Vakar Tarybų Sąjungos delegacija SNO kosminės erdvės naudojimo taikiems tikslams komiteto juridiniame pakomitetyje pateikė svarstyti du pasiūlymus: valstybių veiklos tiriant ir naudojant kosminę erdvę pagrindinių principų deklaracijos projektą ir tarptautinio susitarimo dėl avariškai nusileidusių kosmonautų ir kosminių laivų gelbėjimo projektą. Kalbėjęs vakar dienos posėdyje Tarybų Sąjungos atstovas pakomitetyje profesorius G. Tunkinas pareiškė, kad suderinta pažiūra į svarbias teisines problemas, kurias pats gyvenimas kelia valstybėms kosminiame amžiuje, sudarytų palankias tarptautines prielaidas tolesnei pažangai tiriant ir naudojant kosminę erdvę taikiems tikslams, prisidėtų prie plataus bendradarbiavimo šioje srityje. Tarybų Sąjungos atstovas pasakė, kad kardinalinė tarptautinė kosmoso įsavinimo problema yra draudimas naudoti kosminę erdvę kariniams tikslams. Deklaracijoje mes siūlome, pasakė jis, įtvirtinti tarptautine teisine norma draudimą reikšti pretenzijas į suverenumo išplėtimą kosminei erdvei bei dangaus kūnams, taip pat dar kartą patvirtinti, kad kosminę erdvę ir dangaus kūnus gali tirti ir naudoti visos valstybės. Deklaracijoje reikėtų, be kita ko, patvirtinti, kad dirbtinių palydovų naudojimas šnipinėjimo bei žvalgybos informacijai rinkti nesuderinamas su kilniais tikslais, kurie yra iškilę žmonijai įsavinant kosminę erdvę. Taip pat svarbus klausimas yra užtikrinti, kad mokslo ir technikos laimėjimai, tokie, kaip, pavyzdžiui, ryšių palydovai, būtų naudojami tik geresniam tautų savitarpio supratimui ir plačiam tarptautiniam valstybių bendradarbiavimui vystyti. Su šia problema yra glaudžiai susijęs ir kitas aktualus klausimas. Yra žinoma, kad kai kurios galingos privačios kapitalistines firmos, kontroliuojančios žymią dalį pasaulinių radiotelegrafo ir telefono ryšių, ketina pačios „įsavinti kosmosą”. Suteikus tokioms firmoms teisę veikti kosmose, kiltų visiškai nepageidaujamų padarinių, tarptautinį bendradarbiavimą pakeistų privati kapitalistinė konkurencija. Kosmoso įsavinimo praktika iškėlė dar vieną svarbią problemą, kurios teisingas išsprendimas, mūsų tvirtu įsitikinimu, padėtų vystyti platų tarptautinį bendradarbiavimą, pareiškė Tarybų Sąjungos atstovas. Kalbama apie tai, kad iki šiol kosmose, deja, buvo vykdomi arba numatomi eksperimentai, kurie gali sutrukdyti arba apsunkinti įsavinti kosmosą kitoms šalims. Pavyzdžiui, mes negalime neapgailestauti, kad JAV, nepaisydamos daugelio pasaulio šalių visuomenės ir mokslininkų prieštaravimų, neketina atsisakyti tokių eksperimentų, kaip kosmoso sprogdinimai dideliuose aukščiuose. Toliau G. Tunkinas apibūdino Tarybų Sąjungos delegacijos pasiūlytą tarptautinio susitarimo projektą, kuriame yra konkretūs ir tikslus valstybių įsipareigojimai prireikus teikti pagalbą būsimiems kosmonautams ir kosminiams laivams. Konstruktyvius Tarybų Sąjungos delegacijos pasiūlymus neigiamai sutiko Amerikos atstovas pakomitetyje. JAV atstovas ne tik nesutiko priimti Tarybų Sąjungos pasiūlymų, bet ir, kaip vėliau paaiškėjo, atmetė Tarybų Sąjungos delegacijos pasiūlymą pateikti bendrą Tarybų Sąjungos ir Amerikos pasiūlymų projektą. Eilė delegatų pasmerkė Amerikos atstovo kalbą pakomitetyje.


TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumui TSR Sąjungos Ministrų Tarybai Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetui Nuo VLKJS Centro Komiteto iškilmingojo plenumo dalyvių

Šią iškilmingą dieną, kai komjaunimui įteiktas Lenino ordinas, į brangiąją Komunistų partiją, į Tarybinę vyriausybę nukreipti mūsų jausmai ir mintys. Komjaunuolių, viso tarybinio jaunimo vardu karštai, iš visos širdies dėkojime už aukštą apdovanojimą. Mes užtikriname Partiją ir Vyriausybę, kad komjaunimas, visas mūsų jaunimas ir ateityje su tokia pat energija atsilieps į jų kvietimus. Mums, komjaunuoliams, tarybiniams jaunuoliams ir merginoms, nėra nieko šventesnio, aukštesnio ir brangesnio kaip partijos valia, jos pasitikėjimas, Komjaunimas apdovanotas reikšmingomis dienomis: artėja Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osios metinės. Per tuos metus mūsų Tėvynė nuėjo šlovingą kelią, tapo galinga socialistine valstybe. Visuose istoriniuose tarybinės liaudies žygiuose aktyviai dalyvavo lenininis komjaunimas. Komunistų partija ji su meile ugdė ir auklėjo, rūpestingai nukreipdavo jaunatvės energija naujai, dar neregėtai pasaulyje socialistinei visuomenei kurti. Mūšiuose ir darbe vardan Tėvynės laisvės ir laimės susidarė ir išsivystė geriausios lenininio komjaunimo tradicijos ir visu pirma - begalinė jo ištikimybė Komunistų partijai, pasirengimas įvykdyti bet kurią jos užduoti. Komjaunimas visuomet žengė ir žengia paskui Partiją, kaip jos ištikimas sūnus ir patikimas pagalbininkas. Įstatymu komjaunimo gyvenime tapo: Jeigu Partija sako - reikia, Komjaunimas atsako - padarysime! Komunistų partija pakvietė komjaunuolius, jaunimą vykti įsavinti dirvonų ir plėšinių. Partijos žodis susilaukė karšto atgarsio jaunose širdyse. Komunistų partija iškėlė milžinišką uždavinį - įsavinti nesuskaičiuojamus Sibiro, Tolimųjų Rytų, Tolimosios Šiaurės gamtos turtus, pastatyti ten naujas gamyklas, geležinkelius, galingas elektrines, padidinti anglies gavybą Donbase. Ir vėl išvyko komjaunuolių ešelonai. Per trumpą laiką į šalies rytinius ir šiaurinius rajonus, į Donbasą nuvyko daugiau kaip 200 tūkstančių jaunųjų patriotų. Praeis nedaug laiko, ir pakils gamyklų korpusai Sibiro taigos miškuose, Užpoliarės snieguose, įsižiebs galingų hidroelektrinių žiburiai prie vandeningų Sibiro upių. Duos anglų 36 naujos komjaunuolių šachtos Donbase. Jaunieji patriotai stato gelžbetoninių konstrukcijų gamyklas ir veisia vaismedžių sodus, šefuoja gyvulininkystės fermas ir padeda paversti Alkanąją stepę derlingu slėniu. Argi galima suskaičiuoti visus patriotinius mūsų dienų jaunosios kartos darbo žygius. Komjaunuoliai, jaunimas eina ten, kur sunku, kur reikalingos jų jaunos, stiprios rankos, karštos širdys. Tam mes ir komjaunuoliai, už tai mes ir turime šlovingąjį leniniečių vardą! Dirvonuose, šeštojo penkmečio naujosiose statybose kovoje su sunkumais grūdinasi mūsų charakteris, stiprėja valia, auga mūsų komunistinis sąmoningumas. Visuose šiuose žygiuose aiškiai atsiskleidžia geriausieji mūsų jaunimo bruožai - jo didis patriotizmas, pasiaukojimas, ištikimybė Partijai savo Liaudžiai. Komjaunimo apdovanojimas Lenino ordinu – tai aukštas VLKJS veiklos įvertinimas, jo visaliaudinių nuopelnų pripažinimas. Tuo pačiu metu tai Partijos ir Liaudies priesakas atlikti naujus didvyriškus žygius. Mes žinome - pas mus daug trūkumų, mes šiuos trūkumus stengsimės išgyvendinti. Komjaunuoliai žino, kad ateitis šiandien kuriama visų tarybinių žmonių pastangomis. Kuo daugiau išgauta anglies ir naftos, išlydyta ketaus ir plieno, kuo daugiau gauta grūdų ir primelžta pieno, tuo arčiau trokštamas tikslas - komunizmas. Kelią į šį tikslą mums nurodo Komunistų partija. Didelio, milžiniško tikėjimo didžiuoju Partijos reikalu kupinos mūsų širdys. Pasižadame ir ateityje pasiaukojamu darbu gausinti savo Liaudies šlovę, stiprinti socialistinės Tėvynės galybę. Visuomet tvirtai prisiminsime didžiojo Lenino priesaką, kad Komunistinio jaunimo sąjunga turi būti smogiamasis būrys, kuris bet kuriame darbe teikia savo pagalbą, rodo savo iniciatyvą. VLKJS CK iškilmingasis Plenumas užtikrina Komunistų partiją ir tarybinę liaudį, kad, atsakydami į aukštąjį apdovanojimą, komjaunuoliai ir komjaunuolės, visi tarybiniai jaunuoliai ir merginos dar glaudžiau sutelks savo gretas apie brangiąją motiną – Komunistų partiją ir skirs visas savo jėgas bei energiją kovai už komunizmo pergalę. Tegyvuoja galingoji Tarybų Sąjunga! Tegyvuoja brangioji Tarybinė Vyriausybė! Tegyvuoja Tarybų Sąjungos Komunistų partija ir jos kovinis štabas – Lenininis Centro Komitetas.


GELŽBETONINĖ KARINIŲ INTERESŲ SIENA TVIRTĖJA?

„Pabaltijo respublikose pažeidinėjamos rusų teisės, skriaudžiami Rusijos kariškiai, diskriminuojamos ir persekiojamos jų šeimos!” Vis karščiau, vis uoliau Rusijos televizija, radijas ir spauda pučia iš musės „imperinį” dramblį, šitaip argumentuodami valstybinių struktūrų sukurptą, saviems ir pasauliui nuolat demonstruojamą pasakaitę apie žmogaus teisėmis susirūpinusį vyresnįjį brolį. TSRS prisiekę kariškiai rengia karininkų suvažiavimus, kuriuose priima respublikoms grasinančius pareiškimus ir ultimatumus. Rusijos Federacijos gynybos ministras Pavelas Gračiovas gausiuose savo interviu akcentuoja, kad kariuomenę iš kitų valstybių išves, atsižvelgdamas tik į Rusijos interesus. Pirmiausiai tai liečia gynybinius reikalus. Paprastai kalbant, kariauti svetimoje žemėje yra visais atžvilgiais sveikiau. Todėl P.Gračiovas mielai stimuliuoja „skriaudžiamų rusakalbių ir jų gynėjos rusų armijos bendro likimo” idėją. Birželio 1 d. P.Gračiovas telegramoje, adresuotoje Lietuvos Respublikos AT pirmininkui, pažymi, kad Lietuvoje provokacijomis stengiamasi sudaryti nepakeliamas darbo sąlygas kariuomenei. Rusijos vadovybė grasina „imtis visų priemonių karinininkų, praporščikų ir jų šeimos narių garbei ir orumui užtikrinti”. P.Gračiovas perspėja, kad kariuomenės išvedimas (beje, net neprasidėjęs) iš Lietuvos teritorijos gali būti pristabdytas. Rusijos kariškių, dislokuotų Lietuvoje, elgesys po tokios griežtos gynybos ministro nuomonės pareiškimo, žinoma, nė kiek nesušvelnėjo. Tą, atsakydamas į „Tiesos” korespondento klausimą, vakar pabrėžė Krašto apsaugos ministras Audrius Butkevičius. - Mes vykdome Vyriausybės nutarimą dėl Rusijos kariuomenės naujokų, neteisėtai vežamų į mūsų Respubliką, ir kontroliuojame, ką kariškiai įveža ir išveža iš Lietuvos, - sako A.Butkevičius. - Rusijos kariškių pozicija mūsų atžvilgiu išties nepasikeitė. Abi pusės supranta, kad jos vykdo savo vyriausybės nurodymus, ir nei vieni, nei kiti nenori pykštelėti į priešininkus. Tokia KAM vadovo pozicija. Laikinoji gynybos vadovybė taip pat tikisi iš visuomenės blaivaus proto ir santūrumo, nes provokacijos Lietuvai tikrai nereikalingos. Ypač dabar, kai abiejų kaimyninių šalių politikai kaitina „saviškių” kraują, o tarp valstybių interesų stovinti šalta gelžbetonio siena nė kiek netrupa. Greičiau, atvirkščiai - kasdien vis tvirtėj


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

„ČIA SIEKIAMA TAIKOS” NIUJORKAS, gruodžio 26 d. (TASS-ELTA). Dimisijos brigados generolas Hesteris, neseniai aplankęs Tarybų Sąjungą, pasakoja apie savo kelionę biuletenyje „Pis Ekšn”. Hesteris pabrėžia, kad visur Tarybų šalyje jis matė, jog siekiama taikos. Remdamasis savo stebėjimais, autorius daro išvadą, kad tarptautinis bendradarbiavimas yra įmanomas ir pageidautinas. Jis primygtinai teigia, kad JAV turi „išmesti žymią dalį propagandinių šiukšlių, jog Tarybų Sąjunga kelianti grėsmę”. Tarybinė santvarka, rašo jis, išlaikė užsienio intervenciją, pilietinį karą ir antrąjį pasaulinį karą. „Tai, matyti, pareikalavo iš liaudies didelės vidinės jėgos”. Tarybinė liaudis, kaip ir jos vadovai, rašo baigdamas Hesteris, sako, kad jų noras ir tikslas – tai taika. Kodėl mes negalėtume pakeisti dabar varomos ankstesnio „diplomatinio lygio” propagandos nuoširdžiomis ir sąžiningomis aukščiausio lygio derybomis? IŠSKLAIDYTAS MITAS VAŠINGTONAS, gruodžio 27 d. (TASS-ELTA). Laikraštyje „Vašington Post end Taims Herald” išspausdintas straipsnis, pavadintas „Tarybų Sąjungos pažanga”. Straipsnyje rašoma, kad prezidento mokslinių darbuotojų ir inžinierių rengimo klausimų komitetui pateiktas pranešimas, kuris „išsklaidė mitą, kad Rusija sutelkusi visą dėmesį ties raketiniais sviediniais ir užmiršusi kitas mokslo šakas”. Bendrai paėmus, nepaisant atskirų išlygų, pranešimas pripažįsta didelius Tarybų Sąjungos mokslo ir technikos laimėjimus. DEMONSTRACIJA KAIRE KAIRAS, gruodžio 26 d. (TASS-ELTA). Egipto liaudis šiltai sveikino Azijos ir Afrikos šalių solidarumo konferencijos dalyvius. Konferencijos atidarymo proga Kaire įvyko darbo žmonių, jaunimo ir studentų demonstracija su tautų bendradarbiavimo ir draugystės stiprinimo kovoje už taiką, prieš imperializmą šūkiais. Demonstrantai susirinko aikštėje prie universiteto, kuriame įvyko konferencijos atidarymas, karštai sveikindami delegatus. Ypač šiltai ir jaudinamai buvo sutiktos Tarybų Sąjungos, Kinijos Liaudies Respublikos ir šalių, kovojančių prieš imperializmą, už laisvę ir nepriklausomybę delegacijos. Tarybų Sąjungos delegaciją glaudžiu žiedu apsupo šimtai egiptiečių, kurie skelbė sveikinimo šūkius Tarybų Sąjungos ir Egipto vadovaujančių veikėjų garbei, stiprėjančios Egipto—Tarybų Sąjungos draugystės ir tautų bendradarbiavimo garbei. Susirinkusieji reiškė didžios pagarbos ir dėkingumo jausmus Tarybų Sąjungos tautoms už brolišką paramą, suteiktą Egiptui jo kovoje už nacionalinę nepriklausomybę. KUR PASKIRTAS BREITIGAMAS? BONA, gruodžio 27 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša Vakarų Vokietijos spauda, buvęs VFR užsienio reikalų ministerijos Rytų skyriaus vadovas Oto Breitigamas sugrąžintas vadovaujančiam darbui šioje ministerijoje. Kaip žinoma, fašistinio režimo metu Breitigamas buvo Alfredo Rozenbergo vadovaujamos „ministerijos Rytų okupuotų sričių reikalams bendradarbis”. Prieš dvejus metus visuomenė sužinojo dokumentus, kurie rodė, kad Breitigamas yra tiesiogiai atsakingas už karinius nusikaltimus, įvykdytus hitlerinės kariuomenės okupuotose „Rytų srityse”. Laikraščio „Noje Rein-Caitung” pranešimu, karinis nusikaltėlis Breitigamas vėl grąžintas dirbti į užsienio reikalų ministeriją. Ta proga laikraštis rašo: „Jeigu mes tikrai suinteresuoti gerinti santykius su Rytų valstybėmis, tai būtina paieškoti kito asmens, kuris gali vadovauti atitinkamam užsienio reikalų ministerijos skyriui”. KAINŲ KILIMAS VFR BONA, gruodžio 26 d. (TASS-ELTA). Kaip matyti iš Vakarų Vokietijos spaudos pranešimų, 1957 metais Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje be paliovos didėjo kainos ir blogėjo darbo žmonių materialinė padėtis. Spaudos biuletenio „Boner Korespondenc” pranešimu, tekstilės kainos 1957 metais padidėjo 5 procentais. Vartojimo prekių kainų lygis nuo 1956 metų spalio mėnesio iki 1957 metų spalio mėnesio pakilo 3.5 procento.


Vystoma Vietnamo Demokratinės Respublikos užsienio prekyba

PEKINAS, kovo 19 d. (TASS). Kaip praneša agentūros Sinchua korespondentas iš Hanojaus, Vietnamo eksporto bei importo kompanijos oficialus atstovas pareiškė, kad Vietnamo Demokratinė Respublika plečia savo prekybą su eile šalių. Šiemet numatyta 6-7 kartus padidinti prekybą su Tarybų Sąjunga. Prekyba su Čekoslovakija padidės 5 kartus palyginti su ankstesniais metais. Prekyba su Kinijos Liaudies Respublika taip pat išplečiama. Neseniai įvykusioje Leipcigo mugėje Vietnamo Demokratinės Respublikos prekybinė delegacija pasirašė pasikeitimo prekėmis susitarimus ne tik su socialistinėmis šalimis, bet taip pat su Egiptu, Vakarų Vokietija, Anglija, Prancūzija, Šveicarija. Demokratinis Vietnamas eksportuos į Egiptą anglį, cementą ir miško medžiagas mainais į medvilnę. Iš Anglijos jis importuos anglį mainais į dirbtinį šilką. Prancūzijos ir Šveicarijos firmos pirko Vietnamo naminių amatų ir nendrių dirbinius mainais į degtukus, laikrodžius ir mašinas. Vietnamo Demokratinė Respublika pradėjo prekybines derybas su Indija bei Birma ir užmezgė kontaktą su Indonezijos komercinių sluoksnių atstovais.


Vakar pas estų valstybės galvą įvyko koalicijos grupių pasitarimas dėl kilusio konflikto tarp ūkininkų ir naujakurių frakcijų. Ginčo objektas yra 53 milionų markių kredito sunaudojimas, kurs biudžete numatytas agronominei pagalbai. Iki šiol ši suma būdavo paskirstoma tarp centralinės ūkininkų sąjungos ir ūkininkų susijungimo, kurių pirmoji yra ūkininku sąjungos, o antroji – naujakurių vadovaujama. Dabar naujakurių frakcija nori, kad visi 53 milionai markių būtų pavesti jos organizacijai. Naujakurius remia darbo partija. Girdėti, kad būsią galima atsiekti kompromisas ir tuo būdu išvengti vyriausybės krizio.


Derybos prasidėjo vakar 12 val. dieną. Delegacijų pirmininkų kalbos. Pirmoji derybų diena. (Mūsų korespondento). Mūsų delegacija su Ministeriu Pirmininku priešaky išvažiavo iš Kauno daug kariškių ir nekariškių lydima. Išvažiavus iš Eitkūnų, kyšt lenkų „Kurjer Warszawski“ korespondentas p. Kodź. Žinoma, interwiu kausimu. Dr. Zaunius pageidaujamą interwiu suteikia. Tik suskubo traukinys išjudėti iš Įsručio, tuoj į kupe, kurioje važiavo Ministeris Pirmininkas, įgriuvo vikri, apsukri panelė, Klaipėdos laikraščių korespondentė Aranhauzaitė. Pradėjo čiulbėti prancūziškai. Iš karto sunku buvo suprasti, kad ji laikraščių korespondentė. O ji pirma laikraštininkų pavasario kregždutė. Pati įsipiršus, tuo užrekomendavo laikraštininkų grupę, net iš Karaliaučiaus atvažiavusią mūsuų delegacijos pasitikti ir šį tą savo laikraščiams sumedžioti. Čia mūsų „Jidiše Štime“ korespondentas, čia Rygos ,,Segodnia“ Orečkinas, čia ,,Izvestija“ Varšuvos korespondentas, čia keli Varšuvos laikraščių korespondentai. Visi jie apspito Ministerį Pirmininką, klausimais apibėrė: kokios derybų su lenkais perspektyvos, kokia derybų dienotvarkė? Prof. Voldemaras jiems aiškina, kad lenkai pirmoj savo notoj nurodė net 4 punktus arba 4 klausimus, bet jų nekonkretizavo. O derybų dienotvarkės nustatymas pareina nuo abiejų šalių susitarimo. Visiems žinoma, kad ginčytini tarp Lietuvos ir Lenkijos klausimai nebus liečiami. Taip pat visiems žinoma, kad 1920 metais yra mūsų nustatyta siena su Sovietų Rusija. Bet lenkai prisispyrę laikosi demarkacijos linijos. Laikraštininkas klausia: o kaip su Želigovskio žygiu? Ar bus reikalaujama, kad jis būtu atlygintas? – Taip. Bus reikalaujama, – sako Ministeris Pirmininkas, – nes Želigovskio klausimas neginčytinas. Juk lenkai Želigovskį buvo paskelbę „nepaklusniu“ generolu, net jo išsižadėjo, o iš Tautų Sąjungos šis žygis buvo pasmerktas. Paklausus, kuo derybos gali baigtis? Ar jose kas bus pasiekta, ar ne? – Ministeris Pirmininkas atsakė: – pareis visa nuo geros valios. Tik skubo įkyrūs ir greit nemėgstą paleisti savo aukos korespondentai atsisveikinti su Ministeriu Pirmininku, kai atvažiavom į Karaliaučių. Stoty delegaciją sutinka mūsų konsulas Karaliaučiuje Budrys, Oberregierungo viceprezidentas d-ras Herbst, kurs savo automobiliu nuveža Ministerį Pirmininką į Central Hotel, kur sustojo mūsų delegacija, Regierungsratas Lehmann, Policijos prezidentas d-ras Tietze, kurs savo automobiliu veža kitus mūsų delegacijos narius. Stoty vėl apspinta žurnalistų pulkas, fotografai. Lenkijos delegacija atvažiavo penktadienį pusiau dešimtos. Apie dešimtą vizituoja Ministerį Pirmininką Karaliaučiaus policijos prezidentas. Lygiai vienuoliktą valandą atvažiuoja p. Zaleskis. Aukštas vyras su ilgoka smaila nosimi, grynai lietuviškas tipas. Jis eina truputį lazda pasiramščiodamas. P. Zaleskio vizitas truko 25 minutes. Kalbėjo apie technišką posėdžių sutvarkymą. Tuoj po p. Zaleskio vizito buvo Ministerio Pirmininko jam atiduotas revizitas. Ministeriui Pirmininkui išėjus iš p. Zaleskio, jį sulaiko viena lenkų laikraščių bendradarbė ir lenkiškai klausia: kas naujo? Prof. Voldemaras jai atsako: pavasaris. Lenkė korespondentė, nepatenkinta tokiu atsakymu, sako: vadinasi, lietuviai nepalankūs lenkams. Bet tuoj susigriebus, pastebi, kad pavasaris yra žiemos nugalėjimas. Į tai lenkei žurnalistei Ministeris Pirmininkas atsako lietuviška patarle: moterų balso Dievas neklauso. Išvertus šią lietuvišką patarlę, žurnalistai labai nudžiunga ir tuoj ją pranešė savo laikraščiams. Žurnalistų begalės. Daugiausia iš Varšuvos. Bet yra ir amerikoniškų, vokiškų, rusiškų, latviškų laikraščių atstovai. Yra ,,Letos“ direktorius. Lenkų net kelios agentūros yra atstovaujamos – oficialinės ir privatinės. Lenkų spaudos atstovų šefo, užsienio reikalų ministerijos referento pavardė – Litauer. Kai kurie laikraštininkai juokaudami sako, kad aš turėčiau vadintis – Polen. P. Litauer'is atvažiavo su visu vagonu literatūros. Kontinental viešbuty jis pasisamdė net tris kambarius. Pas jį spaudos atstovų centras. Jis visiems noriai dalina gausią literatūrą, kurią atsivežė. Propaganda didelė. Lenkai moka panaudoti kiekvieną progą. Kiek šis mokėjimas proga naudotis sekasi – visai kitas klausimas. Pirmas viešas posėdis, spaudos atstovams dalyvaujant, paskirtas penktadienį ketvirtą valandą po piet. Posėdis prasidėjo 4 ½ po piet. Atidarymo posėdy šalia abiejų pusių delegatų dalyvavo ir spaudos atstovai. Pirmas labai trumpą kalbą pasakė d-ras Herbst, Prūsų Oberregierungsrato pavaduotojas. Jis vokiečių vyriausybės vardu pasveikino abiejų šalių Lietuvos ir Lenkijos atstovus – ir palinkėjo gero darbui pasisekimo. Po d-ro Herbsto pasveikinimo žodžio, pirmas prancūziškai pasakė kalbą prof. A. Voldemaras.


Šiomis dienomis Karo Tribunolas Mažeikiuose svarstė keturių terorisrų, lietuviškai vokiškųjų nacionalistų ginkluotos gaujos dalyvių, bylą. Teisme susirinko apie 1000 žmonių. Patalpa, kur vyko teismo posėdis, valandą anksčiau buvo perpildyta. Susirinkusieji valstiečiai su pasipiktinimu svarstė kruvinuosius stojusių prieš liaudies teismą žmogžudžių darbus. Karo Tribunolo pirmininkas justicijos papulkininkis drg. Chaliavinas atidaro teismo posėdį. Prieš teismą stoja tėvynės išdavikai Uksas Juozas, Jurgio sūnus, Tomaliauskas Antanas, Antano sūnus, Matutis Stasys, Antano sūnus, ir Kateiva Juozas, Petro sūnus. Visi jie pagal socialinę savo padėtį buožės. Kaltinamuosius gynė advokatas Povilaitis. Pirmininkaujantis skelbia kaltinamąjį aktą, kuriame surašyti kruvinieji teisiamųjų nusikaltimai. Kaltinamieji patvirtina paruošiamojo tardymo metu duotus parodymus apie tai, kad jie savo noru įstojo į teroristinę gaują, kuri glaudžiai bendradarbiavo su vokiečių parašiutininkais, numestais iš lėktuvų. Hitlerinių parašiutininkų patvarkymus gaujos vadovybė gaudavo per radiją. Priėmę priesaiką ištikimai tarnauti gaujoje, kaltinamieji su ginklu rankose aktyviai vykdė visus vokiečių parašiutininku nurodymus, ypač teroristinius aktus prieš tarybinius žmones, pirmiausia prieš darbo valstiečius, naujakurius. Banditas Uksas teisme pareiškė, kad nuo to momento, kai vokiečiai okupavo Lietuvą, jis tarnavo hitlerinėj armijoj. Po to, kai Raudonoji Armija išvadavo Lietuvą, jis įstojo į gaują ir vokiečių parašiutininkų įsakymu buvo paskirtas teroristu grupės, susidėjusios iš 13 žmonių, vadu. Pirmininkaujantis siūlo kaltinamajam papasakoti teismui, kaip jis, drauge su trimis kitais teisiamais banditais, išžudė valstiečio Safronovo šeimą. Uksas, profesionalaus žudiko, praėjusio žmogėdriškąją hitlerinių banditų mokyklą, šaltakraujiškumu papasakoja: — 1945 m. birželio mėn. 7 d. aš gavau įsakymą nužudyti valstietį Safronovą ir visus jo šeimos narius, o jo turtą paimti. Įsakymas nužudyti Safronovą buvo išleistas dėl to, kad jis iš tarybinės valdžios gavo žemės. Mes noriai ėmėmės vykdyti įsakymą, norėdami įbauginti ir kitus naujakurius. Apsiginklavę šaudomaisiais ir šaltais ginklais, išgėrę degtinės, mes naktį į 1945 m. birželio mėn 8 d. išėjome į Safronovo gyvenamąją vietą. Uksas sustoja, lyg norėdamas prisiminti visas smulkmenas to kruvinojo darbo, kuris jo akyse yra toks paprastas ir natūralus. — Mes atvykome į vietą, —tęsė banditas, — 12 val. naktį. Pasivadinę milicininkais, mes įsiveržėm į Safronovo namą. Visus šeimos narius surišome po du už rankų: Safronovą su žmona, vyresniji sūnų su vyresniąja dukterimi, jaunesnįjį sūnų su jaunesniąja dukterimi. Be to, mes juos stipriai primušėm. Po to, mes pakinkėm arklį į ratus ir, sudėję visą turtą, nuvedėm visą Safronovo šeimą sušaudyti. Bevedant du vyresnieji Safronovų vaikai pabėgo. Į juos buvo atidengta kulkosvaidžio, automatų ir šautuvų ugnis. Tuo metu per klaidą buvo nušautas mano jaunesnysis brolis, kuris buvo su mumis ir vijosi bėgančius Safronovus. Kadangi naktis buvo tamsi, mes nutarėm liautis persekioję. Čia pat vietoje mes sušaudėm Safronovą ir jo žmoną, jų sūnų ir dukterį. Pirmininkaujantis: Kiek sūnus turėjo metų? Uksas: 13 metų… Pirmininkaujantis: O duktė? Uksas valandėlei nuleidžia akis, bet tuojau pat sausu balsu atsako: — 11 metų… Teismas prieina prie kaltinamųjų Tomaliausko, Matučio ir Kateivos apklausinėjimo. Visi jie duoda analoginius parodymus ir pilnai prisipažįsta kaltais Safronovų šeimos išžudymu. Salėje pasirodo nuo banditų išsigelbėjes Safronovo sūnus. Susirinkusieji lydi ji užuojautos pilnais žvilgsniais. Berniukas papasakoja baisią Safronovų šeimos tragediją. —Mūsų šeima visą laiką gyveno vargingai. Įsikūrus tarybinei valdžiai, mano tėvas gavo žemės. 1941 m. vokiečiai iš mūsų atėmė žemę ir mus išvijo iš namų. 1944 m. po Lietuvos išvadavimo iš vokiečių mano tėvui žemę grąžino ir mes džiaugėmės nauju gyvenimu. 1945 m. birželio mėn. 8 d. 12 val. visiems miegant pas mus įsiveržė štai šie prieš teismą sėdintieji banditai. Aš juos gerai atsimenu, nes juos ir iki tol pažinojau. Jie visus mus mušė, ypač mušė tėvą, mano 13 metų brolį, kuris nenorėjo kinkyti arklio, ir 11 metų seserį, kuri gynė nuo banditų motiną. Sudėję visus mūsų drabužius į vežimą, pasikinkė mūsų arklį, mus surišo virve po 2 žmones ir vedė sušaudyti. Naktis buvo tamsi. Aš nepastebimai sugebėjau ištraukti ranką, išsitraukiau iš kišenės peilį ir perpioviau virvę. Po to, mes su seserim ėmėm bėgti į įvairias puses. Banditai atidengė ugnį, bet mes pabėgom. Kitą dieną aš su seserim atradau griovyje užmuštus brolį ir seserį. Tarp kitko 11 metų sesuo buvo ne tik sušaudyta, bet ją mušė akmenimis, nes josios veidas buvo sudaužytas ir 3 kruvini akmenys gulėjo greta jos. Mano motina, sunkiai kulkos sužeista, po keletos dienų mirė ligoninėje. Salėje visų dalyvaujančiųjų pasipiktinimas neturi ribų. Iš visų pusių pasigirsta šauksmai: „Mirtis žmogžudžiams!“, „Sušaudyti banditus“. — Valstybinės gynybos atstovas prokuroras drg. Aleksiūnas savo kalboje prašo teismą visiems keturiems banditams teroristams taikyti aukščiausią bausmę — sušaudymą Grįžęs po pasitarimo, Karo Tribunolas skelbia savo sprendimą: Ulesą Tomaliauską, Matuti ir Kateiva — sušaudyti, konfiskuojant visa jiems priklausantį turtą. Sprendimas galutinis ir negali būti apskundžiamas. Susirinkusieji sprendimą sutinka garsiais plojimais, išreiškiančiais karštą pritarimą teisingam sprendimui žmogžudžiams ir tėvynės išdavikams.


T. S-gos taryba svarstė lietuvių lenkų konfliktą.

Atidėlta rudeniui. (Mūsų specialaus Ženevos korespondento telegrama). Vakar rytą gavom tokią mūsų specialaus Ženevos korespondento telegramą: Trečiadienį prieš piet ir po piet T. S-gos tarybos viešam posėdy buvo svarstytas lietuvių lenkų derybų klausimas ir „ukrainiečių“ skundas prieš Lietuvą dėl žemės. Pranešėjas lietuvių lenkų klausimu olandų užsienių reikalų ministeris Bloklandas savo trumpam raporte pareiškė pasigailėjimo, kad ligšiol lietuvių lenkų derybose nebuvę prieita jokių rezultatų. Prof. Voldemaras dėl Bloklando pranešimo pareiškė, kad tas pranešimas remiasi tiktai lenkų patiektais argumentais ir todėl esąs vienašališkas. Lietuva neturi noro derybas vilkinti ir vengti susitarimo. Atvirkščiai, iš lenkų pusės geros valios nematyti. Lenkai tebelaiko ginkluotas bandas prieš Lietuvą. Lietuvoj esą suimti ginkluoti lenkų palaikomų gaujų dalyviai. T. S-ga galinti pati tuo įsitikinti, pasiųsdama komisiją. Chamberlainas patarė vaduotis konsiliacijos ir geros valios dvasia. Prancūzijos atstovas socialistas Bonkuras iškėlė pageidavimą, kad būtų nustatytas terminas, lig kurio derybos turėtų duoti rezultatų. Vokietijos atstovas Šubertas taip pat pareiškė pasigailėjimo, kad ligšiol derybos nedavę vaisių, bet kartu nurodė, kad tam esą daug sunkių ir rimtų kliūčių. Po kalbų buvo pastatyta balsuoti pranešėjo Bloklando rezoliucija tokio turinio: „Taryba priima žinion Olandijos atstovo pranešimą ir pritaria jo turiniui. Kad derybos tarp Lenkijos ir Lietuvos eitų 1927 m. gruodžio 10 d. rezoliucijos nurodyta linkme, reikalinga, kad jos duotų apčiuopiamų resultatų prieš artimiausią sesiją. Taryba paveda Olandijos atstovui patiekti artimiausią sesiją pranešimą, kad galima būtų iš naujo klausimą svarstyti“. Ši rezoliucija nebuvo priimta vienu balsu, kadangi prof. Voldemaras balsavo prieš ją; ji buvo atmesta. Po to Chamberlainas pastatė naują rezoliuciją, kuri ir buvo priimta. Rezoliucijos tekstas toks: „Taryba nutaria pastatyti lietuvių lenkų santykiu klausimą savo artimiausios sesijos darbų tvarkon, ir prašo pranešėją paruošti lig to laiko pranešimą apie derybų padėtį“. „Ukrainiečių“ skundas buvo perduotas juristų komisijai. Vilniaus uždarytų mokyklų klausimas atidėtas rudens sesijai. Prof. Voldemaras šiandien vakare išvyko Paryžiun, kur turės pasikalbėjimų su Prancūzijos užsienių reikalų ministeriu Briandu. Šiandien rytą „Elta“ padavė tokį pranešimą iš Ženevos: Birželio 6 d. Tautų Sąjungos taryba išklausė Blocklando raportą, kuriam atpasakojama 1927 m. gruodžio 10 d. rezoliucijos vykdymas, būtent, ištremtųjuų grąžinimas ir derybų eiga ir nusiskundžiama dėl derybų lėtumo ir mažo vaisingumo. Dėl raporto plačiau kalbėjo prof. Voldemaras, Chamberlainas, Boncouras, kuris siūlė nustatyti deryboms laiką, Schubertas ir trumpai Zaleskis. Tarybos pirmininkas pasiūlė rezoliuciją, kuria aprobuojamas raportas ir siūloma iki kitos tarybos sesijos pasiekti apčiuopiamų rezultatų. Lietuvos delegatas kartu pasiūlė savo rezoliucija. Balsuojant abi rezoliucijos buvo atmestos. Tada Chamberlainas pasiūlė naują rezoliuciją, kuria generalinis sekretorius prašomas įrašyti kitos sesijos darbų tvarkon Lietuvos Lenkijos santykių klausimą, o Blocklandas paruošti raportą apie derybų išdavas. Rezoliucija priimta. Tuo būdu ruoštasis spaudimas dėl derybų ir puolimas dėl įrašyto konstitucijon Vilniaus nepasiekė tikslo. Ministeris pirmininkas tos pat dienos vakarą išvyko iš Ženevos Paryžiun. Laišku mūsų korespondentas paduoda tokių smulkmenų iš viešojo tarybos posėdžio, kur buvo svarstomas lietuvių lenkų konfliktas. „Lietuvių lenkų konfliktas traukė į save visų tarybos narių ir T. S-gos sferų ypatingą dėmesį nes ginčas tarp abiejų valstybių virto svarbia tarptautine problema, kur eina dalykas ne tik dėl dviejų valstybių santykių, bet ir dėl taikos ne tik rytų Europoj, bet gal būt ir visoj Europoj. Tautų Sąjunga ir didžiosios valstybės, kurios tiesioginiai ligšiol sekė ir dalyvavo lietuvių lenkų konflikto plėtojimesi, gerai žino, kad teisė ir teisybė čia yra Lietuvos pusėj, bet kad dėl susidėjusios tarptautinės politikos konjunktūros reikia daryti mėginimų paaukoti teisę grynai praktiško pobūdžio materiališkiems išskaičiavimams. Pasaulinės politikos vadams kažkodėl atrodo, kad jeigu pavyktų priversti Lietuva pripažinti smurtu sudarytą padėtį, tai viskas iš karto nurimtų rytų Europoj ir jie galėtų pereiti prie tolimesnių, jau nužiūrėtų kombinacijų vykdymo. Tačiau tie vadai klysta, nes, viena, Lietuva niekad nesutiks nusilenkti fiziškai pajėgai, o antra, net ir privertus Lietuvą tai padaryti, taika rytuose būtų dar didesniam pavojuj, negu kad dabar. Šitai, rodos, daug kas gerai supranta T. S-gos sferose, bet neturi pakankamos drąsos ir jėgos viešai atkreipti į tai tarybos dėmesį. Todėl ir matom, kad konfliktas, kartą T. S-gos išmestas iš tikro kelio, eina šunkeliais, kurie niekad neprives prie tikro ir nuoširdaus jo likvidavimo. Lietuvių lenkų konfliktas yra tikra T. S-gos tragedija. Todėl tad tarybos posėdžių salėj, kai lietuvių lenkų santykių klausimas buvo pastatytas svarstyti ir vietas prie stalo užėmė pranešėjas Bloklandas ir prof. Voldemaras, pasijuto šiek tiek įtempta atmosfera. Mat, lenkai, p. Zaleskiui vadovaujant, kaip žinoma, išvystė akciją, kad taryba pareikštų protestą prieš Vilniaus paskelbimą Lietuvos sostine ir bendrai, kad T. S-ga padarytų spaudimą į Lietuvą, kad ji „nesabotuotų“ derybų su Lenkija. Užsienių spauda jau rašė, kad posėdis buvo kiek pavėlintas todėl, kad pirmoji Bloklando pranešimo redakcija, kur nieko nebuvo prikišama Lietuvai, turėjo būti perredaguota, kai kuriems nariams pageidaujant, ta prasme, kad joj turėjo būti paminėtas „pasigailėjimas“, kad derybos ligšiol nedavę jokių vaisių. Tačiau lenkams buvo svarbu ne platoniško „pasigailėjimo“ paminėjimas, bet įtraukimas raportan protesto dėl Vilniaus. Tas buvo jų svarbiausias tikslas, kurio jie neatsiekė. Posėdžio eiga, tur būt, jums jau yra žinoma iš telegramų. Buvo ir linksmų valandėlių, kai prof. Voldemaras, atsakydamas į Zaleskio išsisukinėjimus dėl ginkluotų bandų organizavimo, parodė … suimtų bandų dalyvių atvaizdus! Pastatytoji pirmoji rezoliucija negalėjo būti priimta, nes T. S-gos paktas reikalauja, kad taryba savo nutarimus priiminėtų vienu balsu, o prieš rezoliuciją balsavo prof. Voldemaras. Mat, einant T. S-gos procedūra, valstybė, kurios byla svarstoma taryboj, turi tuo momentu tarybos nario teises. Prof. Voldemarui padavus balsą prieš, rezoliucija buvo atmesta. Teisybė, ji Lietuvai nebuvo priimtina. Antroji, p. Chamberlaino rezoliucija yra grynai technikinio pobūdžio, ir todėl, nors jai vienabalsiškumas ir nebuvo reikalingas, ji buvo visų priimta vienu balsu. Taip pat visas konfliktas yra atidėtas rudeniui, kartu su uždarytų Vilniaus krašte mokyklų klausimu. Kai dėl vadinamųjų „ukrainiečių“ skundo, tai jis su linksmomis šypsenomis yra atiduotas juristų komisijai, kaip to reikalauja oficiališkoji procedūra. Nieko daugiau, be linksmos nuotaikos, tas skundas nesukėlė. Jis yra gal būt vienintelis ligšiol T. S-gos praktikoj kurjozas.


Skepticizmas Anglijos, Vokietijoj, Italijoj ir kitur „New York World“, konstatuodamas žinias apie tai, kad anglų vyriausybė nutarė atsakyti į Briando memorandumą Paneuropos klausimu tik formaliu to rašto gavimo patvirtinimu, pareiškia, jog toks Anglijos pasielgimas sukelsiąs nusivylimo Belgijoj ir Vokietijoj, kadangi šios dvi valstybės žadėjusios duoti Briandui atsakymą tik po anglų atsakymo. Toliau laikraštis pažymi, kad Italija savo atsakyme paklaus, ar Europos valstybių sąjunga garantuosianti Rytų sienas. Tuo paklausimu Italija nori įtikti Vengrijai. Vokietijoj toks Italijos paklausimas nėra patogus, nes jis galįs priversti Vokietiją taip pat iškelti savo skundus dėl koridoriaus, Aukštosos Silezijos ir Dancigo. Šiuo momentu gi toks vokiečių žygis sukelsiąs, laikraščio manymu, Prancūzjoj didelį pasipiktinimą, ko vokiečiai visai nenori. Tas prancūzų nepasitenkinimas būtų nukreiptas daugiau prieš Vokietiją, negu prieš Italiją.


Maskvoj jau nuo gegužės 18 d. eina Donbaso ekonominės kontrrevoliucijos byla. Kaltinami 53 inžinieriai ir technikai. Apie bylą mes jau esam trumpai rašę. Čia dar atminsim jos turinį. Rusijos anglies pramonės centre Donbase žvalgyba GPU šį pavasarį susekė slaptą organizaciją, kuri buvusi pastačiusi sau tikslą suardyti Donbaso pramonę. 30 inžinierių tardomi prisipažino. Jų pasakojimu organizacija susikūrusi nuo pat pradžios, kaip tik bolševikai užėmė Donbasą, t. y. nuo 1921 metų. Organizaciją sudarė buvusieji kasyklų savininkai inžinieriai ir technikai. Jos tikslas buvęs: 1. paslėpti geresnius anglies klodus, kad jie pasiliktų buvusiems savininkams; 2. gadinti visokiais būdais anglies pramonę, kad ją dezorganizavus, padaryti nuostolingą ir pagaliau priversti atiduoti koncesijoms. Organizacijos viršūnėj stovėjo daugiausia buvusieji kasyklų savininkai ir kasykių direktoriai. Jie būk turėję santykius su rusų emigrantais taip pat buvusiais kasyklų savininkais. Iš užsienių jie gaudavę ir pinigų. Mat, visi inžinieriai ir technikai už gadinimą gaudavę atlyginimą, o kai kurie net pastovias algas. Tokių pinikų, einant prisipažinusių daviniais, išdalinta iki 700.000 rublių auksu. Kaltinimas stengiasi įrodyti, kad šiton aferon esą įkišusios savo rankas lenkų ir prancūzų valdžios, kuriems svarbu buvę taip visą dalyką pavesti, kad karui atėjus sustabdžius anglies tiekimą ir tuo būdu suparaližavus visą judėjimą (geležinkelius, laivus, kurie maitinasi anglies energija), sustabdyti fabrikus ir t. t. Vyriausias centras buvęs Charkove. Jo priešaky stovėjo inžinieriai Matovas r Bratanovskis. Toliau ėjo rajoniniai inžinieriai Beregovskis ir Kalganovas. O dar toliau – visa eilė įvairių vietos inžinierių bei technikų. Šita organizacija, dirbdama 8 metus padariusi labai didelių nuostolių: geriausios šachtos užpiltos vandeniu. Suardyta visa eilė sujungtų su anglies pramone dirbtuvių. Keisčiausia, kad ton aferon būk įtrauktos ir vokiečių firmos, stačiusios Dobaso pramonei įvairias mašinas. Kaltinime figūruoja rimčiausios vokiečių firmos, kaip AEG (Allgemeine Elekricitäts Gescilschaft), Knapp ir kitos. Tos firmos kaltinamos, kad jos pristatydavo netikusias mašinas, jų inžinieriai bei technikai aiškindavę, kaip reikia vykdyti nežymiai gadinimo darbas, duodavo pinigų gadinimo organizacijai. Šita jau iš esmės sensacinga byla pasistengta išpūsti didžiausion sensacijon. Teismo salėj milžiniškas korespondentų štabas. Laikraščiuose ilgiausi beveik stenografiški visų kaltinamų ir liudininkų aprašymai. Be to, dar visos svarbiausios kalbos ir parodymai perduodami per radio. Ligšiol per tris savaites tebeeina kaltinamųjų ir liudininkų klausinėjimas. Kaltinamųjų parodymai daro be galo liūdną ir šlykštų įspūdį. Nors jie gerai žino, kad jiems visiems gresia sušaudymas, tačiau jie stengiasi kuo labiausiai ir save ir kitus apkaltinti. Štai išeina rajoninis vyr. inžinierius Berezovskis, vienas iš pirmųjų kaltinamų. Jo beklausant susidaro įspūdis, kad tas žmogus pastatė sau tikslu kuo labiausiai apkaltinti save ir kitus. Jis tarsi koks plepis viską išsipasakoja, net ir tokius dalykus, kurių niekas nežinojo ir žinoti negalėjo. „Pinigus ėmiau, kitiems daviau, kuriau organizaciją, viską ardžiau, gadinau, norėjau šachtas išlaikyti seniems šeimininkams, kurių buvau papirktas, ir kiek galint daugiau pakenkti sovietų valdžiai. Esu prigadinęs be galo daug, pridariau milžiniškų nuostolių. Nusipelniau didžiausią bausmę, jokių pasiteisinimų neturiu.“ Panašiai kalba kitas rajoninis inžinierius Kalganovas. Jie pasakoja tai visai ramiai, tarsi liudytų svetimoj byloj. Kai kurie net juokaudami su įvairiais juokingais visus juos biauriai charakterizuojančiais epizodėliais. Salė nuolat juokiasi iš Kalganavo, Našivačnikovo arba Kolodubo parodymų, nors tie parodymai lemia mirtį kelioms dešimtims žmonių. Jei kuris kaltinamųjų bando ginčyti savo kaltę, nenori pripažinti, tuojau išeina Berezovskis ar Kalganovas: „Kaip jis, pinigus ėmė, tada tiek, tada tiek, pagadino tą ir tą, organizacijai prikiauso nuo tada tai“ ir t. t. Vyriausias valstybės gynėjas triumfuoja. Jam čia beveik nėra ko daryt, jis čia nereikalingas, nes patys kaltinamieji atlieka jo darbą. Visi tie kaitinamieji be galo šlykštūs, doriškai nukritę taip žemai, kaip tik žmogus gali nukristi, jie be galo kvaili ir sakytum, nieko kito taip negeidžia kaip to, kad juos greičiau sušaudytų. Štai kaltinamieji Sušcevskis ir Kazarinovas pareiškia, kad jų gynėjai įkalbinėję juos ne viskuo prisipažinti, nes kitaip jie einą į tikrą mirtį. Todėl kaltinamieji atsisako nuo tokių gynėjų. Gynėjai paliuosuojami nuo gynimo ir prieš juos pradedamas tardymas. Buvo ir daug kitų panašių incidentų su gynėjais. Gynėjų skaičius visai sumažėjo. Štai vėl vieno kaltinamo Andriaus Kolodubo, buv. kasyklų savininko tikras sūnus konsomolcas rašo teismui: „Kadangi mano tėvas yra toks aršus sovietų tvarkos ir proletariato priešas, kadangi jis dalyvavo tokiam biauriam sąmoksle, tai aš išsižadu jo kaipo tėvo, reikalauju jam aukščiausios busmės (suprask: mirties bausmės) ir vadinsios ateity ne Kolodubu, bet Šachtinu“. Nesuprantama, kodėl tokios rimtos vokiečių firmos kaip AEG dalyvavo tokioj tamsioj aferoj ir kam jom buvo reikalinga leisti pinigus, kad suardžius Donbaso pramonę. Tiesa, kaltinimas prieš vokiečius remiasi daugiausia vokiečių monterio Badstieberio parodymais. Šitoj byloj aiškiai matyt tendencija parodyti teismą ne tik Donbaso inžinierių, bet buržuazijos ir kapitalizmo. Šitas teismas turi parodyti ir saviems piliečiams ir užsieniams visą buržuazinių sluoksnių supuvimą, kapitalizmo statomas sovietų tvarkai pinkles ir visas kliūtis, su kuriomis tenka kovoti sovietų tvarkai bei ūkiui. Kol kas teismas atliko vos pusę savo darbo. Įdomus bus jo finalas.


Tarybinės vyriausybės kvietimu kovo 29 d. į Maskvą atvyko Švedijos Ministras Pirmininkas T. Erlanderis su žmona. Kartu su juo atvyko Vidaus reikalų ministras G. Hedlundas su žmona, Švedijos Užsienio Reikalų Ministerijos Politinio skyriaus vedėjas G. Jaringas su žmona, Ministro Pirmininko asmens sekretorius U. Palmė, Švedijos URM Prekybinio skyriaus 2-asis sekretorius G. Lorentconas. Tuo pat metu į Maskvą atvyko TSRS Nepaprastasis ir Įgaliotasis Ambasadorius Švedijoje K. K. Rodionovas. Vnukovo aerodrome, papuoštame Švedijos ir TSRS valstybinėmis vėliavomis, Ministrą Pirmininką T. Erlanderį sutiko TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmasis Pavaduotojas ir TSRS Užsienio Reikalų Ministras V. M. Molotovas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmasis Pavaduotojas M. Z. Saburovas, TSRS Ministrai V. G. Bakajevas, N. P. Dudorovas, V. P. Jeliutinas, A. A. Iškovas, I. G. Kabanovas, F. G. Loginovas, N. A. Michailovas, G. M. Orlovas, Maskvos miesto Darbo žmonių deputatų tarybos vykdomojo komiteto pirmininkas N. I. Bobrovnikovas, Užsienio prekybos ministro pirmasis pavaduotojas S. A. Borisovas, TSRS Užsienio Reikalų Ministro pavaduotojas V. S. Semionovas, Vyriausiosios civilinio oro laivyno valdybos prie TSRS Ministrų Tarybos viršininkas S. F. Zavoronkovas, TSRS Užsienio Reikalų Ministerijos Skandinavijos šalių skyriaus vedė jas M. G. Gribanovas, TSRS Ambasados Švedijoje patarėjas N. M. Lunkovas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Protokolo viršininkas J. A. Tarabrinas, TSRS Užsienio Reikalų Ministerijos Protokolinio skyriaus vedėjas F. F. Moločkovas, Maskvos miesto komendantas generolas majoras I. S. Kolesnikovas, tarybiniai ir užsienio žurnalistai, radijo ir kinokronikos atstovai. Aerodrome p. T. Erlanderị taip pat sutiko švedų žurnalistai, atvykę į Maskvą ryšium su Švedijos Ministro Pirmininko vizitu. Švedijos Ministrą Pirmininką sutiko Švedijos Nepaprastasis ir įgaliotasis Ambasadorius TSR Sąjungoje R. Sulmanas ir Ambasados bendradarbiai bei akredituoti TSR Sąjungoje diplomatinių atstovybių Vadovai. …Lėktuvas nusileidžia ir privažiuoja prie aeroporto pastato, kur susirinko sutinkantieji. N. A. Bulganinas, V. M. Molotovas ir M. Z. Saburovas, R. Sulmanas ir kiti prieina prie lėktuvo. T. Erlanderis ir lydintieji jį asmenys pasikeičia rankų paspaudimais su N. A. Bulganinu, V. M. Molotovu, M. Z. Saburovu ir R. Sulmanu. Po to T. Erlanderiui buvo pristatyti dalyvaujantieji sutikimo metu aerodrome tarybiniai valstybiniai veikėjai ir diplomatinio korpuso nariai. Sutinkant Švedijos Ministrą Pirmininką T. Erlanderį aerodrome buvo išrikiuota garbės sargyba ir atlikti Švedijos ir Tarybų Sąjungos valstybiniai himnai. Ponas T. Erlanderis aerodrome prie mikrofono pasakė kalbą.


SULAIKĘ kvapą, moksleiviai laukia, kada scenoje blykstels žaibas, pakils melsvi dūmeliai. Pasigirsta vis stiprėjantis upelio čiurlenimas; rodos, štai štai išsilies ir prieš tave subanguos jūra. Visa tai daroma labai paprastai. Dabar fizikos ar chemijos mokytojas gali padaryti tokių dalykų, kad stebėtųsi ne vienas žmogus. Apie vieną tokį „stebuklų” vakarą kalbėjo Kauno rajono komjaunimo VIII konferencijoje Garliavos vidurinės mokyklos mokytoja Kripaitytė. Šis vakaras moksleiviams paliko didelį įspūdį. Kalbėdama apie gamtos mokslų propagavimą bei ideologinio darbo pagerinimą, Kripaitytė papasakojo apie planus sudaryti ateistų sekciją. Iniciatyva sveikintina. Tačiau, kaip parodė konferencija, ateistiniam jaunimo auklėjimui komjaunimo organizacijos skiria labai mažai dėmesio. Todėl rajono jaunimo gyvenime pasitaiko įvairiausių „netikėtumų”. Vandžiogalos vidurinėje mokykloje vienuoliktoje klasėje mokėsi Mečys Vilkevičius. Jaunuolis buvo tylus, mėgo piešti padėdavo komjaunuoliams iliustruoti sienlaikraštį. Tuo tarpu komjaunuoliai mažai juo domėjosi. Mečislovui sunkiai sekėsi matematika, lietuvių kalba. Iš pastarosios gavo pataisą. Komjaunuoliai ir tada nesusirūpino draugu. Užtat Mečislovu susirūpino klebonija. Jis čia per dienas rašinėjo raštelius, ruošė „pamokas”. Komjaunuoliai sukruto tik tada, kai Vilkevičius į gimtąjį kaimą sugrįžo jau klierikas. Maža skaityti paskaitas, spręsti apie žmogų iš to, kaip jis atsakinėja pamokas. Reikia pažinti jį ir nuoširdžia, draugiška pagalba išsklaidyti dar gajas buržuazinės praeities liekanas. Mokydamiesi su Mečislovu vienoje klasėje, tai padaryti turėjo visas galimybes Vandžiogalos vidurinės mokyklos komjaunuoliai. Jei Kauno rajono mokyklose dažnokai užsimenama apie religinių švenčių kilmę, stengiamasi ugdyti moksleiviuose materialistinę pasaulėžiūrą, tai kaimo jaunimo tarpe šis darbas visai apleistas. Dažnai net komjaunuoliai lanko bažnyčią, joje atlieka vestuvines apeigas. Tai rodo, kad komjaunimo organizacijos dar šabloniškai, neįdomiai dirba, silpnai gina savo įsitikinimus. Neseniai Karmėlavos bažnyčioje susituokė komjaunuoliai Sadauskaitė ir Moizechas. Pajaunių vaidmenį atliko komjaunuoliai Kavalenkovas ir Klimavičiūtė. Ar tiki šie komjaunuoliai į religinės dogmas? Ne. — Vestuvės — didelis įvykis jaunuolių gyvenime. Vis dėlto keista, kad jomis nepasidomėjo nei Salomėjos Nėries vardo kolūkio komjaunimo organizacija, kurios įskaitoje yra Sadauskaitė, nei Palemono plytų-čerpių fabriko, kur dirbo komjaunuolis Moizechas. O juk gražios komjaunuoliškos vestuvės su liaudies apeigomis būtų kur kas iškilmingesnės, negu po tamsiais bažnyčios skliautais. Ideologinis darbas, komunistinės moralės ugdymas — tai kova prieš prietarus, aktyvių komunizmo kūrėjų auklėjimas. Šiame kilniame darbe negalima užmiršti tokių priemonių, kaip paskaitos, populiarių kino filmų demonstravimas, ateistinių būrelių sudarymas ir kt. Tačiau šituo negali pasigirti Kauno rajono komjaunimo organizacija. — Pas mus „Taikos” kolūkyje, — kalbėjo konferencijos delegatas Skrebūnas, — paskaitos neskaitomos. Kolūkio pirmininkas Selilionis tam nesudaro sąlygų. Susirinkimų nebūna nei brigadose, nei kolūkio centre. Rajone yra aštuoni kultūros namai. Tačiau, kaip pripažino LLKJS rajono komiteto sekretorius Jonika, antireliginė propaganda ir juose užmiršta. Ilgakiemio kultūros namuose nerasi nei meno saviveiklos, nei kokio kito ratelio. O ką jau kalbėti apie antireliginių paskaitų skaitymą! Blogai ateistine propaganda rūpinasi ir daugelis klubų-skaityklų bei bibliotekų. