Visos tarybinės tautos, jų tarpe ir lietuvių tauta, džiaugiasi pasiekta galutine pergale kovoje prieš ruduosius barbarus — vokiškuosius fašistus. Pakėlusi pagrindinę kovos prieš hitlerininkus naštą, tarybinė liaudis teisėtai didžiuojasi tuo, kad jos sudėtos didžiulės aukos ant tėvynės aukuro nenuėjo veltui, kad nematytos žmonijos istorijoj kautynės pasibaigė lemiamu priešo sutriuškinimu. Iškovota pergale teisėtai didžiuojasi ir lietuvių tauta. Istorinėje kovoje dėl antrojo Žalgirio lietuvių tautos sūnūs, greta kitų tarybinių tautų karių įnešė nemažą savo indėlį. Į tos kovos istorijos puslapius mūsų tautiečiai aukso raidėmis įrašė daug gražių ir didvyriškų žygdarbių, kuriais ilgai didžiuosis, iš kurių auklėsis mūsų jaunimas, mūsų būsimosios kartos. Tūkstančiai mūsų tautos sūnų kovėsi su amžinaisiais lietuvių tautos priešais — vokiškaisiais grobikais lietuviškojoje Raudonosios Vėliavos ordino Klaipėdos divizijoje. Šios divizijos karių žygiai Oriolo lygumose, Baltarusijos žemėse, jų narsios kovos ties Šiauliais, dėl Žemaitijos, dėl Klaipėdos, pagaliau Kuršių žemėje išreiškė visos lietuvių tautos pasiryžimą smogti lemiamą smūgį amžinajam savo priešui. Tūkstančiai lietuviškosios divizijos karių fronte pelnė aukštus atsižymėjimo ženklus — ordinus ir medalius. Iš jos karių tarpo kovoj iškilo 12 Tarybų Sąjungos Didvyrių. Lietuvių tauta rengiasi entuziastiškai pasitikti netrukus atvykstančius į Lietuvą savo narsiuosius sūnus, atnešančius ant savo kovos vėliavų iškovotą pergalę ir taiką. Su nemažesniu atsidavimu dėl mūsų tautos laisvės kovėsi priešo užnugaryje didvyriškieji Lietuvos sūnūs ir dukros, mūsų partizanai. Kiek nuostabaus pasiaukojimo pavyzdžių dėl tėvynės labo parodė šie mūsų kovotojai! Partizanų eilėse kovėsi tūkstančiai mūsų tautiečių. Nuo jų rankos žuvo daugelis mūsų krašto engėjų ir budelių, išlėkė į orą šimtai priešo karinių ešelonų su gyvąja jėga ir karine technika. Partizanų, pogrindyje veikusių komunistų ir komjaunuolių drąsinančių žodžių pasiklausę atkakliai priešinosi okupantams mūsų darbininkai, mūsų valstiečiai ir inteligentai. Visų šių kovotojų parodytas didvyriškumas, pralietas jų kraujas taip pat nenuėjo veltui — jis apvainikuotas istorine pergale, iškovota laisve. Dabar, kai pergalės vėliava plevėsuoja Berlyne, nusikračiusi vokiškųjų grobikų okupacinio jungo mūsų tauta ėmėsi taikaus kūrybinio darbo, kad broliškųjų tarybinių tautų padedama greičiau užgydytų okupantų padarytas kraštui žaizdas. Mūsų darbininkai jau paleido į darbą per 700 įmonių, kurios, nugalėdamos didžiausius sunkumus, vis labiau plečia savo gamybinę veiklą, paleidžia į rinką vis daugiau reikalingiausių maisto produktų gaminių, drabužių, avalynės, žemės ūkio įrankių ir t. t. Mūsų valstiečiai sėkmingai atliko žiemkenčių ir vasarinių kultūrų sėją, ne tik įvykdydami, bet ir viršydami vyriausybės numatytus sėjos planus, o dabar rūpestingai prižiūri pasėlius, kad rudenį surinktų gausų pergalės derlių. Mūsų džiaugsmas dėl iškovotos pergalės, mūsų laimėjimai krašto atstatymo darbuose būtų dar didesni, jei ne pragaištinga ardomoji pikčiausių lietuvių tautos priešų — buržuazinių nacionalistų pragaištinga ardomoji veikla. Šie lietuvių tautos išgamos, gausiai aplaistę savo rankas mūsų krašto gyventojų krauju, padėję vokiškiesiems okupantams niokoti mūsų kraštą, vežti mūsų tautiečius į vergovę, dalyvavę šiurpiuose hitlerinių galvažudžių nusikaltimuose tiek prieš lietuvių tautą, tiek prieš kitas tarybines tautas, dabar, bijodami atsakomybės už savo nusikaltimus, slapstosi kur tik gali ir iš pasalų mėgina trukdyti krašto atstatymo darbams. Tęsdami savo mokytojų ir buvusių globėjų hitlerininkų kruvinus darbus, lietuviškieji buržuaziniai nacionalistai nesustoja nei prieš jokį žvėriškumą, tyčiodamiesi, kankindami, luošindami ir žudydami dorus, kūrybinį darbą atliekančius mūsų krašto gyventojus, o taip pat moteris, senelius ir vaikus. Tautos išdavikai, siekiantieji susigrąžinti sau dvarus, fabrikus, buožynes, šiltas išnaudotojų vietas, pardavinėjusieji ir tebepardavinėjantieji mūsų tėvynę visiems, kas tik daugiau duoda apgaulingų pažadų, — buržuaziniai nacionalistai niekšiškai mėgina dangstytis tautos reikalų gynimo skraiste, mėgina klaidinti savo klastinga propaganda mūsų tautiečius, visaip slėpdami savo ryšius su pikčiausiais lietuvių tautos priešais, norinčiais pavergti mūsų kraštą. Lietuvių tauta jau prieš penkerius metus davė savo atsakymą šiems išdavikams: ji pasirinko tarybinį kelią broliškųjų tarybinių tautų šeimoje, tuo užtikrindama sau šviesią ateitį ir saugumą nuo bet kokių pasikėsinimų į jos nepriklausomybę. Visi praėjusių penkerių metų įvykiai puikiai patvirtino tai, kad mūsų tautos pasirinktas kelias buvo vieninteliai teisingas. Dabar, kai pergalė galutinai laimėta, kai išnaudotojams žlugo bet kokios viltys atstatyti savo privilegijuotą padėtį, kai prieš lietuvių tautą atsiveria šviesus kelias į laimingą ateitį, tauta trokšta sugrąžinti į dorą kelią visus tuos, kuriuos priešas apgaule ir smurtu įkinkė į pragaištingą veiklą. Tarybų Lietuvos vyriausybė užtikrino visiems, kas netrukdamas išeis iš nacionalistinių gaujų ir grįš į ramų darbą, visišką dovanojimą nusikaltimų, padarytų prieš tautą ir Tėvynę. Aukščiausiasis mūsų respublikos organas — Aukščiausioji Taryba neseniai įvykusioje sesijoje priimtame kreipimesi į lietuvių tautą, dar kartą pareiškė: „Lietuvos TSR Aukščiausios Tarybos IV sesija pritaria Lietuvos TSR Vyriausybės kreipimesi į lietuvių tautą paskelbtai amnestijai tiems nacionalistinių gaujų dalyviams, kurie tuoj apleis gaujas ir pripažins savo paklaidas bei nusikaltimus prieš lietuvių tautą, ir Tėvynę“. Drauge Aukščiausioji Taryba įspėja, kad „kas ir toliau tęs savo kruvinus darbus, kas kenks ir trukdys krašto atstatymo darbą savo nusikaltimais, tas susilauks tokio pat likimo, kaip ir grobikai vokiečiai bei jų samdiniai“. Tauta, jos vyriausybė suteikia paskutinę galimybę grižti į ramų darbą tiems, kas buvo mūsų Tėvynės priešų suklaidintas. Bet vargas tiems, kas aklos neapykantos vedamas mėgins tęsti kenkimo darbą. Mūsų tauta nušluos juos be pasigailėjimo iš savo kelio ir tvirtai žengs toliau pasirinktuoju tarybiniu keliu.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Vokiečiai stato naują milžinišką orlaivį.

Juo manoma skristi aplink žemę. Žinomas vokiečių orlaivių statytojas Eckeneris pareiškė Leipcige, kad naujas Friedrichshafeno dirbtuvėse statomas cepelinas bus baigtas gegužės mėn. pabaigoj ir birželio pradžioj. Juo bus pirmiausiai atlikta bandymo kelionė per Vokietiją į Skandinaviją. Paskum bus apsvarstyta kelionė per Atlanto vandenyną, o palankiomis aplinkybėmis, ir aplink žemę.


JAV viceprezidentas Niksonas baigė kelionę į Afrikos šalis

JAV viceprezidentas Niksonas vakar išskrido į tėvynę iš Tuniso, kur jis buvo šalies nepriklausomybės paskelbimo pirmųjų metinių iškilmėse. Kaip žinoma, Niksonas taip pat dalyvavo Anglijos kolonijos — Aukso Kranto (dabar Ganos valstybė) nepriklausomybės paskelbimo iškilmėse. Tačiau, apžvalgininkų nuomone, Niksono kelionės į Afriką tikslas buvo ne tiek dalyvauti oficialiose ceremonijose kaip JAV atstovui, kiek stiprinti JAV politinį ir ekonominį skverbimąsi į Afrikos šalis.


Rugsėjo 2-4 dienomis Taline vyks pirmasis Pasaulinės intelektualinės nuosavybės organizacijos simpoziumas, skirtas autorių teisių apsaugai Baltijos valstybėse. Simpoziume dalyvaus Lietuvos rašytojų sąjungos pirmininko V.Martinkaus vadovaujama delegacija.


Po dviejų dienų pertraukos 18-kos valstybių nusiginklavimo komitetas vėl susirinko Ženevos Nacijų rūmų tarybos salėje. Šios dienos posėdyje, kuriam pirmininkavo Etiopijos užsienio reikalų ministras K. Ifru, kalbėjo Bulgarijos ir Kanados atstovai. SNO Generalinės Asamblėjos rezoliucija, pareiškė Bulgarijos Liaudies Respublikos užsienio reikalų ministras K. Lukanovas, visoms vyriausybėms iškėlė aiškų uždavinį – nesigailėti pastangų ruošiant visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutartį. Paprastas kelias tam pasiekti būtų sėsti už derybų stalo ir punktą po punkto paruošti nusiginklavimo sutarties projektą. Kaip tik taip žiūri į šį klausimą Tarybų Sąjungos vyriausybė, pasiūliusi mums visaapimančią ir aiškią sutartį dėl visuotinio ir visiško nusiginklavimo griežtos tarptautinės kontrolės sąlygomis. Bulgarijos Liaudies Respublika visiškai remia Tarybų Sąjungos projektą, laikydama jį teisingiausiu pagrindu tolesniam komiteto darbui. Baigdamas Bulgarijos užsienio reikalų ministras pabrėžė, kad komitetui pateiktas vienas vienintelis visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektas. Realus, visus visuotinio ir visiško nusiginklavimo šalininkus patenkinąs projektas yra Tarybų Sąjungos vyriausybės projektas. Apsvarsčius šį projektą taip, kad jis taptų viso komiteto projektu, kuo greičiausiai būtų galima išspręsti komitetui pavestą uždavinį. Po to žodis buvo suteiktas Kanados užsienio reikalų ministrui G. Grinui, kuris iškėlė eilę pasiūlymų procedūriniais klausimais ir pareiškė viltį, kad komitetas pateisins jam parodytą didį pasitikėjimą. Po to, kai komiteto nariai priėmė, komiteto pirmininkų ir eilės delegacijų atstovų pasiūlymo nutarimą surengti antrojoje dienos pusėje neoficialius posėdžius siauresniame rate, pirmininkaujantis paskelbė, kad 18-kos valstybių nusiginklavimo komiteto ketvirtojo posėdžio dienotvarkė išsemta. Sekantis oficialus posėdis įvyks kovo 20 d.


Šiandien parlamento Liaudies rūmuose, pradėdamas debatus apie KLR Vyriausybės pasiūlymą nutraukti ugnį ir atitraukti kinų kariuomenę išilgai visos Indijos–Kinijos sienos linijos, Indijos ministras pirmininkas Neru užsiminė apie neutraliųjų šalių konferenciją, sušauktą Kolombe padėti taikiai sureguliuoti Indijos–Kinijos pasienio konfliktą. Jis pasakė, kad Indija didžiai vertina draugiškus konferencijos dalyvių jausmus ir jų gerą valią padėti sureguliuoti Indijos–Kinijos pasienio konfliktą. Neru vėl plačiai kalbėjo apie Indijos–Kinijos pasienio nesutarimų istoriją ir papasakojo, kaip įvykiai vystėsi per paskutinius mėnesius. Jis pranešė parlamentui apie memorandumą, kurį gruodžio 9 d. KLR užsienio reikalų ministerija perdavė Indijos ambasadai Pekine. Atsakydamas į pirmąjį šiame memorandume KLR užsienio reikalų ministerijos iškeltą klausimą, Neru priminė, kad KLR vyriausybė nutarė vienašališkai nutraukti ugnį. Mes tai priėmėme, pasakė Neru, ir savo ruožtu nepadarėme nieko, kas galėtų sutrukdyti įvykdyti šią priemonę. Dėl antrojo klausimo Neru pasakė, kad Indija yra palanki kariuomenės atitraukimui abiem šalims priimtinu bendrai suderintu pagrindu, ir pareiškė manąs, kad toks pagrindas galėtų būti ugnies nutraukimas ir atkurtas status kvo, buvęs prieš 1962 metų rugsėjo 8 d. Neru pasakė, kad KLR vyriausybė negali tikėtis, jog Indijos vyriausybė priims 1959 lapkričio 7 d. buvusią faktinės kontrolės liniją, nes ta linija „neatitinka faktų“. Jis pridūrė, kad sąlyga bet kurioms taikioms Indijos ir Kinijos konsultacijoms arba deryboms yra ta, kad Kinijos Liaudies Respublika turi priimti liniją, kuri buvo iki šių metų rugsėjo 8 d., t. y. prieš prasidedant ginkluotam konfliktui Indijos–Kinijos pasienyje. Atsakydamas į trečią klausimą, Neru pasakė, kad, prieš susitinkant oficialiems Indijos ir KLR atstovams, būtina abiem šalims susitarti, kaip interpretuoti 1959 metų lapkričio 7 d. faktinės kontrolės liniją ir 1962 metų rugsėjo 8 d. liniją, tarp kurių, pasak premjero, didelis skirtumas, Neru pateikė parlamentui apsvarstyti idėją perduoti Indijos ir KLR sienos klausimą Tarptautiniam teismui. Jis pridūrė, kad tai būtų įmanoma padaryti „atkūrus status kvo, kuris buvo prieš šių metų rugsėjo 8 d.“ Neru patvirtino, kad Indijos vyriausybė tvirtai ketina vykdyti neutralumo politiką ir nesijungti prie karinių blok


