimas Vilniaus kaipo Lietuvos sostinės, sudaro labai svarbų tarptautinės teisės dėsnių (sic!) sulaužymą“, - sako komunikatas. Netiesioginiu būdu, operuodami ištraukomis iš lenkų spaudos, prancūzų laikraščiuose, lenkai išrodinėja, kad panašus paskelbimas turėtų sudaryti casus belli. Laikraščiai neapsieina be komentarų. Ir lenkų komunikatui ir Lietuvos pranešimui dėl naujos konstitucijos visa eilė laikraščių deda antraštės: „Vilnius - Lietuvos sostinė“. L'Echo de Paris“, mažiausiai palankiam Lietuvai klerikalų organe, p. Pertinax'ui neduoda ramybės tas faktas, kad derybų eigoj Lietuva paskelbė Vilnių respublikos sostine. Poną Pertinax iš L'Echo de Paris erzina ir tas įvykis, kad Chamberlainas tuo pačiu metu „oficialiai p. Voldemarą priiminėjo“. Tokio „nusižengimo“ L'Echo de Paris nenori anglams dovanoti.


Rinkimų kova Lenkijoj baigta kovo 11 d. rinkimais į senatą. Senatui Lenkijos konstitucija teikia gana kuklių teisių. Jis negali atmesti seimo priimtų įstatymų, bet gali tik grąžinti juos seimui, kur, kad įsigaliotų, turi jau gauti tuomet 11/20 balsų. Kadangi naujo seimo tokia dauguma nėra paaiškėjusi, tai endekai per senato rinkimus manė atsigriebti ir bent senate išlaikyti savo buvusias pozicijas. Bet ir čia laimėjo pilsudskininkai. Endekai katastrofingai pralaimėjo. Tuo tarpu kai Pilsudskio blokas pereitam senate neturėjo nė vieno senatoriaus, šiame jam tenka 48 mandatai iš 111. Endekai, iš 30 vietų pereitam senate, dabar gauna vos 9. ,,Piastas“ ir krikščionys demokratai, buvusiam senate turėję 20 mandatų, liko tik prie 6. Korfanty grupė gavo 1 mandatą. Dombskio partija gavo 3 mandatus ir tautinė darbo partija 2. Kaip ir per seimo rinkimus, žymiai laimėjo socialistai, padidinę savo senatorių skaičių iš 7 iki 10. „Wyzwolenie“ per senato rinkimus vieną mandatą pralaimėjo, šiam senate gaudama tik 7 vietas. Mažumų vietos iš 26 sumažėjo iki 24. Mažumų pralaimėjimas per senato rinkimus surištas su smarkiu teroru, ypač ukrainiečių srityse, kur dauguma mažumų balsų buvo panaikinta ir tuo būdu nežymiais balsų skaičiais pravesti pilsudskininkų kandidatai. Kaip susigrupuos būsimas senatas, tuo tarpu sunku kas spėlioti. Tačiau daugumą Pilsudskis, matyt, suras, nors ir neaišku, ar ji bus nuolatinė, ar pereinama. Pilsudskininkų sferose yra stipraus palinkimo dėl abejų rūmų daugumos tartis su mažumomis, kurių tarpe paramos sau tikisi rasti žyduose ir vokiečiuose. Be to, jų viltys krypsta ir į radikalines sroves, kurios iš dalies savo programa gana artimos kai kurioms vyriausybės bloko grupėms.


(Mūsų korespondento laiškas ir Paryžiaus). Karnegio donacijos salėse profesorius André Tilai šį semestrą laiko eilę paskaitų apie Pabaltės valstybių problemas. – Jo kursą pradėjo profesorius Antoine Meillet, prancūzų mokslininkų pažiba kalbotyros srity. Paskaita įvyko kovo 9 d. Prof. Meillet kalbėjo apie Pabaltės valstybių civilizaciją. Trumpais bruožais paminėjęs slavus, vokiečius ir švedus, profesorius savo įdomioj paskaitoj sustojo prie lietuvių ir latvių ir suomių ugru giminės. Ši pastaroji nepriklausanti indo europiečių giminei, jų tipas yra labai tolimas nuo europiečių. Kalbos atžvilgiu suomių ugrų giminė (suomiai, estai, vengrai…) yra tiktai didelėj įtakoj baltų (lietuvių, latvių... ir germanų), bet jie esą aziatai. Suomių ugrų kurios-ne-kurios tautos, kaip antai samojėdai, iki šių laikų neturi tinkamų materialių sąlygų, išplėsti savo civilizacijai. Suomiai turi aukščiausią civilizacijos lobyną – ,,Kalevalą“. Baltų giminei atstovauja lietuviai ir latviai. Jų kalbos lingvistui esą daug tarp savęs artimesnės, nei kad prancūzų ir provansaliečių. Lietuviai ir latviai, prof. Meillet tvirtinimu, galį vieni kitus suprasti. Ši Baltijos šeima esanti visais atžvilgiais įdomi. Archajiškas periodas daugiau nieko kito nepaliko, kaip tiktai kalbą. Tos pačios giminės prūsai išnyko, tačiau likę prūsų kalbos žodžiai ir katechizmas sudaro kalbotyrai labai brangu indėlį. Indoeuropiečių prokalbę, be slavų, germanų, graikų lygiai sudaro armėnai albanai... tocharai (Kinijoj) ir helitai (Turkijoj). Vis tai esą lietuvių broliai*. Lietuviai su slavais, anot prof. Ferdinad de Saussure esą „dvilypė žvaigždė indoeuropiečių danguj“. Lietuvių tauta net iki XIII a. turėjusi mažiausia kaimynų įtakos. Lotynų civilizacija jų nepalietė, tačiau jų mitologija, šeimos santykiai, veiksmo didybė kai kuriais atžvilgiais prilygsta graikų, kuriems visa žmonija yra dėkinga už civilizacijos vaisius. Lietuviai nesukūrė atskiros civilizacijos, bet juk ji ir yra viena bendra mums visiems, ką jie pasiėmė vėliau, tačiau negalima esą pamiršti, kad Lietuvos stačiai stebuklingi vadai pareiškė kolosalę veiksmo galybę, sudarydami galingą imperiją. Lietuviai užkariautose šalyse radę raštą (pas gudus), jų kalba leidę įstatymus. Štai kodėl galima išaiškinti, kad lietuviu kalba, kuri taip skiriasi nuo slavų, turi labai daug rusų žodžių savoj kalboj, bet ne lenkų kaip kad daugelis iš jūsų mano“, – akcentuoja profesorius. Reformacijos laikais atsiranda plati lietuvių literatūra, neišsemiamas šaltinis kalbotyros atžvilgiu. Lietuviai neturi savo „Kalevalos“, bet jų dainos visiškai ją pavaduoja. ,,Viduržemio jūrų civilizacija“ palietė Lietuvos aristokratiją, ji jai pasidavė. Ji nesiryžo rasti savo gimtoj kalboj išraiškų naujoms idėjoms, mokslo terminams. Būta didelio pavojaus šiai senobiškiausiai kalbai išnykti, tačiau kalbos archaiškumą išlaikė lietuvis valstietis, kurio dainose žydėte žydi tas tautos lobis, spindėte spindi liaudies mintis. Pačios Lietuvos valstybės atnaujinimas irgi einąs demokratiniais pagrindais pilnam akorde su liaudies dvasia, kuri duoda tiek šviesos civilizacijos procese kiekvienoj tautoj. Savo lekcijoj profesorius daugiausia palietė lietuvius, iškėlęs aikštėn jų kalbos ir civilizacijos savybes gausingoj auditorijoj, kur buvo įvairiausių tautų klausytojų. Karnegio donacijos institucija yra daryta specialiai taikos propagandai. Taigi, niekas kitas negalėjo taip puikiai patarnauti taikos idealui, kaip kad gerb. prof. A. Meillet, kuris, tarytum, pirštu prikišamai parodė šių dienų Europos oligarchams, kad lietuvių tauta nėra verta to žeminimo ir skriaudimo, koks yra praktikuojamas politikoj jos atžvilgiu.


Lenkija atsakys po rinkimų ir T. S. Tarybos sesijos.

Žiniomis iš Varšuvos, lenkai atsakys į paskutinę lietuvių notą tik po rinkimų ir po Tautų Sąjungos tarybos posėdžio.


Mokslininkų protestas prieš pavojingą beprotybę

Čia pasibaigė tris dienas vykusi Amerikos mokslininkų, kovojančių už taiką, konferencija, kurioje dalyvavo daugiau kaip 700 žmonių. Konferencija nutarė įsteigti nuolatinę organizacija taikai remti, pavadintą „Mokslininkų kongresu už egzistavimo išsaugojimą”. Visiems konferencijos dalyviams sutikus, jos pirmininkas, buvęs Amerikos asociacijos mokslo pažangai remti prezidentas farmakologijos profesorius Čonsis Likas nusiuntė JAV prezidentui Kenedžiui telegramą, kurioje raginama nevykdyti branduolinių sprogdinimų dideliame aukštyje. Telegramoje pabrėžiama, kad Jungtinių Valstijų užplanuoti branduoliniai sprogdinimai dideliame aukštyje negali sukelti grėsmę žmonijai ir ją supančiai natūraliajai aplinkai”. „Toliau vykdyti šiuos planus, — pažymima telegramoje, — reiškia statyti ant kortos žmonijos ateitį neapgalvotai žaidžiant atsitiktinumu”. Čonsis Likas nurodo, kad Jungtinių Valstijų užplanuoti branduoliniai sprogdinimai dideliame aukštyje, jeigu jie bus įvykdyti, tiesiogiai pažeis tarptautinės astronomų sąjungos rezoliuciją. Daugelis konferencijos dalyvių nurodė, kad siekti taikos kliudo ginklus gamina Amerikos pramonininkai ir Pentagono biurokratija. Vanderbilto universiteto profesorius, daugelio knygų apie tarptautinius santykius autorius Flemingas, be kita ko, pareiškė, kad JAV nesiima žygių tarptautiniam įtempimui mažinti, nes „mūsiškiai šaltojo karo didvyriai ir visas mūsų karinis-pramoninis kompleksas to nenori. Užuot ėmęsi tokių žygių, jie nori stiprinti ginklavimosi varžybas”. Flemingas nurodė, kad tik liaudies spaudimas gali priversti pakeisti Vašingtono politiką. Konferencija taip pat priėmė rezoliuciją, kurioje nurodomi „Mokslininkų kongreso už egzistavimo išsaugojimą” tikslai. Joje nurodoma, kad kongresas turi „sujungti mokslininkų ir jų organizacijų energija vykdant pozityvią kovos už taiką programą”.


Egiptiečiu tauta sveikina vyriausybės nutarimą nacionalizuoti Sueco kanalo kompaniją

KAIRAS, liepos 31 d. (TASS‑ELTA). Vyriausybės nutarimas nacionalizuoti Sueco kanalo kompaniją tebėra Egipto spaudos dėmesio centre. Laikraščiai rašo, kad pranešimas apie nacionalizavimą sukėlė šalyje visuotinį džiūgavimą. Prezidentas Naseras tebegauna sveikinimo telegramas iš įvairių organizacijų, susivienijimų, įstaigų ir iš Arabų šalių politinių bei visuomeninių veikėjų. Egipto vyriausybės nutarimui pritaria visa arabų visuomenė ir taikingųjų šalių tautos. „Egipto nutarimą, — rašo laikraštis „Al‑Achbar“, — remia ne tik egiptiečių tauta ir Arabų šalių tautos, bet ir visos taikingosios šalys, gerbiančios kitų tautų teises į nepriklausomybę ir laisvę, savo reikalų tvarkymą be užsienio kišimosi ir išnaudojimo. Arabų šalys visiškai remia Egipto nutarimą kaip žygį, simbolizuojantį norą atsikratyti užsienio viešpatavimu. Arabų šalys, kurios pačios yra patyrusios užsienio viešpatavimo kartumą, laiko Sueco kanalo kompanijos nacionalizavimą pradžia išsivadavimo judėjimo, kuris stiprina Viduriniųjų Rytų šalių pozicijas, stiprina jų nepriklausomybę ir valstybinį savarankiškumą“. Laikraštis „Aš-Šab“ rašo: „Pranešimas apie Sueco kanalo kompanijos nacionalizavimą labai džiaugsmingai sutiktas Egipte ir visose Arabų šalyse. Kanalas priklauso egiptiečių tautai, jis nutiestas egiptiečių rankomis, ir niekas negali ginčyti Egipto pagrįstos teisės nacionalizuoti jį, nebent išskyrus tiktai tuos, kurie aplamai neigia tautų teisę į laisvę“. Leidyklos „At-Tachrir“ vadovas Anvaras Sadatas rašo laikraštyje „Al-Gumchurija“: „Dabar Sueco kanalas grąžintas jo tikrajam savininkui — Egiptui. Kanalas yra Egipto vandens kelias ir nutiestas Egipto teritorijoje. Jis turi tarnauti Egipto labui, o ne būti priemone užsieniui daryti spaudimą Egiptui“. Laikraštis „Al-Achram“ vedamajame straipsnyje, pavadintame „Kanalas turi tarnauti Egiptui“, rašo: „Kanalas yra Egipto teisėta nuosavybė, kurią imperialistai buvo užgrobę, vykdydami išdavysčių ir grasinimų politiką. Egiptas turi neginčijamą teisę nacionalizuoti Sueco kanalą“. „Mes, — rašo laikraštis „Achbar El-Jaum“, — neuzurpavome svetimos nuosavybės, o tiktai susigrąžinome tai, ką imperialistai buvo pavogę iš mūsų“. Egipto visuomenė griežtai atmeta Vakaruose skleidžiamus teigimus, kad kompanijos nacionalizavimas sudarantis grėsmę laivybai. Spauda pabrėžia, kad, jeigu ir yra kokia nors grėsmė, tai ją sudaro imperialistiniai sluoksniai, kurie negali susitaikstyti su tuo, kad Egiptas paėmė kanalo valdymą į savo rankas. Laikraščio „Achbar El-Jaum“ vedamajame straipsnyje rašoma: „Kai dėl laivybos kanalu laisvės, tai Egiptas užtikrins ją patikimiau už bet kurią užsienio valstybę“. Egipto prekybos ministras Abu Nuseiras pareiškime spaudai pabrėžė, kad Sueco kanalo administracijos veikla vystosi visiškai sėkmingai, ir laivyba kanalu vyksta, kaip paprastai.


AMERIKOS GINKLUOTŲJŲ PAJĖGŲ MANEVRAI FILIPINUOSE

Kaip praneša agentūros Frans Pres korespondentas, šiandien šiaurinėje Filipinų dalyje prasidėjo dideli Amerikos ginkluotųjų pajėgų manevrai. Juose dalyvauja apie 60 tūkstančių žmonių, atvežtų čia daugiausia iš Amerikos bazių Japonijoje, dešimtys laivų ir apie 400 lėktuvų. Pranešime nurodoma, kad dabartiniai manevrai yra didžiausi Ramiajame vandenyne nuo antrojo pasaulinio karo laikų.


Auga Didžiosios Britanijos Kompartijos gretos

Nuo 1961 metų birželio pradžios Didžiosios Britanijos Komunistų partijos narių skaičius padidėjo 3.405 žmonėmis ir dabar sudaro 32.492 žmones, sakoma Kompartijos politinio komiteto paskelbtame pareiškime. Per tą patį laiką Anglijos komjaunimas padidino savo gretas 1.187 žmonėmis ir dabar jis turi 4.019 narių.


Bulgarijos vyriausybės ir partijos delegacija vyksta į Vengriją

SOFIJA, birželio 3 d. (TASSELTA). Kaip praneša Bulgarijos telegramų agentūra, birželio 4 d., Vengrijos Revoliucinės darbininkų-valstiečių vyriausybės ir Vengrijos darbininkų socialistų partijos Centro komiteto kvietimu, į Vengriją išvyks Bulgarijos vyriausybinė-partinė delegacija. Delegacija ves derybas abi šalis dominančiais klausimais. Vyriausybės delegacijos vadovas – Bulgarijos ministrų tarybos pirmininkas, BKP CK politinio biuro narys Antonas Jugovas, partijos delegacijos vadovas – BKP CK pirmasis sekretorius Todoras Živkovas.


Tarybų Sąjungos vyriausybės atsakymas į U Tano kreipimąsi

Tarybų Sąjungos vyriausybė nusiuntė atsakymą į einančio SNO generalinio sekretoriaus pareigas U Tano kreipimąsi į SNO narius Kongo klausimu. Dokumente pabrėžiama, kad Tarybų Sąjungos vyriausybė pritaria U Tano nerimui dėl pavojingos padėties, kuri susidarė Konge. Niekam ne paslaptis, sakoma Tarybų Sąjungos vyriausybės atsakyme, kad svarbiausi Kongo tragedijos kaltininkai yra JAV, Anglijos, Prancūzijos ir Belgijos vyriausybės, kurios gina interesus tarptautinių monopolijų, šeimininkaujančių Kongo respublikoje ir gretimose šalyse. Tarybų Sąjungos vyriausybė pažymi, kad šios šalys ne tik nesiliauja, bet vis labiau kišasi į jaunos valstybės vidaus reikalus. SNO kariuomenės vadovybė Konge, pabrėžia Tarybų Sąjungos vyriausybė, užuot ėmusis ryžtingų priemonių, kurios padėtų įvykdyti SNO Saugumo Tarybos ir Generalinės Asamblėjos rezoliucijas, faktiškai pataikavo kolonizatoriams. Neseniai sužinota, kad JAV, Anglija, Prancūzija ir Belgija tarėsi dėl vadinamo veiksmų Konge plano. Derybų dalyviai, nurodo Tarybų Sąjungos vyriausybė, tebesiekia savo ankstyvesnių tikslų – neleisti suvienyti Kongo respublikos teritorijos, sustiprinti tarptautinių monopolijų statytinio Čiombės padėtį, susilpninti centrinės Kongo vyriausybės pozicijas. TSRS vyriausybė pabrėžia, kad Kongo problemą gali ir turi išspręsti tik pati Kongo liaudis ir Kongo respublikos Vyriausybė. Šiuo tikslu reikia nebeleisti Vakarų valstybėms kištis į Kongo vidaus reikalus, imtis efektyvių žygių, kurie paremtų Kongo respublikos Vyriausybės numatytas priemones, padedančias nutraukti tiesioginius Katangos separatistų ryšius su pasauliu. Tarybų Sąjungos vyriausybė siūlo, kad visos valstybės – SNO nariai – nutrauktų bet kuriuos ryšius su Katangos separatistais ir neteiktų jiems jokios paramos. Valstybėms – SNO nariams, – kurios ignoruoja Kongo respublikos Vyriausybės pastangas užtikrinti šalies vienybę ir teritorijos vientisumą, SNO Saugumo Taryba ir Generalinė Asamblėja turi taikyti poveikio priemones, net imtis sankcijų, kurias numato SNO Įstatai. Tarybų Sąjungos vyriausybės nuomone, kuo greičiausiai atkurti Kongo respublikos vienybę ir teritorijos vientisumą ir tuo pačiu įvykdyti savo misiją šioje šalyje SNO galėtų visų pirma šiuo būdu: reikia visiškai ir nedelsiant įgyvendinti Saugumo Tarybos ir Generalinės Asamblėjos nutarimus, kuriais numatoma, konkrečiai, tuojau pat suimti, sulaikyti ir išsiųsti visą užsienio karinį ir pusiau karinį personalą, visus politinius patarėjus, taip pat samdinius, kurie tarnauja Čiombės režimui Katangoje. SNO galėtų padėti Kongo respublikos Vyriausybei įvesti efektyvią kontrolę užsienio monopolijų veiklai, kad jos nebegalėtų remti Katangos separatistų. Tarybų Sąjungos vyriausybė mano, kad minėtos priemonės turi būti įvykdytos ne vėliau kaip per mėnesį, o po to SNO kariuomenė turi būti išvesta iš Kongo respubliko


Visomis valstybės išgalėmis remti kultūrą, švietimą, mokslą, sportą, turizmą. Įstatymais bei mokesčiais skatinti verslininkų labdarą ir mecenavimą. 2. Moksliškai spręsti krašto gamtosaugos bei kultūros paminklų apsaugos problemas, remti žaliųjų judėjimą. 3. Sudaryti palankias salygas nacionalinių mažumų saviraiškai, visų religinių konfesijų veiklai.


Mokslinė konferencija religijos ir ateizmo istorijos klausimais

Vakar, kovo 29 d., Vilniuje pasibaigė dvi dienas trukusi Lietuvos TSR Mokslų akademijos pirmoji mokslinė konferencija religijos ir ateizmo istorijos klausimais. Konferencijos dalyviai išklausė ir - apsvarstė pranešimus apie ateizmo skleidimą Lietuvoje per mokslą, grožinę literatūrą feodalizmo ir kapitalizmo laikotarpiu. Respublikos Mokslų akademijos narys-korespondentas P. Slavėnas padarė pranešimą „Koperniko mokslo ir astronominių žinių plitimas Lietuvoje XVIII-XIX šimtmečiais“. Lietuvių rašytojų ateistinėms ir antiklerikalinėms pažiūroms XIX šimtmečio pabaigoje ir XX šimtmečio pradžioje savo pranešimą skyrė Lietuvių kalbos ir literatūros instituto mokslinis bendradarbis B. Pranskus. Respublikos Mokslų akademijos istorijos instituto aspirantas V. Merkys papasakojo apie ateizmo plitimą Lietuvoje 1905-1907 metų revoliucijos metu. Buvo taip pat išklausyti istorijos mokslų kandidato J. Jurginio pranešimas „Leščinskis - XVII šimtmečio ateistas Lietuvoje“, filosofijos mokslų kandidato I. Zakso - „Religinės-idealistinės pažiūros gamtos moksle buržuazinėje Lietuvoje“ ir istorijos mokslų kandidato A. Gaigalaitės – „Klerikalizmas buržuazinėje Lietuvoje“. Konferencijoje kalbėjusieji pažymėjo, kad religijos ir ateizmo istorijos klausimų nagrinėjimas turi didelę reikšmę auklėjant respublikos darbo žmones komunizmo dvasia.


Suimta 40 ukrainiečių. Tarp jų keli seimo nariai. Radio žiniomis, ryšy su pasikartojančiais atentatais prieš geležinkelius vietų rytų Lenkijoj Kovely ir apylinkėj esą, suimta 40 ukrainiečių partijos „Selrob“ narių, tarp kurių keli seimo atstovai. Pas suimtuosius esą rasta daug kompromituojančių dokumentų, labai svarbūs mobilizacijos planai ir didelis svetimos valiutos fondas. Jų butuos taip pat esą rasta amunicijos sandėliai. Pastaruoju laiku ,,Selrob“ organizacija vedusi aktingą propagandą ir ruošusi dirvą naujiems teroristiniams aktams.


Ženevoj vakar kalbėta apie lietuvių lenkų santykius. (Mūsų specialinio Ženevos korespondento telegrama). Vakar, ketvirtadienį, po pietų Tautų Sąjungos taryba išklausė lietuvių lenkų ginčo referento van Bloklando raporto apie lietuvių lenkų derybų eigą. Referentas konstatavo mažą derybų pažangą. Po referento žodį paėmė p. Zaleskis, kuris pareiškė, kad maža derybų pažanga pareina ne nuo Lenkijos, kuri siekianti susitaikymo. Mūsų delegacijos pirmininkas prof. Voldemaras, gavęs žodį, pirmiausia padėkojo referentui ir toliau kalbėjo apie lietuvių lenkų ginčą ir derybų eigą ištisas dvi valandas, plačiai dokumentuodamas visos bylos fazes ir Lietuvos nusistatymą derybose. Prof. Voldemaras nurodė, kad dėl derybų nepasisekimo kaltė visiškai tenka lenkams. Lenkai pirmoj eilėj nori, kad Lietuva pripažintų Vilniaus klausimą galutinai išspręstų. Tai sudarė deryboms nepalankias apystovas. Be to p. Zaleskis savo vietininku derybose paskyrė p. Holówką, kuris Lietuvoj ir visam pasauly yra žinomas, kaip organizavęs bandas prieš Lietuvą. Didelė lenkų agitacija per spaudą užsieniuose sunkino diplomatijos darbą. Lenkų pasiūlytoji arbitražo sutartis tegalėjo tikti toms valstybėms, kurios turi pripažintas sienas. Lenkai, reikalaudami, kad lietuviai apmokėtų jų išlaidas už Vilniaus krašto okupavimą, tiesiog iš Lietuvos tyčiojosi. Jie atmetė ir pasiūlymą šį ginčą spręsti Haagos teisme. Po prof. Voldemaro kalbos Zaleskis padarė trumpą repliką. Prof. Voldemaras po to padarė savo pareiškimą. Dėl šių pareiškimų diskusijos yra atidėtos. Tarybos nariams palikta pamąstyti. Kitas posėdis dar nepaskirtas. Manoma, kad jis įvyks ateinantį šeštadienį.