…Beveik kas minutę Vilniaus prekių stoties krovinių aikštelės teritoriją palieka pilnai pakrautos mašinos. Štai išvažiuoja „ZIS‑150“. Užpakalinis bortas atidarytas, ir gerai matyti ilgos metalinės sijos. Jų nekantriai laukia Vilniaus „Komunaro“ žemės ūkio mašinų gamykla. Paskutinį reisą šiandien daro Dzeržinskio vardo tabako fabriko mašina. Ji veža į įmonę tabaką, pristatytą iš Bulgarijos Liaudies Respublikos. Viso tik vieną dieną mes praleidome krovinių aikštelėje. Tai labai nedaug, bet per prekių stotį pravažiavo šimtai tonų įvairių krovinių. Štai iš vagono iškraunama oda Vilniaus Eidukevičiaus vardo kombinatui. Iš Ordžonikidzėgrado garvežių gamyklos gautos Lietuvos mašinų‑traktorių stotims žemės ūkio mašinų atsarginės dalys. Pas svėrėjus greitai didėja kvitų krūvos. Nė minutei nenutrūksta darbas prekių aikštelėje – jis trunka ištisą parą. Iškraunami ir pakraunami vis nauji ir nauji vagonai. Pribūna statybinė medžiaga, grūdai, plytos, geležis, lengvosios automašinos, kukurūzų sėklos, staklės, mechanizmai. Kartu pakraunami Vilniaus įmonių gaminiai. Nedidelis manevrinis garvežys tempia keletą dengtų geležinkelio vagonų. Tai Vilniaus univermago adresu gauti baldai iš Kauno baldų kombinato. Greta, prie bėgių, einančių išilgai visos krovinių aikštelės, iškraunama fanera. Ji gauta Vyriausiosios tiekimo ir realizavimo kontoros adresu iš Klaipėdos. Prie sandėlio stovi keletas automašinų. Į jų kėbulus ridenami sunkūs laikraštinio popieriaus ritiniai. Kasmet didėja pervežimų kiekis Lietuvos geležinkeliais. Vis reikšmingesnę vietą respublikos krovinių balanse užima Vilniaus prekių stotis. Per vieną parą čia apdorojama vidutiniškai iki 250 vagonų. Didelė, labai didelė darbų apimtis! Tačiau krovinių aikštelės kolektyvas, kuriame yra daug jaunimo, dirba sėkmingai. To „paslaptis“ - meilė darbui, nuolatinis savo meistriškumo tobulinimas. Nė vienas broko atvejis nepasitaikė nuo metų pradžios svėrėjui komjaunuoliui Romanui Jegorminui. Pritaikęs suglaudintą pakrovimo būdą, jaunuolis pasiekė žymios vagonų ekonomijos. Antai, jeigu pagal techninę normą į vagoną turi būti pakraunama 5,5 tonos tabako gaminių, tai jaunasis svėrėjas, maksimaliai išnaudodamas plotą, pakrauna po 7 ir daugiau tonų. Suglaudinto pakrovimo metodą sėkmingai taiko ir vyresnysis svėrėjas Mykolas Abaravičius. Vietoj devynių pagal normą jis sutalpina į vagoną iki 12‑13 tonų surenkamųjų gaminių. Nuo geriausių gamybininkų neatsilieka jaunieji svėrėjai Antanas Čiurlys, Ivanas Kovaliovas, Leokadija Žarik, Vanda Vitenj, Olga Uchačiova ir kiti. Kasdien vis daugiau ir daugiau krovinių praeina pro Vilniaus prekių stotį.


Nuo gruodžio 1 d. visoje Kinijos – Indijos pasienio linijoje pradedama atitraukti Kinijos pasienio būrius. Apie tai sakoma KLR gynybos ministerijos atstovo šios dienos pareiškime, kurį paskelbė agentūra Sinchua. Būriai bus atitraukti iš tų vietų, kur jie dabar yra, iki vietų, esančių už 20 kilometrų nuo 1959 metų lapkričio 7 d. egzistavusios faktinės kontrolės linijos. Pareiškime nurodomi konkretūs rajonai, kur, kaip numatoma, prasidės pasienio būrių atitraukimas. „Mes tikimės, kad Indija teigiamai atsilieps į mūsų šalies priemones, kurių mes ėmėmės savo iniciatyva“, – sakoma šiame pareiškim


Konstitucijos keitimo klausimas Latvijoj.

Latvija ne nuo šiandien gyvena kronišką krizį. Jis reiškiasi ne tik vyriausybės nepastovumu. Jo ir negalima reikalauti, nes vyriausybė turi gauti partijų pasitikėjimą, o šių seime yra keli tuzinai. Bet krizis palietė ne tik vyriausybę. Jo pėdsakai matyti ir bendrai valstybės gyvenime. Priversta branginti kiekvieną balsą seime, vyriausybė paramą dažniausia perka direktorių vietomis, kreditais ir kitais apčiuopiamais būdais. Tokiomis aplinkybėmis Latvijoj korupcija yra pražydėjusi puošniu žiedu. Dar labai neseniai didelę sensaciją padarė vienam laikrašty paskelbtas dokumentas, kuriuo neva įrodoma, kad finansų ministeris gavęs iš švedų degtukų tresto stambų kyšį. Dabar pasirodė, kad dokumentas falsifikuotas. Tačiau šis faktas rodo, kokiomis priemonėmis Latvijoj naudojamasi priešingo nusistatymo veikėjui diskredituoti. Nepraėjo dar ilgas laikas nuo .,kerenščinos“ dienų Rygos gatvėse. Latvių dešiniosios partijos, o ypač nacionalinis blokas ta proga iškėlė pas vyriausybę klausimą apie griežtų priemonių ėmimąsi prieš žalingąją ir valstybę griaunančią propagandą. Bet jų vargu ar bus susilaukta, nes spalių 6 ir 7 d. Latvijoj renkamas naujas seimas, todėl rinkimų išvakarėse vyriausybė nesiryš įerzinti vieną rinkikų dalį. Bet kartu valstybinis elementas jaučia, kad eidama dabartiniu keliu valstybė nueis į bedugnę. Reikalinga imtis tokių žygių, kurie ne tik sušvelnintų dabartinį visuotinį krizį, bet ir išrautų tas priežastis, kurios krizį gimdo. Toks žygis būtų valstybės konstitucijos pakeitimas. Judėjimas konstitucijai pakeisti Latvijoj nėra naujas. Dar prieš kelerius metus buvo suprasta, kad ant greitųjų priimta steigiamojo Seimo konstitucija, pagimdžiusi neatsakomingos valdžios tvarką, turi būti pakeista. Seimo buvo iškeltas klausimas pakeisti konstituciją parlamentariniu būdu, bet tam reikalinga didelė dauguma, kurios esant dabartiniam seimo sąstatui negalima surinkti. Dabar „jungtinis ūkininkų“ sąrašas nutarė eiti kitu keliu. Jis surinko reikalingus 1000 parašų, reikalingus referendumo iniciatyvai. Sumanymą remia ir kitos dešiniosios partijos. Jei bus surinkta dešimtosios dalies rinkikų parašai, tai konstitucijos pakeitimas bus ineštas į naują seimą. Kokia bus būsimojo seimo sudėtis nuo to pareis ir konstitucijos pakeitimo projekto likimas. Svarbiausias konstitucijos pakeitimų reikalavimas yra sustiprinti valstybės prezidento ir vyriausybės galią. Prezidentą turėtų rinkti tauta. Prezidentas skiria vyriausybę, paleidžia parlamentą. Šio veikimo ribos teliestų įstatymų leidimą. Seimas renkamas apygardų rinkimų sistema. Žodžiu pakeitimai turi tikslo atsipalaiduoti iš seimo viešpatavimo. Latviai siekia to, ką lietuviai dabar jau turi. Tuo būdu Lietuva šiuo atžvilgiu yra kai kuriems latvių sluoksniams pavyzdys.


Litvinovo nusiginklavimo planai aštriai kritikuojami.

Anglų delegatas Tautų Sąjungos paruošiamos nusiginklavimo komisijos konferencijoj lordas Cushendunas per savo kalbą pažymėjo, kad visos valstybės gali priimti Sovietų Rusijos projekto pirmą – visuotinio nusiginklavimo principą, nes jis esąs idealas. Cushendune nuomone, niekas nepasisakys neigiamai prieš tą idealinį pasiūlymą, nes visų vyriausias uždavinys yra visuotinis nusiginklavimas. Tačiau tuo pat laiku lordas Cushendunas mano, kad tai esą neįvykdoma ir jis labai norėtų, kad Sovietų Rusijos delegatas Litvinovas parodytų, kaip galima būtų tai padaryti. Kai dėl Didžiosios Britanijos, tai ji esanti palanki visuotinio nusiginklavimo planams, bet prieš vykdysiant juos, dar reikia išspręsti visa eilė kitų klausimų. Tai yra priežastis, dėl ko anglai patarė diskutuoti rusų planą, ir tuo būdu ištraukti iš jo, kas būtų naudinga nusiginklavimo komisijai. Toliau Cushendunas pastebėjo, kad Sovietų Rusija savo 63 straipsnių projekte nė vieną kartą nepripažino Tautų Sąjungos. Ji siūlanti spręsti visus ginčus ne Tautų Sąjungos taryboj, bet nuolatinėj tarptautinėj kontrolės komisijoj. Tai būtų visiškai nauja įstaiga, kurios anglai negalėtų pripažinti. Kreipdamasis į Litvinova Cushendunas pasakė, kad esančios dvi taikos rūšys, lygiai kaip ir dvi karo rūšys. Esąs tarptautinis karas ir civilinis karas. Civilinis karas esąs baisesnis, negu tarptautinis. Ar Sovietų Rusija iš tikrųjų mananti pakeisti savo politiką? Ar ji dabar esanti nusistačiusi prieš civilinius ir tarptautinius karus ir ateity nesikišianti į kitų valstybių vidaus reikalus? Jei Sovietų Rusija nepadarysianti tų pakeitimų, tai ji pati turinti pripažinti, kad jos nusistatymas būtų didžiausia kliūtis visiems nusiginklavimo planams.


Vakar Rusijos AT turėjo apsvarstyti Rusijos taikos palaikymo pajėgų dislokavimą Abchazijoje. Jos turėtų būti atsiųstos į konflikto zonas, Rusijos kariuomenė saugotų ir šiaurines Gruzijos sienas. Pasak Interfax, rezoliucijos projektas numato nedelsiant surengti Gruzijos, Rusijos, Abchazijos vadovų ir Šiaurės Kaukazo atstovų susitikimą. O paliaubos, dėl kurių susitarė Rusija, Gruzija ir Abchazija, nuolat pažeidžiamos. Tbilisis svarsto galimybę surengti didelę karinę akciją, kurios tikslas - išvyti iš Abchazijos visas „neteisėtas ginkluotas Siaurės Kaukazo grupuotes”.


Represijos prieš laikraštį „Jumanite“ tebevykdomos

Kaip jau buvo pranešta, Prancūzijos valdžios organai konfiskavo laikraščio „Jumanite“ vasario 26 dienos numerį už tai, kad jame buvo Išspausdinta medžiaga, demaskuojanti vyriausybės kolonijinę politiką Alžyre. Todėl, praneša agentūros Frans Pres korespondentas, Paryžiaus karo tribunolo teismo tardytojas Peresas šiandien įsakė atlikti tardymą, apkaltinus laikraščio „Jumanite“ redakciją „pasikėsinimu“ į Prancūzijos teritorijos vientisumą”.


Komisijų darbai baigti. Sesija baigsis rugs. 25 d. Statys Tautų Sąjungos rūmus. Rugsėjo 22 d. Tautų Sąjungos komisijos baigė savo darbus. Pirmadienį ir antradienį įvyks Tautų Sąjungos plenumo posėdis. Jei nekils jokių netikėtų sunkumų, tai antradienį vakare šių metų Tautų Sąjungos sesija pasibaigs. Tautų Sąjungos nusiginklavimo komisija savo rugsėjo 22 d. posėdy priėme rezoliuciją nusiginklavimo klausimu. Vokiečių ir vengrų komisijos susilaikė nuo balsavimo. Tautų Sąjungos biudžeto komisijoj nutarta paskirti 200.000 frankų kredito konferencijai progresyvinio tarptautinės teisės kodifikavimo klausimu sušaukti. Olandy vyriausybė prie tos sumos pridėjo nuo savęs 128.000 frankų. Konferencija bus sušaukta ateinančiais metais, su sąlyga, kad tais pat metais neįvyks tarptautinė nusiginklavimo konferencija. Priešingu atveju ji bus sušaukta 1930 metais. Komisija paskyrė 100.000 frankų opiumo kontrolei Tolimuose Rytuose įvykdyti. Taip pat ir priimta naujų Tautų Sąjungos rūmų ir bibliotekos rūmų statymo nutarimas. Rezoliucijoj numatoma pastatyti naujus didelius Tautų Sąjungos susirinkimų rūmus, naujus sekretoriato rūmus ir didelius bibliotekos rūmus. Paskutiniųjų rūmų pastatymui Amerikos miliarderius Rockfelleris (jun.) yra paaukojęs 10.000.000 šveic. frankų. Abiejų likusiųjų rūmų pastatymas kaštuos lygiai 20.000.000 šv. frankų. Dėl naujo ploto statybai ir statybos projekto pakeitimų tarsis Tautų Sąjungos paskirta komisija iš penkių narių kartu su architektais. Paskui paruoštus planus patvirtina Tautų Sąjungos Taryba, kas įvyks gruodžio mėn. sesijoj. Po to bus pradėta statyba. (Elta).


Prezidentas L. Valensa pasiūlė seimui, kad naują šalies konstituciją priimtų visos liaudies referendumas, o seimas, senatas, prezidento bei vyriausybės komisijos tik parengtų jos projektą. Konstitucija įsigaliotų, jei projektui pritartų daugiau kaip pusė balsavusiųjų. Prieš porą mėnesių prezidento pateiktą Lenkijos mažosios konstitucijos projektą seimas atmetė.


KALNŲ KARABACHAS: Konfliktas peržengia NVS sienas

„Azerbaidžanas pasirengęs taikiai spręsti Kalnų Karabacho konfliktą, jeigu šis rajonas liks jo teritorijos dalimi. Tačiau Turkija įsivelti nenorėtų“, - pareiškė Turkijos užsienio reikalų ministras Hikmetas Četinas interviu BBC korespondentui. Kruvini mūšiai praėjusios savaitės pabaigoje vyko Askirano rajone: azerbaidžaniečių pajėgos, remiamos tankų bei šarvuočių, pradėjo šio miesto puolimą. Pasak Kalnų Karabacho valdžios, vien penktadienį čia žuvo apie du šimtus armėnų. Kaip pranešė oficialus Jerevano atstovai, atvykęs pastiprinimas iš Chankendžio (Stepanakerto) padėjęs azerbaidžaniečių puolimą atremti. Pranešimuose iš Baku savo ruožtu tvirtinama, kad armėnai apšaudę Azerbaidžano miestą Agdamą, esantį Kalnų Karabacho pasienyje. Karo veiksmų aktyvėjimas, matyt, sietinas ir su Azerbaidžano prezidento A. Mutalibovo atsistatydinimu praėjusį penktadienį. Opozicijos deputatų, pareiškusių nepasitikėjimo votumą, nuomone, A. Mutalibovas negalįs užtikrinti Azerbaidžano gyventojų saugumo, tam pritarė ir keli tūkstančiai demonstrantų, apsupę parlamento rūmus Baku. Pasak užsienio korespondentų, prezidentas netgi prašęs Nepriklausomų Valstybių Sandraugos kariuomenės pagalbos demonstrantams išvaikyti. Laikinai einantis prezidento pareigas Jakubas Mamedovas paragino surengti derybas, kad susirėmimai būtų kuo greičiau nutraukti, tam pritaria ir Armėnijos prezidentas Levonas Ter-Petrosianas. Tačiau Azerbaidžano premjeras Hasanas Hasanovas, žinomas kaip griežtos politikos šalininkas, norėtų tęsti mūšius tol, kol visi armėnai bus išvaryti iš Kalnų Karabacho. Be to, Azerbaidžano parlamente šiuo metu vyrauja nacionalistinių pažiūrų Liaudies fronto šalininkai, tad taikos perspektyvos kol kas miglotos. Paliaubų, tiek sudarytų tarpininkaujant Rusijos vadovui B. Jelcinui, tiek Irano užsienio reikalų ministrui A. A. Velajačiui, Kalnų Karabache, kaip žinoma, nebuvo laikomasi. Tad dabar, pasak Turkijos diplomatų vadovo H. Cetino, pasaulio bendrijos žvilgsnis nukreiptas į Ankarą. H. Cetinas savo ruožtu sekmadienį paprašė imtis taikdario vaidmens Vašingtoną, nes Kalnų Karabacho konfliktas, jo nuomone, gresia viso regiono stabilumui. JAV valstybės sekretorius Dž. Beikeris pažadėjęs pasitelkti visą autoriteto galią… Tačiau gerų norų nepakanka: Baku vadovai šiuo metu reikalauja sušaukti regiono konferenciją, o Jerevano nuomone, būtinas Jungtinių Tautų bei Europos saugumo ir bendradarbiavimo forumo įsikišimas. Pasak prieštaringų pranešimų, Armėnijoje paskelbta visuotinė iki 50 metų amžiaus vyrų mobilizacija. Tačiau Jerevanas tvirtina, kad sudaromi „neginkluoti batalionai viešosios tvarkos apsaugai“. Kaip ten bebūtų, dabar priešiškos jėgos vargu ar galės kaltinti NVS dalinius talkinimu vienai ar kitai pusei. Kaip pranešė Rusijos televizija, sekmadienį paskutiniai NVS kariškiai paliko Kalnų Karabachą.


Dėl perspektyvinio plano TSRS liaudies ūkiui išvystyti sudarymo

TSKP XX suvažiavimas nubrėžė milžinišką programą TSRS liaudies ūkiui toliau vystyti. Jos įgyvendinimas užtikrins rimtą žengimą į priekį sprendžiant svarbiausią TSRS ekonominį uždavinį per istoriškai trumpą laiką pavyti ir pralenkti labiausiai išsivysčiusias kapitalistines šalis pagal produkcijos gamybą vidutiniškai vienam gyventojui. Po suvažiavimo praėjęs laikotarpis parodė, kad suvažiavimo priimtos Direktyvos dėl šeštojo penkmečio plano TSRS liaudies ūkiui išvystyti 1956—1960 m. m. sėkmingai vykdomos. TSRS bendroji pramonės produkcija 1956 metais padidėjo palyginti su 1955 metais beveik 11 procentų, o per 1957 metų aštuonis mėnesius palyginti su atitinkamu praėjusių metų laikotarpiu daugiau kaip 10 procentų. Vykdant TSKP XX suvažiavimo Direktyvas, išryškėjo būtinumas patikslinti atskiras apytikres penkmečio plano užduotis. Ryšium su tuo TSKP CK 1956 metų gruodžio Plenumas davė nurodymą patikslinti atskiras užduotis, numatytas penkmečio plano Direktyvose taip, kad butų užtikrintas racionaliausias ir efektyviausias panaudojimas materialinių išteklių ir finansinių lėšų, skiriamų liaudies ūkiui išvystyti, o taip pat, kad būtų surastos galimybės išskirti papildomų lėšų gyvenamųjų namų statybai. Sutinkamai su šiuo nutarimu gyvenamųjų namų statybos penkmečio planas bus viršytas. TSKP CK 1957 metų vasario Plenumas ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos VII sesija, įvykusi 1957 metų gegužės mėnesį, priėmė nutarimus dėl tolesnio pramonės ir statybos valdymo organizavimo tobulinimo. Šių nutarimų tikslas yra užtikrinti nenukrypstamą šalies liaudies ūkio kilimą, toliau plėsti sąjunginių respublikų teises ūkinėje statyboje, priartinti vadovavimą prie gamybos, pasiekti, kad darbo žmonių masės dar plačiau dalyvautų gamybos valdyme, visokeriopai vystyti jų kūrybinę iniciatyvą komunizmo statyboje. Sutinkamai su šiais nutarimais pertvarkytas pramonės ir statybos valdymas pagal teritorinį principą ir ekonominių administracinių rajonų Liaudies ūkio tarybų organizavimas pareikalavo iš pagrindų pakeisti perspektyvinio ir einamojo planavimo tvarką. Ypatingą reikšmę dabar įgauna planavimas pagal sąjungines respublikas, o respublikose — pagal ekonominius administracinius rajonus vietoj anksčiau buvusios planavimo tvarkos pagal atskiras ministerijas ir žinybas. Naujoji planavimo tvarka įgalina geriau išnaudoti nepaprastai turtingus mūsų šalies išteklius, užtikrinti teisingesnį gamybos paskirstymą ir išspręsti svarbius uždavinius įsavinant bei vystant visą eilę naujų pramonės šakų ir kompleksiškai vystant atskirus ekonominius rajonus. Pastaraisiais metais geologai atskleidė naujus didelius įvairių žaliavos rūšių ir energijos šaltinių telkinius. Panaudojant šiuos išteklius, galima steigti naujas įmones ir naujus pramonės centrus, nenumatytus Direktyvose dėl šeštojo penkmečio plano. Tam nepakanka likusių trejų šeštojo penkmečio metų. Tokiems dideliems uždaviniams įgyvendinti reikės ne mažiau kaip 5—7 metų. Ryšium su tuo TSKP Centro Komitetas ir TSRS Ministrų Taryba pripažino būtinu sudaryti perspektyvinį planą TSRS liaudies ūkiui išvystyti ilgesniam laikotarpiui ir pavedė TSRS Valstybiniam plano komitetui, sąjunginių respublikų Ministrų Taryboms, Liaudies ūkio taryboms, TSRS Ministerijoms ir žinyboms paruošti plano projektą liaudies ūkiui išvystyti 1959—1965 m. m. TSKP Centro Komitetas ir TSRS Ministrų Taryba yra tos nuomonės, kad sudarant perspektyvinio plano projektą būtina vadovautis svarbiausiu uždaviniu — užtikrinti tolesnį galingą visų liaudies ūkio šakų kilimą, pirmoje eilėje vystant gamybos priemonių gamybą taip, kad būtų žengtas naujas stambus žingsnis į priekį sprendžiant svarbiausią TSRS ekonominį uždavinį — per istoriškai trumpiausią laiką pavyti ir pralenkti labiausiai išsivysčiusias kapitalistines šalis pagal produkcijos gamybą vidutiniškai vienam gyventojui. Augant šalies visuomeniniams turtams, užtikrinti tolesnį tarybinės liaudies materialinės gerovės ir kultūrinio lygio kilimą. Viena svarbiausių sąlygų vykdant svarbiausią perspektyvinio plano uždavinį yra visokeriopai kelti darbo našumą, remiantis nuolatine technine pažanga, įsavinant ir plačiai įdiegiant į visas gamybos šakas priešakinio mokslo ir technikos laimėjimus. Naujas perspektyvinis planas turi suteikti plačią erdvę visoms mokslo šakoms, teoriniams tyrinėjimams ir naujiems dideliems moksliniams atradimams vystyti. Perspektyvinio plano projekte būtina numatyti, kad stambesniu mastu būtų įsavinami šalies rytinių rajonų gamtos turtai, sparčiai vystoma juodoji ir spalvotoji metalurgija, chemijos pramonė, ypač dirbtinio pluošto, maisto žaliavos pakaitalų gamyba, plastinių masių, kitų sintetinių medžiagų, o taip pat dirbtinės odos gamyba, kad šalis būtų elektrifikuojama sparčiais tempais, toliau vystoma anglies ir ypač naftos bei dujų pramonė, trumpinamas statybos laikas ir likviduojamas kapitalinių įdėjimų išskaidymas po daugeli statybos objektų, kad žymiai būtų padidinta gyvenamųjų namų statybos apimtis ir paspartinti jos tempai, išplėsta žemės ūkio produktų gamyba taip, kad artimiausiais metais būtų galima pavyti JAV pagal mėsos, sviesto ir pieno gamybą vidutiniškai vienam gyventojui ir žymiai padidinta kitų liaudies vartojamų prekių gamyba. Laikas perspektyvinio plano projektui galutinai paruošti nustatytas 1958 metų liepos 1 d.


TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko N. A. BULGANINO laiškas Norvegijos Ministrui Pirmininkui Einarui Gerhardsenui

Kovo 21 d. TSRS Nepaprastasis Įgaliotasis Ambasadorius Norvegijoje M. G. Gribanovas aplankė Ministrą Pirmininką E. Gerhardseną ir įteikė jam TSR Sąjungos Ministrų Tarybos pirmininko N. A. Bulganino laišką. Žemiau skelbiamas nurodyto laiško tekstas: Maskva, Kremlius 1957 metų kovo 19 d. Gerbiamas pone Ministre Pirmininke. Su dideliu pasitenkinimu aš ir mano kolegos — Tarybinės vyriausybės nariai prisimename susitikimus su Jumis ir ponu Ministru Skaugu Maskvoje daugiau kaip prieš metus, kai mes draugiškai ir visiškai tiesiai apsvarstėme daugelį Tarybų Sąjungos—Norvegijos savitarpio santykių klausimų ir pasikeitėme nuomonėmis dėl abi puses dominančių tarptautinių problemų. Manau, Jūs sutiksite su manimi, kad šios derybos buvo naudingos. Visų pirma šis Tarybų Sąjungos ir Norvegijos vyriausybių vadovų susitikimas — pirmasis Tarybų Sąjungos—Norvegijos santykių istorijoje — įgalino mus geriau suprasti vieni kitus, arčiau pažinti vieni kitų požiūrį dėl svarbiausių politinių problemų, o tai jau savaime turi nemažą reikšmę. Mūsų derybos taip pat sukėlė tam tikrus postūmlus vystant mūsų šalių savitarpio ryšius daugelyje sričių. Pirmą kartą po ilgos pertraukos buvo sudarytas ilgalaikis prekybos susitarimas, pasirašytas susitarimas dėl kultūrinio bendradarbiavimo, sutinkamai su abiejų šalių interesais išspręstas klausimas dėl Tarybų Sąjungos—Norvegijos jūrų sienos. Pradėta bendrai nagrinėti problemas, susijusias su pasienio upės — Pasvikelvo hidroresursų išnaudojimu. Tarp mūsų šalių sostinių įvestas tiesioginis oro susisiekimas. Sudarytas svarbus susitarimas dėl Tarybų Sąjungos ir Norvegijos jūrininkų bendradarbiavimo gelbstint žmonių gyvybes ir teikiant pagalbą nelaimės ištiktiems laivams Barenco jūroje. Tarybų Sąjungoje su džiaugsmu buvo sveikinama Norvegijos stortingo delegacija, kuriai vadovavo jo pirmininkas ponas Torpas. Tarybų Sąjungą taip pat aplankė Norvegijos pramonės sluoksnių atstovai. Mūsų nuomone, gera iniciatyva buvo pasikeitimas Norvegijos ir Tarybų Sąjungos žuvies pramonės specialistų delegacijomis. Pagarsėję Norvegų sportininkai buvo nuoširdžiai priimti Tarybų šalyje. Savo ruožtu Tarybų Sąjungos sportininkai buvo svetingai ir nuoširdžiai priimti Norvegijoje. Šiek tiek pagyvėjo ir savitarpio ryšiai mokslo bei meno srityje. Aplamai aš, tikriausiai, nesuklysiu, pasakęs, kad visos arba beveik visos konkrečios priemonės Tarybų Sąjungos—Norvegijos santyklams vystyti, dėl kurių mes susitarėme su Jumis Maskvoje, šiuo metu įgyvendintos. Dabar kyla klausimas, kaip toliau vystyti mūsų šalių savitarpio santykius. Aš norėčiau pasidalinti su Jumis kai kuriomis mintimis šiuo klausimu. Ta aplinkybė, kad Jūs, pone Ministre Pirmininke, vadovaujate Darbininkų partijos vyriausybei, įgalina mane ypač atvirai pareikšti samprotavimus tiek Tarybų Sąjungos—Norvegijos santykių klausimais, tiek ir kai kuriais tarptautinės padėties klausimais. Tenka su apgailestavimu konstatuoti, kad tarptautinė padėtis pastaruoju metu rimtai susikomplikavo. Buvo imtasi pavojingų mėginimų likviduoti pasiektą tarptautinio įtempimo sumažėjimą ir atvesti tautas prie karo slenksčio. Iš tikrųjų, niekam nėra paslaptis, kad praėjusių metų lapkričio mėnesį buvo dienų, kai mes visi matėme rimtą karo grėsmę. Kad ir kokios nuomonės laikytumėmės vertinant įvykius, negalima neigti to fakto, kad ryžtingas atkirtis agresijai prieš Egiptą ir fašistinio maišto likvidavimas Vengrijoje užkirto kelią šiam baisiam pavojui. Tačiau ir šiandien padėtis lieka įtempta. Toliau neregėtu mastu didinamas apsiginklavimas. Eilėje šalių vėl mėginama atgaivinti šaltojo karo atmosferą. Jungtinių Valstybių vyriausybė neslepia ketinimo panaudoti savo ginkluotąsias pajėgas Artimuosiuose Rytuose. Neseniai sužinota apie planus dislokuoti specialios paskirties, atominiu ginklu apginkluotas Amerikos dalis eilės valstybių teritorijose, ir, visų pirma, šalių — NATO dalyvių teritorijose, o taip pat apie NATO nutarimą apginkluoti atominiu ginklu Vakarų Vokietijos armiją ir kai kurių kitų šios karinės grupuotės dalyvių armijas. Tokie veiksmai, suprantama, negali nedidinti naujo karo pavojaus, o to jais ir siekiama, nes taikaus sambūvio ir tarptautinio įtempimo mažinimo politika, matyti, tinka ne visiems. Jūs, žinoma, suprantate, jog Tarybų Sąjunga, kuri pakėlė pagrindinę kovos su hitlerine Vokietija naštą, negali likti abejinga mėginimams sukelti grėsmę visuotinei taikai. Mes manome, kad ir Norvegija, kurios liaudis praėjusiame kare atkakliai kovojo prieš hitlerinius grobikus ir pergyveno sunkius okupacijos metus, negali būti suinteresuota tolesniu tarptautinės padėties aštrėjimu. Norvegijos vyriausybė iškilmingai pareiškė, kad ji nerems politikos, turinčios agresyvius tikslus, ir neleis užsienio ginkluotosioms pajėgoms steigti bazių Norvegijos teritorijoje, kol Norvegija nebus užpulta arba jai negrės užpuolimas. Tarybų Sąjungos vyriausybė sveikino šį patikinimą, kaip naudingą taikos išsaugojimui Šiaurės Europoje ir gerų kaimyniškų santykių vystymu! tarp mūsų valstybių. Mes su pasitenkinimu konstatuojame, kad Norvegijos vyriausybė vykdo savo pažadą — nesuteikia bazių užsienio ginkluotosioms pajėgoms. Bet būsime iki galo atviri, pone Ministre Pirmininke, dabartinėmis sąlygomis tai neišsprendžia aplamai viso klausimo. Reikalas ne tik tas, kad Norvegija pirmą kartą per visą savo istoriją tapo dalyve karinės sąjungos, nukreiptos prieš kaimyninę didžiąją valstybę, ir, mūsų giliu įsitikinimu, priversta kenkiant savo nepriklausomybei suteikti savo teritoriją užsienio štabams dislokuoti, arba kad jau dabar paruošti planai panaudoti kariniams NATO tikslams didžiausią nacionalinį Norvegijos turtą — jos prekybos laivyną. Reikalas dar ir tas, kad Norvegijos teritorija faktiškai paruošta tam, kad ją bet kuriuo momentu Šiaurės Atlanto bloko ginkluotosios pajėgos galėtų panaudoti prieš Tarybų Sąjungą. Ir jeigu šiandien aerodromuose, kurie pastaraisiais metais Norvegijoje pastatyti NATO nurodymais, nėra užsienio bombonešių, jeigu Norvegijos karinėse jūrų bazėse, įrengtose pagal NATO planus, šiandien nėra užsienio karo laivų, tai rytoj padėtis gali pasikeisti, ir tai gali įvykti net prieš norvegų tautos ir Norvegijos vyriausybės valią. Negalima neatsižvelgti į netolimos praeities pamoką. Aš nenorėčiau būti klaidingai suprastas, pone Ministre Pirmininke. Atsižvelgdami į aplinkybes, mes neraginame Jūsų vyriausybės šiandien ar rytoj nutraukti sutartį dėl Šiaurės Atlanto sąjungos, nors mūsų pažiūra į šį paktą, nukreiptą prieš Tarybų Sąjungą, visiems gerai žinoma. Bet abiejų mūsų šalių interesai reikalauja, kad tarp mūsų nebūtų jokių neaiškumų ir nutylėtų dalykų pagrindiniais Tarybų Sąjungos—Norvegijos santykių klausimais. Planai dislokuoti atominį ginklą Vakarų Europos valstybių — NATO narių teritorijose, mūsų nuomone, daro padėtį dar rimtesnę. Šiaurės Atlanto bloko vadovų planai šiuo atveju nesudėtingi. Norvegija yra jiems vertinga visų pirma tuo, kad jos teritorija tiesiogiai ribojasi su Tarybų Sąjungos teritorija. Juos, žinoma, mažiausiai domina likimas, kuris ištiktų Norvegiją karo atveju. Bet norvegų tautai, ir visų pirma darbininkų klasei, kurios likimui negali būti abejinga Jūsų vadovaujama Darbininkų partija, tektų brangiai užmokėti už bazes, pastatytas Norvegijoje svetimšalių pinigais, jeigu NATO strategų planai būtų įgyvendinti. Kai dėl Tarybų Sąjungos, tai mes nesirengiame ko nors užpulti, bet visiškai aišku, kad, atsakydami į agresyvius veiksmus prieš TSRS, mes būtume priversti imtis energingiausių priemonių, kad galėtume kirsti triuškinantį smūgį agresoriui, tame tarpe ir bazėms, esančioms ne. toli mūsų sienų. Bet kurios užpultos valstybės natūrali teisė ir pareiga, žinoma, yra pasirūpinti, kad nedelsiant būtų likviduotos bazės, sudarytos jai užpulti. Niekas ir negali laukti ko nors kito. Savaime suprantama, kad mūsų šalies ir mūsų liaudies saugumo interesai pareikalaus, kad placdarmai, naudojami agresijai prieš Tarybų Sąjungą, būtų likviduoti. O juk ne paslaptis, kad tų sluoksnių, kurie duoda toną Šiaurės Atlanto bloke, visi planai visų pirma grindžiami kaip tik tokių bazių panaudojimu prieš Tarybų Sąjungą ir jai draugiškas valstybes. Be to, šių nusikalstamų planų įkvėpėjai, matyti, iki šiol tikisi, kad jie patys turės galimybę likti nuošalyje, ginami didelių nuotolių, ir kad visą griaunamąją šiuolaikinio ginklo smūgių jėgą patirs šalys, kurioms skirtas nepavydėtinas vaidmuo būti priešakiniais placdarmais užpuolimui prieš TSRS ir kitas taikingąsias šalis. Tačiau mūsų dienomis tokie planai neturi jokio pagrindo. Karinės technikos, ypač raketinės technikos vystymas sudarė tokias sąlygas, kad mūsų planetoje daugiau nėra neįveikiamų nuotolių labiausiai šiuolaikinėms ginklo rūšims. Nesunku įsivaizduoti, į kokį didžiulį pavojų save stumia Norvegija, kurios teritoriją kai kurių valstybių agresyvūs sluoksniai naudoja karinėms bazėms prieš Tarybų Sąjungą sudaryti. Šiuolaikinio ginklo griaunamoji jėga tokia, kad smūgiai agresoriaus bazėms nuslopinti neišvengiamai sugriaus didelius rajonus aplink šias bazes, o tai reikštų katastrofą net valstybei, turinčiai didesnę teritoriją, negu Norvegija. Kad taip yra, matyti kad ir iš to, jog, kaip parodė bandymai, viena vandenilinė bomba gali sukelti sugriovimus iki šimtų kilometrų spinduliu. Kyla klausimas, ką gi tuomet galima pasakyti apie kelių tokių bombų panaudojimo padarinius. Mes karštai norime, kad įvykiai vystytųsi visiškai kita kryptimi. Jūs, pone Ministre Pirmininke, neseniai buvote Tarybų Sąjungoje ir, reikia manyti, turėjote galimybę tam tikru mastu asmeniškai įsitikinti, kad tarybinės liaudies pastangos skirtos spręsti milžiniškiems taikios statybos uždaviniams. Tarybinė liaudis ir jos vyriausybė vykdo planus, numatančius toliau gausinti mūsų šalies nacionalinius turtus, smarkiai kelti tarybinių žmonių gerovę, siekti naujo tarybinio mokslo ir kultūros suklestėjimo. Šiems tikslams pasiekti Tarybų Sąjunga turi visa, kas reikalinga — didelę teritoriją, nesuskaičiuojamus gamtos turtus, išvystytą pramonę ir žemės ūkį, ir vienintelis dalykas, ko mes norime iš kitų, — tai, kad tarybinei liaudžiai nebūtų kliudoma dirbti taikų kuriamąjį darbą. Visoje savo užsienio politikoje Tarybinė vyriausybė vadovaujasi vienu svarbiausiu uždaviniu — saugoti ir stiprinti taiką tarp tautų. Mes esame tos nuomonės, kad reikia siekti ne didinti šalių savitarpio santykių atšalimą, ne toliau priešpastatinėti jas viena kitai išsaugojant dabar esančias karines valstybių grupuotes, o tikrai mažinti tarptautinį įtempimą, vystyti taikų visų šalių bendradarbiavimą, nepriklausomai nuo jų visuomeninės santvarkos. Kaip tik šiems tikslams skirti, konkrečiai, tokie žygiai, kurių Tarybinė vyriausybė ėmėsi pastaruoju metu, kaip 1956 metų lapkričio 17 d. pasiūlyta nusiginklavimo ir tarptautinio įtempimo mažinimo priemonių programa; priemonės santykiams pagerinti su Vokietijos Federatyvine Respublika; pasiūlymas, kad Tarybų Sąjunga, Jungtinės Valstybės, Anglija ir Prancūzija prisiimtų bendrus įsipareigojimus užtikrinti taiką ir saugumą Artimuosiuose Rytuose. Ypatingos reikšmės mes teikiame nusiginklavimo problemai, kurios išsprendimas šiandien tapo gyvybinis reikalas visoms tautoms, — didelėms ir mažoms. Čia aš norėčiau visiškai aiškiai pabrėžti, kad Tarybinė vyriausybė nusiginklavimą laiko visiškai realiu uždaviniu ir griežtai smerkia mėginimus panaudoti nusiginklavimo klausimą propagandinių spekuliacijų objektu. Tarybinė vyriausybė pateikė konkrečius pasiūlymus tokiais klausimais, kaip didžiųjų valstybių ginkluotųjų pajėgų sumažinimas iki lygių, kuriuos savo metu pasiūlė Vakarų valstybės; nedelsiant nutraukti atominio ir vandenilinio ginklo bandymus ir visiškai jį uždrausti sunaikinant turimas šio ginklo atsargas; jau 1957 metais žymiai sumažinti JAV, Anglijos, Prancūzijos ir TSRS ginkluotąsias pajėgas, dislokuotas atitinkamai šalių — NATO dalyvių ir Varšuvos sutarties dalyvių teritorijose, ir galutinai likviduoti užsienio karines, karines jūrų ir karines oro bazes kitų valstybių teritorijose. Mums atrodo, kad ne tik didžiosios valstybės, bet ir palyginti nedidelės šalys galėtų įnešti esminį indėlį sprendžiant šiuos klausimus, juo labiau, kad didėjanti apsiginklavimo našta vis smarkiau slegia šių šalių tautas ir, galų gale, ne tik neužtikrina jų saugumo, bet, priešingai, stiprina naujo karo gaisro grėsmę su visais sunkiais padariniais šioms šalims. Didžiai nenormaliu reiškiniu, kuris kelia nuolatinį valstybių santykių įtempimą, reikia pripažinti dabartinį daugumos Europos šalių padalinimą į dvi viena kitai priešingas karines grupuotes. Tarybinė vyriausybė, kaip žinoma, yra šio padalinimo panaikinimo šalininkas ir siūlo, kad Europos tautų saugumo problemos būtų išspręstos visų suinteresuotųjų valstybių kolektyvinėmis pastangomis. Tarybinė vyriausybė vienu svarbių savo uždavinių visuomet laikė — užtikrinti tvirtą taiką šiaurinėje Europos dalyje ir stiprinti draugiškus TSRS santykius su Šiaurės šalimis. Su Norvegija mes nuo amžių turime draugystės ir geros kaimynystės tradicijas. Netolimoje praeityje mūsų tautų draugystę sutvirtino bendros kovos prieš hitlerinius grobikus metai. Kaip žinoma, buvo ir mėginimų sukiršinti mūsų šalis, sukelti Norvegijoje įtaringumą ir priešiškumą Tarybų Sąjungai. Mes prisimename šiais tikslais skleistus provokacinius gandus apie kažkokius Rusijos „ketinimus'' užgrobti Atlanto vandenyne esančius Norvegijos uostus ir panašų šmeižtą, kurį leido į apyvartą tiek hitlerininkai, tiek ir kiti agresyvūs sluoksniai užsienyje, siekdami įtraukti Norvegiją į Tarybų Sąjungai priešiškas kombinacijas. Visa Tarybų Sąjungos—Norvegijos santykių vystymosi istorija rodo, kad tokie teigimai neturi pagrindo. Tarybinė Armija buvo norvegų žemėje tik tam, kad išvien su norvegų tauta kovotų prieš fašistinius grobikus, ir ji paliko Norvegiją, kai tik buvo įvykdyta jos išvaduojamoji misija. Galima tvirtai pasakyti, kad Tarybų Sąjunga ir Norvegija neturi jokių ginčijamų klausimų, kuriais susidurtų mūsų šalių nacionaliniai interesai. Ir jeigu yra veiksnių, kliudančių vystyti jų draugiškus ryšius, tai šie veiksniai primesti iš svetur. Savo ruožtu, aš norėčiau užtikrinti Jus, pone Ministre Pirmininke, kad Tarybinė vyriausybė nuoširdžiai siekia nustatyti su Norvegija draugystės ir visiško pasitikėjimo santykius. Mes esame tos nuomonės, kad tam yra reikalingos galimybės ir kad mūsų abiem šalims tokie santykiai bus tik naudingi. Dar daugiau, jeigu mūsų šalys palaikys tvirtą draugystę, tai lemiamu būdu pagerins visą padėtį Europos Šiaurėje ir padarys visiškai realią perspektyvą — paversti Šiaurės Europą pastovios ir neišardomos taikos zona. Žinoma, TSRS ir Norvegijos santykių gerinimas jokiu būdu neturi kliudyti ir mūsų šalių esamiems draugiškiems santykiams su kitomis valstybėmis, pavyzdžiui, Norvegijos santykiams su Jungtinėmis Valstybėmis ir Anglija. O ir mes patys siekiame palaikyti gerus santykius su Vakarų valstybėmis. Kaip jūs žinote, susiklostė labai geri mūsų santykiai su Suomija. Mes didžiai vertiname draugystę su šia šalimi ir jos darbščiąja tauta, juo labiau, kad praeityje daug kas mus su ja skyrė. Kyla klausimas, kodėl gi Tarybų Sąjungos ir Norvegijos santykiai negali būti tokie pat geri, tokie pat draugiški, kaip Tarybų Sąjungos-Suomijos santykiai. Mes esame kaimynai, ir jau vien tai sudaro natūralias sąlygas mūsų šalių artimam bendradarbiavimui daugelyje sričių. Tarybų Sąjunga ir Norvegija praeityje niekuomet viena su kita nekariavo. Aš manau, Jūs sutiksite su manimi, pone Ministre Pirmininke, kad mūsų šalių tautos jaučia viena kitai simpatiją ir pagarbą. Tarybinė liaudis gerai žino, kad Norvegija įnešė neįkainojamą indėlį į pasaulinės kultūros lobyną. Narsi ir laisvę mylinti norvegų nacija davė pasauliui didžių rašytojų, muzikų, mokslininkų. Nuo seno mūsų šalių gyventojai palaikė tvirtus draugiškus ryšius. Pavyzdžiui, pakanka prisiminti šlovingas rusų ir norvegų mokslininkų bendradarbiavimo tradicijas poliarinių tyrinėjimų srityje, tradicinius kultūrinius ir ekonominius ryšius tarp Norvegijos Šiaurės ir TSRS Europinės dalies šiaurinių rajonų gyventojų. Šias geras tradicijas, mūsų nuomone, reikėtų visaip palaikyti ir vystyti. Tarybinė vyriausybė, savo ruožtu, daro ir darys visa, kas nuo jos priklauso, kad mūsų tautų draugystė stiprėtų ir vystytųsi. Ji nuoširdžiai suinteresuota, kad TSRS ir Norvegijos santykiai būtų grindžiami visišku lygiateisiškumu, suverenumo ir susidariusių visuomeninio bei nacionalinio gyvenimo formų savitarpio gerbimu, kad šie santykiai dvasiniu ir materialiniu atžvilgiu praturtintų mūsų tautas. Konkrečiai, mes esame tos nuomonės, kad yra galimybių toliau plėsti abiem pusėms naudingą prekybą, vystyti ryšius mokslo, kultūros ir sporto srityje. Norėtųsi tikėtis, kad ir Norvegijos vyriausybė — Darbininkų partijos vyriausybė, artima dirbančiųjų gyventojų sluoksniams, ras būdų stiprinti draugišką mūsų šalių bendradarbiavimą. Esant susidariusiai padėčiai, tolesnis saugumo Europos Šiaurėje stiprinimas daug kuo priklauso nuo Norvegijos vyriausybės, nuo jos ryžto pasipriešinti spaudimui, kurį daro išorinės agresyvios jėgos, siekiančios sukelti nesantaiką tarp TSRS ir Norvegijos ir sudaryti įtemptą padėtį Tarybų Sąjungos šiauriniame pasienyje. Teikdama rimtą reikšmę tam, kad būtų pasiektas savitarpio supratimas su Norvegijos vyriausybe mūsų santykių ir aplamai tarptautinės padėties klausimais ir atsižvelgdama į tai, kad tarp mūsų buvę kontaktai pasirodė vaisingi, Tarybinė Vyriausybė yra tos nuomonės, kad būtų naudinga toliau išvien ieškoti savitarpiškai priimtinų mūsų šalims bendradarbiavimo formų saugumo Šiaurės Europoje užtikrinimo interesais. Mes tikimės, kad aukščiau išdėstytus samprotavimus Jūs ir Norvegijos vyriausybė apsvarstys su reikiamu dėmesiu. Savo ruožtu, mes esame pasirengę kuo draugiškiausiai išstudijuoti pasiūlymus Tarybų Sąjungos—Norvegijos santykių tolesnio vystymo klausimais, kuriuos panorėtų pareikšti Norvegijos vyriausybė. Su didžia pagarba N. BULGANINAS Jo Prakilnybei Einarui Gerhardsenui Norvegijos Ministrui Pirmininkui Oslo.


Tarybų socialistinių respublikų sąjungos aukščiausioji taryba

TSRS Aukščiausiosios Tarybos Nutarimas Tarybinės Vyriausybės užsienio politikos klausimais

TSRS Aukščiausioji Taryba visiškai pritaria tarptautinei Tarybinės Vyriausybės veiklai. TSRS Aukščiausioji Taryba visiškai remia pasiūlymus, išdėstytus laiškuose ir notose, kurias TSRS Vyriausybė nusiuntė valstybių — Suvienytųjų Nacijų Organizacijos narių vyriausybėms, nes jie atitinka uždavinį mažinti tarptautinį įtempimą, nutraukti „šaltąjį karą” ir ginklavimosi varžybas, — uždavinį plėsti taikų visų valstybių bendradarbiavimą. TSRS Aukščiausioji Taryba, išreikšdama tvirtą tarybinės liaudies valią ir vieningą siekimą iškovoti taiką, yra tos nuomonės, jog šiuo metu, kai vis dar toliau vykdomos ginklavimosi varžybos, ypač atominio ir vandenilinio ginklo srityje, būtina imtis priemonių, kad įvykiai nesivystytų pavojinga kryptimi, kad būtų apginta taika ir žmonija išvaduota nuo naikinamo atominio karo grėsmės. Ši tikslą atitiktų: 1. Atominį ir vandenilinį ginklą turinčių valstybių — TSRS, JAV ir Didžiosios Britanijos atsisakymas naudoti šių rūšių ginklus; 2. TSRS, JAV ir Didžiosios Britanijos įsipareigojimas nuo 1958 metų sausio 1 d. nutraukti visus atominio ir vandenilinio ginklo bandymus; 3. TSRS, JAV ir Didžiosios Britanijos susitarimas atsisakyti dislokuoti bet kokių rūšių branduolinį ginklą tiek Vakarų, tiek ir Rytų Vokietijos teritorijoje ir priėmimas Lenkijos, Čekoslovakijos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos pasiūlymo atsisakyti gaminti ir dislokuoti branduolinį ginklą šių šalių ir Vakarų Vokietijos teritorijoje; 4. Valstybių ir pirmiausia didžiųjų valstybių, turinčių galingiausias ginkluotąsias pajėgas, esminis ginkluotųjų pajėgų skaičiaus ir apsiginklavimo sumažinimas; 5. Nepuolimo susitarimas tarp valstybių – Šiaurės Atlanto sąjungos dalyvių ir valstybių Varšuvos sutarties dalyvių; 6. Susitarimas nesiimti jokių žygių, pažeidžiančių Artimųjų ir Vidurinių Rytų šalių, nepriklausomybę, ir atsisakyti naudoti jėgą sprendžiant su šiuo rajonu susijusius klausimus; 7. Karo propagandos nutraukimas tose šalyse, kur ši propaganda vis dar varoma, ir visokeriopas valstybių tarptautinių prekybinių, mokslinių ir kultūrinių ryšių plėtimas. TSRS Aukščiausioji Taryba yra įsitikinusi, kad asmeninis valstybių vadovaujančiųjų veikėjų susitikimas ir pribrendusių tarptautinių problemų svarstymas padėtų surasti būdus, kaip sumažinti esamą įtempimą valstybių santykiuose ir sustiprinti jų savitarpio pasitikėjimą. TSRS Aukščiausioji Taryba su didžiausiu pasitenkinimu konstatuoja, kad taikią Tarybų Sąjungos iniciatyvą supranta ir remia plačiausieji tarptautiniai sluoksniai, kurie mato, kad mūsų laikais yra tik vienas kelias išvengti atominio karo taikaus sambūvio kelias. Vis labiau pripažįstamas tas faktas, kad, susidarius pasaulyje tokiai padėčiai, kai yra kapitalistinės ir socialistinės valstybės, bet kurie mėginimai pakeisti šią padėtį išorine jėga, mėginimai kištis į kitų valstybių vidaus reikalus siekiant pakeisti politinius režimus, mėginimai primesti kokius nors teritorinius pakeitimus, pažeisti dabartinį „status-kvo”, sukeltų katastrofiškus padarinius visuotinei taikai. TSRS Aukščiausioji Taryba su pasitenkinimu pažymi, kad tik ką pasibaigusi Suvienytųjų Nacijų Organizacijos Generalinės Asamblėjos sesija, apsvarsčiusi valstybių taikaus sambūvio klausimą, parėmė taikaus sambūvio principus ir priėmė nutarimą, kuriame pripažįstamas būtinumas vystyti valstybių santykius „remiantis savitarpio gerbimu ir nauda, nepuolimu, savitarpiniu suverenumo gerbimu, lygybe bei teritorine neliečiamybe ir nesikišimu į viena kitos vidaus reikalus”. Asamblėja kreipėsi į visas valstybes, ragindama „dėti visas pastangas, kad būtų sustiprinta tarptautinė taika ir vystymosi draugiški santykiai ir bendradarbiavimas, o taip pat, kad ginčai būtų sprendžiami taikiomis priemonėmis”. Tai, kad Suvienytųjų Nacijų Organizacija priėmė tokią rezoliuciją, atspindi visame pasaulyje nepaprastai didėjančius reikalavimus nutraukti ginklavimosi varžybas, rasti būdus ir priemones ginčijamiems klausimams taikiai išspręsti, sustabdyti pavojingą įvykių vystymąsi naujo karo kryptimi ir neleisti jam kilti. Aukščiausioji Taryba pažymi, kad šios nuotaikos atsispindėjo ir šalių — Šiaurės Atlanto sąjungos dalyvių eilės valstybinių veikėjų kalbose Paryžiuje vykusioje NATO tarybos sesijoje. Šie veikėjai pasisakė už tai, kad būtų priimtas Tarybinės Vyriausybės pasiūlymas surengti valstybių derybas. Tačiau, nors NATO Tarybos sesijos nutarimuose ir užsimenama, kad tikslinga vesti derybas su Tarybų Sąjunga nusiginklavimo klausimais, iš esmės jais siekiama, kad valstybės — Šiaurės Atlanto sąjungos dalyvės ir ateityje vykdytų karinius pasiruošimus, ir rodo, kad vadovaujančiosios valstybės NATO bloke ketina toliau vykdyti pavojingą taikai politiką. Vadovaudamasi kilniais visuotinės taikos stiprinimo tikslais, TSRS Aukščiausioji Taryba reiškia viltį, kad visų šalių parlamentai ir vyriausybės su reikiamu dėmesiu apsvarstys Tarybų Sąjungos iškeltus pasiūlymus ir padarys visa, kas nuo jų priklauso, kad būtų sumažintas tarptautinis įtempimas, susilaikydami nuo žygių, galinčių sukomplikuoti valstybių santykius. TSRS Aukščiausioji Taryba atkreipė dėmesį į pareiškimus, kuriuos padarė valstybių Šiaurės Atlanto sąjungos dalyvių vadovaujantieji veikėjai apie tai, kad šios valstybės laikosi pozicijų nenaudoti jėgos santykiuose su kitomis šalimis. Tai rodo, kad blaivi pažiūra sprendžiant tarptautines problemas vis labiau skina sau kelią. Atsižvelgdama į šiuos pareiškimus ir reikšdama viltį, kad jie vystysis praktiniais valstybių — NATO dalyvių žygiais, TSRS Aukščiausioji Taryba, siekdama įnešti naują rimtą indėlį į taikos stiprinimą ir pasitikėjimo tarp tautų atmosferos sudarymą, paveda Tarybinei Vyriausybei apsvarstyti klausimą dėl tolesnio Tarybų Sąjungos ginkluotųjų pajėgų mažinimo, išlaikant, kol bus pasiektas tarptautinis susitarimas dėl nusiginklavimo, reikiamo lygio liekanti ginkluotųjų pajėgų skaičių ir apsiginklavimą, kuris visiškai užtikrintų Tarybų Sąjungos gynybos interesus. TSRS Aukščiausioji Taryba laukia, kad Jungtinės Amerikos Valstijos, Didžioji Britanija ir Prancūzija savo ruožtu imsis žygių savo ginkluotosioms pajėgoms sumažinti ir tuo pačiu įneš indelį į tikro tarptautinio saugumo sudarymą. TSRS Aukščiausioji Taryba reiškia įsitikinimą, kad Tarybų Sąjungos, Liaudies Kinijos ir kitų socialistinių valstybių tautų pastangos, sujungtos su visų kitų tautų, ginančių kilnų taikos ir visų nacijų draugystės reikalą, pastangomis, laimės, ir žmonija, išvaduota iš naujo karo grėsmės, galės skirti visas savo pastangas taikiam darbui.


JAV protestantų, katalikų ir žydų lyderiai paragino vyriausybę sukurti mechanizmą prievartai Bosnijoje ir Somalyje nutraukti. Trijų religinių grupių lyderiai paragino prezidentą Dž.Bušą panaudoti civiliams gyventojams gelbėti visas morališkai pateisinamas priemones maistui, medikamentams į šiuos rajonus atgabenti.


Susitarimas pasirašytas, bet imperialistinio kišimosi grėsmė lieka

Šiandien čia, dalyvaujant diplomatiniam korpusui, tarptautinės komisijos nariams, spaudos atstovams, trys Laoso princai pasirašė bendrą susitarimą sudaryti laikinąją Laoso koalicinę vyriausybę, vadovaujamą princo Suvanos Fumos. Susitarime pažymima, kad vyriausybė savo veikloje vadovausis principais, įrašytais Ciuricho komunikate. Visi vyriausybės nutarimai svarbiausiais vidaus ir užsienio politikos klausimais, o taip pat kariniais klausimais bus priimami, jeigu trys pusės vienbalsiai jiems pritars. Birželio 14 d. princas Suvana Fuma išskris į Luanprabaną, kur praneš karaliui apie laikinosios Laoso koalicinės vyriausybės sudarymą ir išdėstys jos politinę platformą. Birželio 18 d. Luanprabane, karaliaus rezidencijoje, įvyks iškilminga ceremonija, kurios metu karalius patvirtins laikinąją koalicinę vyriausybę. Kaip pareiškė princas Suvana Fuma, naujoji vyriausybė pirmiausia sudarys vieningą Laoso delegacija pasirašyti Ženevos konferencijos nutarimams Laoso klausimu. Numatoma, kad delegacija galės išvykti į Ženevą birželio mėnesio pabaigoje arba liepos mėnesio pradžioje.


Lietuvos Vyriausybės potvarkiu antrąjį šių metų ketvirtį didesnės paklausos maisto produktai (cukrus, druska, sviestas, miltai ir kt.) bus parduodami pagal vienodus visoje Respublikoje maisto produktų talonus. Parduodamų pagal šiuos talonus maisto produktų kiekį vienam gyventojui nustatys Prekybos ir materialinių išteklių ministerija. Talonus gyventojams išduoda miestų ir rajonų valdybų įpareigotos seniūnijos, butų ūkio tarnybos, apylinkių Tarybos.


50-toji Tautų Sąjungos tarybos sesija Ženevoje savo darbų tvarkoje yra priėmusi visą ilgą eilę klausimų. Kaip vakar sesijos pirmininkas visai teisingai pastebėjo, šios sesijos darbai užims gal visą savaitę laiko. Darbų seilėj stovi ir trys klausimai, kurie daugiausia paliečia Lietuvą. Rytoj šiuo laiku tie klausimai vienaip ar kitaip jau bus išspręsti, ir todėl šiandie maža būtų prasmės spėlioti, kaip Ženevos areopagas į juos pažiūrės ir kaip juos supras. Žinios iš Ženevos praneša, kad mūsų vyriausybės galva prof. Voldemaras turės pasimatymą su Prancūzijos užsienių politikos vadu p. A. Briand'u. Vadinasi, jo kelionė šį kartą, kaip ir pereitą rudenį, nesibaigs Ženeva, bet pasieks ir Paryžiaus. P. Briand'as, kaip ir p. Strescmarin'as, šį kartą dėl ligos pats asmeniškai negalėjo į Ženevą atvykti. Mes dar atsimename, kaip gruodžio mėnesio sesijoj p. Briand'as buvo vienas iš didžiųjų valstybių atstovų, kurie prisidėjo prie lietuvių lenkų konflikto pakreipimo į taikingesnes vėžes. Quai d'Orsay organas „Le Temps“ birželio 3 d. savo vedamajam straipsny rašo apie tai, kad „Prancūzijos ir Anglijos susitarimas palieka kiekvienos sveikos taikos politikos bazė“. Pravažiuodamas pro Paryžių į Ženevą, Sir Austin Chamberlain turėjo pasikalbėjimą su p. Briand'u. Paryžiaus laikraščių pranešimais, Chamberlain esąs nepatenkintas, kad į Lietuvos valstybės konstituciją Vilnius yra įrašytas kaip sostinė. „Petit Parisien“, rašydamas apie Chamberlain'o pasimatymą su Briand'u, smarkiais žodžiais rašo prieš Lietuvą, kuri nerodanti geros valios su lenkais į normalinius santykius įeiti. Bet esą reikalinga dabar dar lietuvių lenkų ginčo klausimu jokio sprendimo nedaryti, o palaukti rugsėjo mėnesio sesijos, kad būtų galima „galutinai įrodyti prof. Voldemaro bloga valia“. Mes esame iš paties prof. Voldemaro girdėję, po to, kai jis sugrįžo iš Londono, kad sir Austin Chamberlain yra jam pabrėžęs Anglijos didelį susiinteresavimą taika, ypač Europoje. Taip pat yra suprantamas ir visos Europos noras stabilizuoti taiką, šalinant visus jai gresiančius pavojus. Tokių pavojų skaičiuje yra ir neišspręstas lietuvių lenkų ginčas dėl Vilniaus. Bet čia jau šimtus kartų galėjo įsitikinti visi, kad karo pavojus šiame Europos kampe gali kilti tik iš lenkų, nes Lietuva niekada nėra grasinusi Lenkiją pulti, o ir norėdama ji vargu drįstų militariškai daug galingesnę Lenkiją pulti. Aišku, kad taikos išlaikymas šiame krašte pareina išimtinai nuo Lenkijos geros valios. „Le Petit Parisien“ rašo, kad Vilniaus įrašymas į Lietuvos valstybės konstituciją galėtų būti „casus belli“, - tik esą lenkų vyriausybės taikingumas čia išlaikąs taiką!.. „Petit Parisien“ nė nejunta, kaip jis čia taikos atžvilgiu kalba Lietuvos naudai!.. Nors Vilnius ir Lietuvos konstitucijoj yra įrašytas kaip valstybės sostinė, o vis dėlto puolimo pavojus yra galimas tik iš lenkų pusės. Lietuvos nepriklausomybės aktas 1918 m. vasario 16 d. buvo paskelbtas Vilniuje, ir pažymėta, kad Lietuvos sostinė yra Vilnius. Pagaliau, ir pačioje T. S. taryboje gruodžio mėnesy jis pripažintas ginčytinu. Kodėl Lietuva neturėtų teisės įsirašyti Vilnių į savo konstituciją kaip sostinę? Okupavimo faktas toli gražu dar nesudaro teisės fakto. Juk karo metu buvo okupuotas Briuselis, Bielgradas, Bukarestas, o vis dėlto Belgijos, Serbijos, Rumunijos vyriausybės šių miestų neišsižadėjo. Lenkai įteikė T. S. Tarybos nariams savo protesto notos nuorašus, manydami tuo nustebinsią Tautų Sąjungą ir įrodysią Lietuvą esant taikos ardytoją. Mūsų giliu įsitikinimu ši lenkų nota turėtų prasmės tuo atveju, jei Lietuva tikrai neturėtų jokių teisių į Vilnių. Pavyzdžiui, jei Lietuva būtų įrašiusi į savo konstituciją Krokuvą ar Liubliną, į kuriuos ji jokių teisių neturi, tai visas pasaulis galetų pripažinti, kad čia būtų tik provokatoriškas Lietuvos vyriausybės žygis. Bet dėl Vilniaus, dėl tikrosios Lietuvos sotinės, kuri ir tarptautinėmis sutartimis yra pripažinta Lietuvai, tokių abejojimų visai negali kilti.


Savaitraštis „Tribun” praneša apie JAV centrinės žvalgybos valdybos (CŽV) ardomąją veiklą, pavyzdžiu minėdamas, kad CŽV, kuri „pati leidžia sau įstatymus”, padeda Buno Umo ir Fumio Nosavano vadovaujamiems Laoso maištininkams ir Kubos kontrrevoliucionieriams. Savaitraštis toliau nagrinėja CŽV intrigas Alžyre, nurodydamas, kad ji palaiko ryšius su generolais, „kurie mėgino priversti Prancūzijos armiją Alžyre pereiti į OAS pusę”. „Dabar, — toliau rašo „Tribun”, — Prancūzijos spaudoje pranešama apie tolimesnį centrinės žvalgybos valdybos sandėrį su kai kuriais žymiausiais OAS politiniais šalininkais. Centrinė žvalgybos valdyba, griežtai nusiteikusi prieš de Golį už jo nesutaikinamą poziciją NATO klausimu ir dėl kitų Amerikos politikos principų, nelabai nusimintų, jeigu pasirodytų, kad de Golis nesugeba įvykdyti Eviano susitarimų ir atsidūrė tokioje padėtyje, kai dėl Alžyre toliau vykdomų smurto aktų reikėtų prašyti SNO kariuomenę įsikišti į šį reikalą”. Savaitraštis „Tribun” praneša apie JAV centrinės žvalgybos valdybos (CŽV) ardomąją veiklą, pavyzdžiu minėdamas, kad CŽV, kuri „pati leidžia sau įstatymus”, padeda Buno Umo ir Fumio Nosavano vadovaujamiems Laoso maištininkams ir Kubos kontrrevoliucionieriams. Savaitraštis toliau nagrinėja CŽV intrigas Alžyre, nurodydamas, kad ji palaiko ryšius su generolais, „kurie mėgino priversti Prancūzijos armiją Alžyre pereiti į OAS pusę”. „Dabar, — toliau rašo „Tribun”, — Prancūzijos spaudoje pranešama apie tolimesnį centrinės žvalgybos valdybos sandėrį su kai kuriais žymiausiais OAS politiniais šalininkais. Centrinė žvalgybos valdyba, griežtai nusiteikusi prieš de Golį už jo nesutaikinamą poziciją NATO klausimu ir dėl kitų Amerikos politikos principų, nelabai nusimintų, jeigu pasirodytų, kad de Golis nesugeba įvykdyti Eviano susitarimų ir atsidūrė tokioje padėtyje, kai dėl Alžyre toliau vykdomų smurto aktų reikėtų prašyti SNO kariuomenę įsikišti į šį reikalą”.


Stambiausi Olandijos komercinių sluoksnių laikraščiai — „Nive Roterdamšė Kurant” ir „Algemein Handelsblat” su žudomu sarkazmu rašo apie būsimąją NATO tarybos sesiją, kurią jos vadovai siekia panaudoti pašlijusiam blokui sustiprinti. „Kas išgalvojo tą cirko spektaklį?” — klausia „Nive Roterdamše Kurant”. Pareiškęs nuomonę, kad dar Elzenhauerio ir Makmilano pasitarime buvo nutarta „pagarsinti, kad Paryžiuje renkasi vadinamieji vyriausybių lyderiai, jeigu kiti 13 atlantinių brolių neturės nieko prieš šio kartinio parado organizavimą”, laikraštis rašo toliau: „įbauginti rusų palydovo, kuris sukėlė Atlanto eilėse „pasitikėjimo krizę — beje, ne pirmą ir gal būt ne paskutinę — jie padarė išvadą, kad tik NATO aukštesniojo kalibro konferencija gali duoti atsakymą į šį naują rusų „iššūkį”. Laikraštis „Algemein Handelsblat” su dar piktesne ironija išjuokia propagandos triukšmą, kurį sukėlė dėl būsimosios sesijos jos organizatoriai. „Pirmasis rūpinimasis organizuojant šį stambų Atlanto paradą”, — rašo laikraštis, — buvo grynai techninio pobūdžio: pastatai aplinkui Šajo rūmus buvo pastatyti 1951 metais tik kaip laikinos patalpos, ir net paprastomis dienomis jie niūriai braška. Prieš keletą savaičių visų pirma teko sutvirtinti grindis, kad jos galėtų išlaikyti daugiau kaip 500 artistų (diplomatų) ir daugiau kaip tūkstančio žiūrovų svorį. Iš Vašingtono atvyko net du specialūs „slaptosios žinybos” atstovai patikrinti, ar viskas pakankamai tvirta ir ar negresia prezidentui Eizenhaueriui arba viceprezidentui Niksonui pavojus iškilmingiausiu momentu su savo delegatais ir visu kitu.


Prieš vienuolika metų, 1934 m. gruodžio mėn. 1 d., Lenino Stalino partija neteko vieno savo mylimiausiųjų vadovų, artimo didžiojo Stalino bendradarbio ir draugo, šaunaus Leningrado bolševikų vadovo Sergiejaus Mironovičiaus Kirovo. Niekšinga fašistinio žmogžudžio ranka nutraukė karšto kovotojo ir įžymаus organizatoriaus gyvenimą, ligi galo perpildytą nenuilstamą kovą dėl darbo žmonių laimės ir džiaugsmo, dėl Lenino – Stalino reikalo, dėl komunizmo reikalo. Sergiejus Mironovičius Kirovas, didis rusų tautos sūnus, karštas revoliucijos tribūnas buvo labai mylimas tarybinių žmonių. Jis atidavė visas savo jėgas, visą savo gyvenimą kovai dėl mūsų Tėvynės galios sustiprinimo, dėl didžiųjų socializmo laimėjimų, dabar įkūnytų Stalino Konstitucijoje. Aštuoniolikos metų jaunuolis S. M. Kirovas įstojo į bolševikų partijos eiles. Dalyvis ginkluotos kovos Tomske 1905 m. revoliucijos metu, partinio komiteto narys ir nelegalios spaustuvės vadovas, geležinkelininkų vienas revoliucinio streiko organizatorius, darbo Kaukaze vadovų, ilgus metus iškentėjęs kalėjimuose — toks šaunus S. M. Kirovo kelias ligi 1917 m. Spalio. Po Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos pergalės jis — ginkluotosios kovos dėl tarybinės valdžios Kaukaze organizatorius ir vadovas. Lenino ir Stalino įsakymu Kirovas vadovauja Astrachanės gynybai. Jo vadovaujami, Raudonosios Armijos pulkai apgynė šią svarbią tarybinę tvirtovę. Kirovas aktyviai dalyvauja sutriuškinant Denikiną, atstatant tarybinę valdžią šiauriniame Kaukaze ir Baku. Įžymus organizacinis Kirovo talentas, begalinis jo atsidavimas komunizmo reikalui, neišsemiama jo energija ir ryžtingumas kovoje su liaudies priešais įgijo jam karštą meilę ir didelį autoritetą partijos ir visų darbo žmonių eilėse. Tarybiniai žinonės meiliai ir šiltai vadino brangųjį Kirovą „Mironovičium“. X-tame partijos suvažiavime Kirovas buvo išrinktas kandidatu į Centro Komiteto narius, o XI suvažiavime — partijos Centro Komiteto nariu. Nuo 1930 metų Kirovas — VKP(b) CK politbiuro narys, o nuo 1934 m. politbiuro narys, VKP(b) CK sekretorius. Kirovas buvo nesutaikomas kovotojas dėl Lenino – Stalino reikalo, dėl komunizmo reikalo. Jis buvo negailestingas partijos priešams ir masėse skiepijo neapykantą liaudies priešams. 1921 — 1924 m. m., būdamas Azerbaidžano komunistų partijos CK sekretorium, jis atliko didžiulį organizacinį darbą tarp Baku bolševikų. Vykdydamas Lenino – Stalino politiką, S. M. Kirovas nenuilstamai kovojo su partijos priešais, su trockininkais, nacionalistiniais nukrypėliais. Teisingas tautinės politikos vykdymas ir nacionalistinių nukrypėlių sutriuškinimas Azerbaidžane sudarė būtinas salygas Užkaukazės respublikoms susivienyti į Užkaukazės federaciją. Kartu su draugu Stalinu, drauge su visa partija Kirovas XIV partijos suvažiavime negailestingai demaskavo kontrrevoliucinę zinovjevininkų opoziciją. Leningrado bolševikų vadovo poste Sergiejus Mironovičius su bolševikišku nuoseklumu, didžiule energija ir nenuilstama valia kovoja dėl partijos linijos. Leningrado bolševikai, vadovaujami Kirovo, sutriuškino visus trockininkų ir zinovjevininkų mėginimus organizuoti kovą prieš partiją. Kirovas atidavė visas savo jėgas, visą savo verdančią energiją stalininiam šalies industrializacijos planui įvykdyti. Jo vadovaujama Leningrado pramonė pravestos rekonstrukcijos rezultate, tapo priešakiniu socialistinės industrijos būriu, o Leningrado sritis kolektyvizacijos pasėkoje iš vartotojos virto viena stambiausių Tarybų Sajungos žemės ūkio gamybos sritimi. Užvaldymas tarybinės šiaurės, Murmansko pavertimas stambiu pramonės ir kultūros centru — visa tai didžiulo organizacinio Sergiejaus Mironovičiaus darbo rezultatai. Jo iniciatyva buvo pradėta Kandalakšos (Kirovsko) šiaurinio ruožo elektrifikacija, jam vadovaujant buvo statoma nauja Svirės elektros jėgainė, nuostabiu greitumu buvo kasamas Baltosios — Baltijos jūrų Stalino vardo kanalas. S. M. Kirovas skyrė didelį dėmesį gynybos pramonės išplėtimui, Raudonosios Armijos ir Karo Jūrų Laivyno kovingumo galios sustiprinimui. Jis augino ir grūdino mūsų kadrus ir auklėjo juose begalinę meilę ir ištikimybę Tėvynei. Sergiejus Mironovičius nenuilstamai ragino liaudį ruoštis negailestingam triuškinančiam atkirčiui prieš fašistinius žmogžudžius, kurie ruošė karinio mūsų šalies užpuolimo planus. Jis pranašingai kalbėjo 1934 m. sausio mėnesio partinėje Leningrado konferencijoje: „Mūsų šalis pakėlė kovos pajėgumą į tokią aukštumą, kad mes dabar sugebėsim organizuoti pilnutinį bet kokios šalies, kuri išdrįs pažeisti didžiosios Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos sienų neliečiamybę, ginkluotųjų pajėgų sutriuškinimą“. Jis mokė tarybinį jaunimą ir partinius bei nepartinius bolševikus stiprinti mūsų tarybinės Tėvynės galią, ištikimai tarnauti savo liaudžiai, įsisavinti marksistinį – leninistinį mokslą. Kirovas be galo buvo atsidavęs ir jautė didelę meilę didžiajam darbo žmonių vadui, mokytojui ir draugui Stalinui. Nekenčiami niekšai - fašistiniai agentai -- trockininkai ir bucharininkai nutraukė šį ryškų įžymaus rusų tautos sūnaus, masių organizatoriaus ir nesitaikstomo kovotojo dėl komunizmo reikalo gyvenimą. Kai Lenino miestas — socialistinės revoliucijos lopšys — buvo blokuotas hitlerinių gaujų ir ryžtingi leningradiečiai pakėlė visas negirdėtas apsupimo kančias, juos įkvėpė šviesus nuostabaus Sergiejaus Mironovičiaus Kirovo pavyzdys. S. M. Kirovo gyvenimas ir kova įkvėpia tarybinę liaudį naujiems žygiams mūsų Tėvynės garbei. Karštas revoliucijos tribūnas, drasus kovotojas dėl šviesių žmonijos idealų, dėl komunizmo, S. M. Kirovas amžinai gyvuos mūsų liaudies ir viso pasaulio darbo žmonių atmintyje.


Tautinių mažumų kongrese griežtai pasisakyta prieš Briand'o Paneuropos projektą

Rugsėjo 3 d. Ženevoj prasidėjo šeštas Europos tautinių mažumų metinis kongresas. Jame dalyvauja apie 60 delegatų, kurie atstovauja trisdešimt keturias tautinių mažumų grupes, iš 16 valstybių. Šių metų kongrese pirmą kartą yra atstovaujama ir baskų tauta. Kongresui pirmininkauja buvęs italų parlamento slovėnų atstovas d-ras Wilfanas. Atidarydamas kongresą pirmininkas Wilfanas priminė, kad pereitų metų kongresas pavedė komitetui surinkti plačius objektyvius pranešimus apie visų kongrese atstovaujamų tautinių mažumų padėtį. Tie pranešimai jau parengti. Be šitų pranešimų, svarbiausią šio kongreso debatų objektą sudaro nuomonių pasikeitimas dėl Briando Paneuropos plano. Po jo kalbėjo pirmą kartą kongrese atstovaujamų grupių delegatai. Tarp jų tarė žodį ir lietuvių tautinės grupės Vokietijoj atstovas d-ras Vydūnas. Paskui kalbėjo kongreso generalinis sekretorius d-ras Amandas. Jis padarė 15 Europos valstybių tautinių mažumų padėties apžvalgą, pasiremdamas surinktais pranešimais. Iš tų pranešimų paaiškėjo, kad Europoj, neskaitant Sovietų Rusijos, esama 40.000.000 tautinių mažumų. Tai įrodo, su kokia svarbia problema čia turima reikalo. Visose šitose valstybėse esama po kelias tautinių mažumų grupes. Todėl Europoj jau nebegali būti grynai tautinės valstybės. Tautinių mažumų klausimas gali būti išspręstas tik susitarimo ir bendradarbiavimo keliu. Tautinių mažumų teisių pamynimas ne tik kenkia joms ir užnuodija santykius tarp valstybių, bet kai kur sukelia dargi rimčiausius konfliktus ir karo pavojų. Šiandien tautinių mažumų kongresas svarstė savo svarbiausią darbų tvarkos punktą, būtent — Paneuropos klausimą. Delegatų dauguma šiuo klausimu išsitarė neigiamai. Platų referatą apie tautinių mažumų nusistatymą šituo klausimu padarė Aukštosios Silezijos vokiečių tautinės grupės atstovas Ulitz. Jis pareiškė, kad tautinės mažumos principe pritaria Europos valstybių sąjungai. Tačiau jis aštriai kritikavo Briando projektą, kuris pripažįsta tik valstybes, o ne tautas. Tuo tarpu 40.000.000 svetimose valstybėse gyvenančių grupių taip pat nori dalyvauti prasidedančiuose pasitarimuose tokiu svarbiu klausimu. Be to Briando parinktas momentas, atsižvelgiant į kai kuriuos paskutinio laiko įvykius, esąs netinkantis. Ulitz priminė neseniai pasakytą Poincaré kalbą, kurioj jis pasisakė už tautinių mažumų asimiliavimą su jų gyvenamų valstybių pagrindine tauta, ir pareiškė, kad tautinės mažumos pasipriešins, parodydamos savo nepalenkiamą egzistavimo norą.


Lietuvišku muzikos koncertu Kauno miesto varpininkai pradėjo koncertų ciklą „Varpų vasara - 92”. Kiekvieną šeštadienį ir sekmadienį Vytauto Didžiojo karo muziejaus bokšte skambės varpai. Bus atliekama senoji, naujoji ir klasikinė muzika. Sezonas baigsis tarptautiniu varpų muzikos festivaliu, kurį Kaune planuojama surengti rugpjūčio mėnes


Ar nusiplaus Prancūzija kolonijinio karo gėdą?

OAS siekia teroru užtemdyti Alžyro laisvės aušrą

Ant Eliziejaus rūmų – oficialios prezidento Šarlio de Golio rezidencijos šiandien buvo pastatyti priešlėktuviniai kulkosvaidžiai, praneša iš Paryžiaus agentūros Junaited pres interneišnl korespondentas. Pasak pareigūnų, rašo korespondentas, tai atsargumo priemonė, ryšium su perspektyva, kad bus nutraukta ugnis Alžyre. Kulkosvaidžiais ginkluoti policijos būriai šiandien stovėjo Paryžiaus priemiesčiuose prie daugelio gatvių sankryžų.


(Mūsų Ženevos korespondento) Tautų Sajungos Taryba pirmąjį kartą yra susirinkus 1920 metų sausio 16 d. Šių metų birželio 4 d. ji susirenka penkesdešimtą kartą. Pirmą posėdį yra atidaręs mums, lietuviams, puikiai pažįstamas a. a. Leon Bourgeois. Į pirmąjį posėdį, prezidento Vilsono sušauktą, susirinko Belgijos, Brazilijos, Britanijos, Graikijos, Italijos, Prancūzijos, Japonijos, Ispanijos atstovai. „Mes žinom tą nekantrumą, kuriuo yra laukiami mūsų sprendimai, mes pažįstam skepticizmą vienų ir entuziastinį užsidegimą kitų, bet mes čia esam atsakomingų vyriausybių atstovai ir mes privalom atjausti nelyginamą dydį ir mūsų darbo neišvengiamas sunkenybes“, kalbėjo D. Bourgeois. Mes, lietuviai, esam seni Tautų Sajungos klientai. Nuo tu pat 1920 metų per devynerius metus mes tąsomės šiam Ženevos areopage su mūsų nelemtais kaimynais lenkais. Lenkijos ir Lietuvos ginče ne vieną kartą Tautų Sąjunga yra suklupusi ir parodžiusi savo nepajėgumą. Želigovskio avantiūra yra sudariusi Tautų Sąjungos pakto 16 st. didelį smūgį. Po Suvalkų sutarties sulaužymo pacta sunt servantda dėsnis yra likęs paprastu skarmalu. Tautų Sąjungos Tarybos 1922 m. sausio 13 dienos rezoliucija, kuria einant Tautų Sajungos Taryba atsisako pripažinti tokį ginčo sprendimą, kuris būtų patiektas jai tiktai vieno nario arba realizuotas be Tautų Sąjungos Tarybos rekomendacijos, - irgi nebuvo paisoma. Be Lietuvos sutikimo savo valia Tautų Sąjungos Taryba 1923 m. vasario 3 d. nutaria neutrale zoną paversti demarkacijos linija. Devyneri Tautų Sąjungos gyvavimo metai pasižyinėjo statikos pobūdžiu ir laikymosi Evangelijos pasakymo beati possidentes. Proporcionaliai tai energijai, išlaidoms, reklamai ir trukšmui Tautų Sąjungos bus tiktai maži trupiniai atsiekta. Tačiau mes negalim neigti šio organizmo reikalingumo. Moderninis valstybių gyvenimas sunkiai yra įmanomas be Tautų Sąjungos. Be to, kai kuriems konfliktams Aukštoj Silezijoj, Alandų salose, Musolo byloj... ji yra pasiekusi ir teigiamų rezultatų. Tautų Sąjungos darbuotė daugiau duoda geresnių vaisių ekonominėj, finansinėj, socialėj, humanitarinėj, juridinėj, administratyvinėj, politinėj ir teknikinėj srityse... Be to, Tautų Sąjunga yra įvedus visai naujus diplomatijos metodus: nuolatinius valstybės vyrų pasimatymus, draugišką santykių užmezgimą ir asmeninį bendradarbiavimą. Lokarno sutarties atsiradimas yra puikus tokios kolaboracijos pavyzdys. Ateinančioj sesijoj Tautų Sąjungos Taryba turės per keturiasdešimtis klausimų, kurių tarpe yra kroniškas vengrų optantų klausimas, Saint-Gotthardo kulkosvydžių byla, na ir tarp daugelio kitų mūsų derybų eiga su lenkais. Šiuo reikalu mums teko informuotis labai patikimuos šaltiniuos prancūzų tarpe. Jų nuomone, lietuvių lenkų ginčas esąs įtrauktas Tautų Sajungos Tarybos dienotvarkėn tik ,,informacijos tikslais“. Tačiau lenkai nori klausimui duoti platesnės reikšmės ir nori bandyti kaltinti Lietuvą derybų vilkinimu. Prancūzų spaudoj jie pradėjo aršią pacifizno kampaniją“, nenustodami juodinti Lietuvos atsakomingus politikus, kad šie neatsižada Vilniaus. Reikia manyti, kad 50-ta Tautų Sąjungos Tarybos sesija, nors joj kai kurie pirmieji „bosai“ ir nedalyvaus (pvz. Strezemanas, eina gandai apie p. Briando nedalyvavimą...) ir nebus tiek ,,karšta“, kaip dvi praėjusios sesijos, bet visgi ji daug įdomumo sukelia.


Azerbaidžanas: NAUJI RYŠIAI SU TURKIJA IR IRANU

Pastaruoju laiku buvusios Tarybų Sąjungos respublikos vis daugiau ryšių užmezga su užsienio valstybėmis ir, suprantama, pirmiausia su savo kaimynėmis. Ne išimtis ir Azerbaidžanas, kurio nepriklausomybę pirmoji pripažino Turkija. Su Azerbaidžanu ji sudarė 15 susitarimų, protokolų ir memorandumų politinio, prekybinio, ekonominio, mokslinio, techninio ir kultūrinio bendradarbiavimo srityse. Sukurtas specialus komitetas, koordinuojantis dviejų šalių ekonominius santykius. Šiemet Azerbaidžanas gaus iš Turkijos milijoną tonų grūdų. Nachičevanės autonominės respublikos Sadarako kaime vasarą buvo pastatytas tiltas per Arakso upę, jis sujungė Azerbaidžaną su Turkija. Baku ir Stambulą jungia dvi avialinijos. Keleiviai gali skristi keturis kartus per savaitę. Neseniai Turkija Azerbaidžano ir Vidurinės Azijos šalims pradėjo transliuoti pirmąją savo televizijos programą. Turkijos firmos „Net” ir „Telet” už 512 milijonų dolerių pardavė Azerbaidžanui tarpmiestinę televizijos stotį. Ypatingą Turkijos susidomėjimą kelia Nachičevanė, kaip tiltas, jungiantis Turkiją su kitu tiurkų pasauliu. Šiemet Turkija paskyrė Nachičevanei 100 milijonų dolerių kreditą. Buvo suteikta ir karinė pagalba. O Nachičevanės lyderis Geidaras Alijevas paskelbė autonominę respubliką laisvąja ekonomine zona. Siekiama pritraukti Turkijos ir Irano kapitalą. Vien šių metų pirmojoje pusėje Turkija paskyrė Azerbaidžanui humanitarinę pagalbą, vertinamą keliais milijonais dolerių. Azerbaidžane atidarytos keliolikos Turkijos firmų atstovybės. Dabar Azerbaidžane veikia 102 bendros įmonės. Prieš kelias savaites parlamentas priėmė nutarimą atidaryti savo respublikos atstovybę Ankaroje ir konsulatą Stambule. Antroji valstybė, atidariusi savo atstovybę Baku, buvo Iranas. Kaip ir Turkija, jis siekia sustiprinti savo įtaką Azerbaidžane. Labiausiai Iranas siekia pasinaudoti dvasine sfera: iraniečiai, kaip ir azerbaidžaniečiai, musulmonai šiitai. Be to, iraniečių ir azerbaidžaniečių tradicijos turi panašumų. Siekdamas sustiprinti savo įtaką, Iranas remiasi azerbaidžaniečiais fundamentalistais ir visuomenės sluoksniais, palaikančiais Irano valstybės modelį. Iranas platina Azerbaidžane religinę literatūrą, agituoja naudoti savo kalboje ne lotynišką, o arabišką abėcėlę. Buvo priimtas nutarimas per Irano teritoriją tiesti geležinkelį, kuris sujungs Nachičevanę su likusiu Azerbaidžanu. Be to, Iranas sutiko eksportuoti dujas ir elektros energiją Nachičevanei, kurią jau ketveri metai blokuoja Armėnija. Baku atidarytas Irano nacionalinio banko filialas. Neseniai buvo įkurta bendradarbiavimo asociacija tarp dviejų šalių. Iranas siūlo savo tarpininkavimą Azerbaidžano ir Armėnijos konfliktui sureguliuoti, tačiau nesėkmingai. Neseniai priimti dvišaliai susitarimai, supaprastinantys Irano ir Azerbaidžano pasienio gyventojų bendravimą. Atidaryta apie 10 kontrolinių punktų. Pradeda veikti avialinija tarp Baku ir Teherano.


TASSo koresp. A. Kislovas praneša: trečią kartą šiandien už uždarų masyvių Ženevos Nacijų rūmų tarybos salės durų nuaidėjo pirmininkaujančiojo plaktuko smūgis, skelbiąs, kad prasideda eilinis 18 valstybių nusiginklavimo komiteto posėdis. Šiandieniniam posėdžiui pirmininkavo Čekoslovakijos Socialistinės Respublikos užsienio reikalų ministras V. Davidas. Pirmasis kalbėjęs Brazilijos užsienio reikalų ministras de Santjago Dantas žymią vietą skyrė ekonominiams nusiginklavimo problemos aspektams, o taip pat, kaip jis pareiškė, branduolinio ginklo neturinčių šalių specifinio saugumo problemai. Ryšium su tuo jis teigiamai atsiliepė apie sutartį, numatančią, kad Antarktika bus naudojama tik taikiems tikslams, ir apie SNO Generalinės Asamblėjos rezoliuciją, paskelbusią Afrikos žemyną branduolinio ginklo neturinčia zona, kaip apie priemones, padedančias mažinti branduolinio karo kilimo pavojų. Nagrinėdamas klausimą, kad būtina uždrausti branduolinius bandymus, Brazilijos užsienio reikalų ministras pabrėžė, jog galima efektyviai kontroliuoti bandymus, atliekamus po vandeniu, atmosferoje ir kosmose nesudarant kokios nors specialios kontrolės sistemos. Po to žodį paėmęs Italijos užsienio reikalų ministras A. Senjis taip pat paragino veikti greitai, kad būtų pašalintas branduolinio karo pavojus, ir neatsisakyti pastangų tol, kol bus visuotinai, visiškai ir kontroliuojamai nusiginkluota. Kai dėl konkretaus ir detaliai paruošto griežtai tarptautiniu mastu kontroliuojamo visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projekto, kurį pateikė komitetui svarstyti Tarybų Sąjungos delegacija, tai Senjis kol kas apsiriboja pažadu atidžiai jį išnagrinėti. Paskutinis šios dienos posėdyje kalbėjo ČSR užsienio reikalų ministras V. Davidas. Visiškai suprantama, pasakė jis, kad visų šalių tautos jų tarpe taip pat ir Čekoslovakijos Socialistinės Respublikos tautos – su viltimi žiūri į šias derybas ir laukia, kad jos įgalins susitarti dėl visuotinio ir visiško nusiginklavimo. Nepaisant kai kurių palankių veiksnių, toliau pasakė V. Davidas, komitetas renkasi tokiomis sąlygomis, kurios uždeda visiems jo nariams nepaprastai didelę atsakomybę. Daugelis faktų rodo, kad tam tikri sluoksniai Vakaruose, kuriems ginklavimasis yra milžiniško pelno šaltinis, savo užsienio politikos koncepcijose iki šiol nesiliovė kurti karo planų, nepaisant kančių, kurias jis atneštų tautoms. Be to, karinį konfliktą gali sukelti ir atsitiktinumas. Mes visi suprantame, kad JAV vyriausybės nutarimas vykdyti tolesnę branduolinių bandymų seriją atmosferoje daro labai nepalankią įtaką aplinkybėms, kuriomis vyksta komiteto pasitarimas. Mes įsitikinę, pabrėžė jis, kad branduolinių bandymų klausimą galima išspręsti savitarpiškai priimtinu susitarimu, ir kad TSRS vyriausybės pasiūlymai suteikia tam geras galimybes. Tačiau reikia, kad to vienodai nuoširdžiai siektų visos valstybėsdalyvės. Tarptautiniu mastu griežtai kontroliuojamo visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektas, kurį pateikė Tarybų Sąjungos delegacija, toliau pareiškė Čekoslovakijos užsienio reikalų ministras, atitinka visus Tarybų Sąjungos-Amerikos bendrame pareiškime iškeltus principus ir numato visuotinai ir visiškai nusiginkluoti per kuo trumpiausią laiką, įvedus griežtą tarptautinę kontrolę. Todėl, mūsų nuomone, jis yra geriausias pagrindas konkrečioms deryboms komitete ruošiant visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą. Visa tai rodo atkaklias TSRS pastangas pasiekti, kad visuotinio ir visiško nusiginklavimo klausimu per kuo trumpiausią laiką būtų surastas savitarpiškai priimtinas sprendimas.


Lietuvos prisidėjimas prie Kelogo pakto.

Kaip žinoma, šiomis dienomis Jungtinių Amerikos Valstybių pasiuntiniui Berne buvo įteiktas Lietuvos atsakymas į pakvietimą prisidėti prie Kelogo pakto. To atsakymo tekstas toks: ,,Jo Ekscelencijai Ponui Kelogui, Valstybės Sekretoriui Vašingtonas. Pone Valstybės Sekretoriau, Jūsų Ekscelencijos rugpjūčio 27 d. pasiūlymas prisidėti prie pakto, išsižadančio karo, kaipo nacionalinės politikos įrankio, Lietuvos vyriausybės buvo labai nuodugniai išnagrinėtas. Aš esu laimingas galėdamas pranešti Jūsų Ekscelencijai, kad rugpjūčio 28 d. Lietuvos Respublikos Vyriausybė pavedė man pranešti Jungtinių Valstybių vyriausybei apie visišką pritarimą minėtam paktui ir prisidėjimą prie jo. Ji tai daro juo didesniu noru, kad Lietuva, 1918 m. atgydama prie nepriklausomo gyvenimo, inauguravo taikos politiką. Taip, Lietuvos Vyriausybei pavyko įterpti į sudarytą Maskvoj 1920 m. liepos mėn. 12 d. su rusais taikos paktą klauzule (str. 5), kur pripažistama permanentinis Lietuvos neitralitetas. Rusija dėl to pareiškė, esanti pasiruošusi prisidėti prie tarptautinių neitraliteto garantijų, jeigu kitos didžiosios valstybės taip pat šį neitralitetą pripažins ir garantuos. Tokia pat taikos politika buvo vedama ir Lenkijos atžvilgiu, nežiūrint lenkų pastangų trukdyti Lietuvai tapti nepriklausoma valstybe. 1920 metais spalių m. 7 d. Suvalkų sutarty yra viena dispozicija dėl nustatymo tarp abiejų valstybių sienų ir dėl išsprendimo visų esančių tarp Lietuvos ir Lenikijos problemų išimtinai taikos priemonėmis. Lenkija, deja, 1920 metais spaliu 9 d. okupuodama Lietuvos sostinę Vilnių, šią sutartį sulaužė. Nežiūrint pakartotų Lietuvos vyriausybės reikalavimų, Lenkijos Vyriausybė visiškai atsisakė vykdyti konvenciją ir atmetė lietuvių pasiūlymą pavesti bylą Haagos Tarptautinio Teisingumo Nuolatiniam Teismui. Dabartiniu laiku lenkai jėga laiko pagrobę apie trečdalį Taikos Sutartimi Rusijos atiduotas Lietuvai žemės. Nežiūrint to, Lietuvos Vyriausybė tebetiki į taikingą Vilniaus klausimo išsprendimą ir Lenkijos padarytų Lietuvai skriaudų atitaisymą. Jos pasitikėjimas, pasirašius įvairioms pasaulio tautoms Kelogo taikos paktą, dar sustiprėjo. Galima tikėtis, kad greitu laiku šis paktas pasidarys viso pasaulio chartija. Pagaliau, Lietuvos Vyriausybė giliai įsitikinusi, kad išsižadančio karo pakto pasirašymas tėra pirmas etapas į pasaulinės taikos organizaciją. Teikitės priimti, Pone Valstybės Sekretoriau, mano labai aukštos pagarbos pareiškimus. A. Voldemaras, Ministeris Pirmininkas ir Užsienių Reikalų Ministeris“.


Šiemet minėdama Visuotinės žmogaus teisių deklaracijos penkiasdešimtmetį, dokumento, tokio drąsaus, kad net patys jo kūrejai nustebo, kai 1948 m. Jungtinės Tautos per stebuklą jį ratifikavo, tarptautinė bendruomenė pagaliau žengė dar vieną žingsnį: nutarė įsteigti nuolat veikiantį tarptautinį teismą, numatantį atsakomybę už nusikaltimus žmogaus teisėms. “Šis teismas primins didžiausiems pažeidėjams, kad jie gali slapstytis, bet pasislėpti nepavyks,- pareiškė buvusi Airijos prezidentė, dabar JT žmogaus teisių komisarė Mary Robinson. - Atpildo diena artinasi”. Drąsūs žodžiai, bet pasaulis iki jų dar nepriaugo. Pasaulis jau yra įveikęs tam tikrą atstumą, siekdamas šio tikslo: įsteigti specialūs tribunolai genocidu kaltinamiems Ruandos ir Bosnijos asmenims teisti. Tai pirmos tokios pastangos nuo Niurnbergo ir Tokijo teismo laikų. Šie Hagoje ir Arušoje įsikūrę tribunolai yra tarptautiniai, o tai daug geriau negu nugalėjusiųjų teismas, kaip buvo 1945 m. Tačiau šie teismai yra laikini, skirti tik konkrečiam genocidui tirti. Birželio 15 d. 185 Jungtinių Tautų šalys susirinko Romoje nustatyti nuolat veiksiančio tarptautinio teismo taisyklių. Jei per penkias savaites truksiančią konferemciją susitars, pasaulis pagaliau turės būdą, kaip ginti nekaltus žmones arba bent jau nubausti jų budelius, jei pačios šalys to negali ar nenori padaryti. “Šiuo metu padėtis yra tokia, kad nužudžius 100 tūkst. žmonių išsisukti lengviau, negu nužudžius vieną”, sako procese dalyvaujantis diplomatas. Pavyzdžiui, jei Kambodžos tironas Pol Potas, atsakingas beveik už dviejų milijonų tėvynainių mirtį, nebūtų miręs sava mirtimi, Kambodžoje jis nebūtų buvęs nuteistas, o jokios specialios institucijos tokiam reikalui nėra. Nėra praktiška kiekvieną kartą, kai masiškai pažeidžiamos žmogaus teisės, steigti atskirą tarptautinį teismą. Be to, tokia priemonė nelabai baugina būsimus nusikaltėlius, nes nėra jokių garantijų, kad tarptautinė bendruomenė kas kartą tokį teismą steigs. Tad visiškai aišku, jog būtina turėti nuolatos veikiantį teismą, galintį patraukti atsakomybėn bet kur pasaulyje esančius ir bet kurioje pasaulio šalyje nusikaltimus padariusius asmenis. Šiuo principiniu klausimu pasaulis sutaria, tačiau sunkumų iškyla dėl taisyklių. Kalbos apie tokį teismą trunka jau dvejus metus, tačiau į Romos konferenciją atsivežta tik rinkinys maždaug pusantro tūkstančio frazių laužtiniuose skliausteliuose, o tai reiškia, jog teiginiai tokie neapibrėžti, kad jų svarstymas atidedamas vėlesniam laikui. Deja, tas vėlesnis laikas yra jau dabar. Didžiausia kliūtis steigiant šį tarptautinį teismą - didžiųjų valstybių nenoras suteikti jam tikrą nepriklausomybę. Visos didžiosios valstybės, išskyrus, garbė jai, Didžiąją Britaniją, nori šį teismą laikyti ant trumpo pavadžio, kad negalėtų būti teisiami jų pačių piliečiai. Tos šalys norėtų, kad teismo prokuroras galėtų pradėti tyrimą ir pateiktų kaltinimą tik JT Saugumo Tarybai leidus. Šitokia didžiųjų šalių politika primena branduolinių ginklų neplatinimo sutartį, kai tarsi sakoma: “Mes pasilaikysime savo branduolinius ginklus, bet niekas kitas jų negali turėti”. Būtent tokia politika ir atvedė prie Indijos ir Pakistano branduolinių bandymų. Daugelis šalių, pirmiausia Kanada ir Švedija, mano, kad prokuroras turi teisę pats pradėti tyrimą, nepriklausomai nuo nieko, jei tik turi patikimos informacijos. Tai nepriimtina Jungtinėms Amerikos Valstijoms. Senatorius Jesse’as Helmsas neseniai pareiškė, kad Romos susitarimas bus žlugęs nuo pat pradžios, nes jo vadovaujamas užsienio ryšių komitetas nepritars sprendimui, jei JAV neturės teisės vetuoti (per Saugumo Tarybą) bet kuriuos teismo veiksmus. JAV ginkluotosios pajėgos susirūpinusios, kad nepriklausomas tarptautinis teismas gali imti tirti tuos atvejus, kai nebekontroliuojamos amerikiečių pajėgos surengė žudynes, pavyzdžiui, Somalyje. JAV kariškiai yra kategoriškai prieš tai, kad demaskuoti JAV pajėgų tarnautojai būtų teisiami ne Amerikos teismo. Visos šios baimės yra gerokai perdėtos, nes naujasis teismas nori veikti tik tuo atveju, jei pati šalis, kurioje įvykdytas nusikaltimas, negali arba atsisako bausti nusikaltėlį. Kad ir kaip būtų, Romoje siūloma įvairiausių kompromisų. Ko gero, vienas iš geriausių yra Singapūro pasiūlymas: prokuroras yra laisvas pradėti bylą, tačiau Saugumo Taryba turi galią ją nutraukti. Tokiu būdu didžiosios valstybės neprarastų savo veto teisės, tačiau ja galėtų pasinaudoti tik viešai, o tai ir būtų ta kaina, kurią tektų sumokėti. Romoje reikės įveikti ir kitokius sunkumus: vieną bloką sudaro šalys, kurios tikriausiai patrauks ypatingą būsimo teismo dėmesį (Nigerija, Iranas, Alžyras, Birma etc.). Šios šalys visaip sabotuoja derybas, trukdo susitarti procedūros klausimais. Vis dėlto tikimasi, kad liepos 17 d. kokia nors sutartis dienos šviesą išvys, o po metų ar dvejų veiks ir tarptautinis teismas. Pasaulis dar toli gražu netobulas. Netobulas tikriausiai bus ir tas teismas, tačiau verta stabtelėti ir pasidžiaugti. Bet kokia užuomina apie nuolat veikiantį tarptautinį teismą, galintį suimti, apkaltinti ir nubausti kaltus dėl genocido ir kitų baisių nusikaltimų žmonijai, net jeigu jie padaryti savo šalyje, prieš penkerius metus būtų atrodžiusi kaip neįgyvendinama svajonė. Tarptautinė bendruomenė po truputį liaujasi buvusi vien graži sąvoka. Ji materializuojasi ir tampa tikrove. Pasaulis po truputį auga.


Pranešimu iš Maskvos, finansų komisaro pavaduotojas Frumkinas gavo ilgas atostogas. Manoma, kad jis būsiąs visai atleistas iš šios vietos. Frumkinas žinomas savo griežtais pasiūlymais duoti daugiau laisvės sovietų sodžiui gamybos atžvilgiu. (Elta).


Baigiasi SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesija

Vakar savo vakariniame posėdyje SNO Generalinė Asamblėja vienbalsiai priėmė bendrą Tarybų Sąjungos ir JAV deklaracijos projektą, kuriame numatoma skirti taikiems reikalams lėšas ir išteklius, kurie bus gauti nusiginklavu


Indonezijos Respublikos prezidento Sukarno viešėjimas TSR Sąjungoje

LENINGRADAS, rugsėjo 2 d. (TASS-ELTA). Dvi dienas viešėjo Leningrade Indonezijos Respublikos prezidentas Sukarno ir lydintieji ji asmenys. Leningradiečiai sutiko indoneziečių tautos pasiuntinius, kaip artimus draugus. Gatvėse ir gamykloje, metropoliteno stotyse ir teatre - visur Lenino miesto gyventojai kreipėsi į svečius nuoširdaus sveikinimo žodžiais, prašė perduoti geriausius linkėjimus Indonezijos liaudžiai, kovojančiai už savo nacionalinę laisvę. Šiandien prezidentas Sukarno ir jo palydovai išvyko iš Leningrado. Anksti rytą Leningrado aeroporte susirinko gausūs darbo žmonių atstovai svečių išlydėti. Vėjas siūbuoja Indonezijos, Tarybų Sąjungos ir Rusijos Federacijos valstybines vėliavas. Aerodrome išrikiuota garbės sargyba. Skamba Indonezijos ir Tarybų Sąjungos valstybinių himnų melodijos. Prezidentas Sukarno ir Leningrado miesto Tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas N. I. Smirnovas apeina garbės sargybos frontą. N. I. Smirnovas kreipiasi į garbingą svečią atsisveikinimo kalba. Jis dėkoja prezidentui už apsilankymą Leningrade ir linki svečiams laimingos kelionės po Tarybų Sąjungą. Kalbą prie mikrofono pasakė prezidentas Sukarno. Paskutiniai rankos paspaudimai. Prezidentas Sukarno ir jo palydovai įlipa į lėktuvą. Mašina pakyla į orą ir paima kursą į rytus. Iš Leningrado svečiai išskrido į Sverdlovską. KAZANĖ, rugsėjo 2 d. (TASS-ELTA). Šiandien 11 val. ryto pakeliui iš Leningrado į Sverdlovską Kazanės aeroporte sustojo Indonezijos Respublikos prezidentas Sukarno. Sutikti garbingo svečio ir lydinčių jį asmenų į aerodromą atvyko Totorijos ATSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas S. M. Nizamovas, respublikos Ministrų Tarybos Pirmininkas M. Z. Azizovas, Totorijos ATSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys Z. I. Muratovas, TSRS, RTFSR, Totorijos TSR Aukščiausiųjų Tarybų deputatai, mokslo, literatūros ir meno veikėjai, Totorijos sostinės pramonės įmonių atstovai, žurnalistai. Svečius iš Indonezijos nuoširdžiai sveikino Totorijos ATSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas S. N. Nizamovas. Atsakomojoje kalboje prezidentas Sukarno padėkojo už šiltą sutikimą. - Aš, – pasakė drg. Sukarno, – atvykau čia kaip liaudies atstovas, kaip žmogus iš liaudies Liaudis mane išrinko prezidentu. Be liaudies aš niekas. Bet drauge su visa liaudimi mes galime sukurti taikią ir klestinčią visuomenę. Mūsų uždavinys, visų tiek Indonezijos, tiek ir Tarybų Sąjungos bei visų pasaulio šalių darbo žmonių ir vadovų uždavinys atkakliai dirbti, kad būtų pasiekta taika visame pasaulyje. Aeroporto patalpose Totorijos ATSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas S. N. Nizamovas surengė pusryčius garbingo svečio ir jo palydovų garbei. 12 val. 20 min. lėktuvas su svečiais išskrido į Sverdlovską. SVERDLOVSKAS, rugsėjo 2 d. (TASS-ELTA). Šiandien 16 val. 30 min. vietos laiku į Sverdlovską iš Leningrado atvyko Indonezijos Respublikos prezidentas Sukarno ir lydintieji ji asmenys. Svečius sutiko Sverdlovsko miesto Tarybos vykdomojo komiteto pirmininko pirmasis pavaduotojas P. G. Panovas, partijos srities komiteto pirmasis sekretorius A. P. Kirilenko, Sverdlovsko srities Tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas K. K. Nikolajevas, gausūs darbo žmonių atstovai. Miesto Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto vardu drg. Panovas nuoširdžiai sveikino Indonezijos valstybės vadovą. Atsakydamas sveikinimą, prezidentas Sukarno pareiškė: Brangūs draugai! Išgirdę sveikinimą, kurį jūs čia tarėte mano adresu, aš nuoširdžiai susijaudinau. Aš jaučiuosi kaip namie, savo šeimos rate. Mano, kaip Indonezijos Respublikos prezidento ir indoneziečių tautos atstovo, uždavinys stiprinti esamus draugiškus ryšius tarp Indonezijos ir Tarybų Sąjungos. Aš jaučiu, kad mano uždavinys nebus sunkus, nes negali nebūti draugystės ir brolybės tarp tautų, turinčių bendrus tikslus. Mūsų šalis, kovojančias už taiką ir klestėjimą, turi sieti draugystė ir brolybė. Indonezijos prezidento kalbą dalyvaujantieji sutiko audringais plojimais. Iš aerodromo prezidentas Sukarno ir kiti Indonezijos atstovai nuvyko į miestą. Visame kelyje nuo aeroporto iki miesto svečius sveikino tūkstančiai sverdlovskiečių. Po trumpo poilsio svečiai iš Indonezijos apžiūrėjo miestą.


MŪSŲ TIKSLAS – TAIKA, KŪRIMAS, KOMUNIZMAS!

Tarybiniai žmonės, visos pasaulio tautos karštai remia taikingą Tarybų Sąjungos vyriausybės užsienio politiką. Ji pagrįsta Lenino iškeltu taikaus sambūvio principu generaline mūsų užsienio politikos linija. Objektyviai ir visapusiškai vertindami dabartinę tarptautinę padėtį, Tarybų Sąjungos parlamento deputatai karštai pritaria mūsų partijos ir vyriausybės užsienio politikos kursui. Svarstant TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje draugo N. Chruščiovo pranešimą, kuriame plačiai, išsamiai ir aiškiai išdėstyta taikinga Tarybų Sąjungos politika, puikiai ryškėja pažiūrų, minčių ir tikslų vienybė. Mūsų tikslas – taika, darbas, pažanga, kūrimas, komunizmas! – sako deputatai. Draugo N. Chruščiovo pranešimas „Dabartinė tarptautinė padėtis ir Tarybų Sąjungos užsienio politika“ buvo pradėtas svarstyti gruodžio 13 d. Didžiuosiuose Kremliaus rūmuose 10 valandą ryto bendrame TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos Tarybos ir Tautybių Tarybos posėdyje. Audringais plojimais deputatai ir svečiai sutinka draugus L. Brežnevą, N. Chruščiovą, A. Kirilenko, A. Kosyginą, F. Kozlovą, A. Mikojaną, N. Podgorną, D. Polianskį, M. Suslovą, G. Voronovą, V. Grišiną, L. Jefremovą, K. Mazurovą, V. Mžavanadzę, S. Rašidovą, J. Andropovą, P. Demičevą, L. Djičiovą, V. Poliakovą, B. Ponomariovą, A. Rudakovą, V. Titovą, A. Šelepiną. Prasideda diskusija. Į tribūną pakyla deputatai. Jie reiškia didžiosios daugianacionalinės tarybinių tautų šeimos mintis ir jausmu


Užsienio spaudos atgarsiai į draugo N. CHRUŠČIOVO pranešimą

Milijonai Čekoslovakijos darbo žmonių gamyklų klubuose, cechuose, šeimos ratelyje ir tiesiog gatvėse prie garsiakalbių nepaprastai atidžiai užvakar klausėsi TSKP CK Pirmojo sekretoriaus TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko N. Chruščiovo pranešimo TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje, jo žodžių, kupinų tikėjimo taikos ir socializmo pergale. Draugo N. Chruščiovo pranešimas per Pragos radiją ir televiziją buvo transliuojamas išverstas į čekų kalb


NAUJAS NESĖKMINGAS AMERIKIEČIŲ BALISTINĖS RAKETOS BANDYMAS

Laikraštis „Junjon San Diego“ pranešė, kad šią savaitę numatytas Amerikos balistinės raketos „Atlaso“ bandymas vėl atidėtas dėl to, kad ji išėjo iš rikiuotės stendinių bandymų metu prieš paleidžiant Keip-Kanaveralo (Florida) bandomajame poligone. Kaip jau buvo pranešta, du ankstesni mėginimai paleisti „Atlaso“ raketą birželio ir rugsėjo mėnesiais baigėsi nesėkmingai dėl to, kad išėjo iš rikiuotės valdymo sistema.


F. Kastras pareiškė, kad jo nutarimas, nepaisant ekoniminės krizės, surengti vietinės administracijos rinkimus, buvo drąsos pavyzdys. Rinkimai vyko į daugiau kaip 13 tūkstančių municipalinių postų. Pažymėtina, kad kandidatų buvo po kelis. Šalies vadovas spaudos konferencijoje pažymėjo, kad ateinantys metai bus labai sunkūs: šalis, netekusi buvusių sąjungininkų, išgyvena ekonomikos krizę. Jis aukštai įvertino Kubos vienpartinę politinę sistemą.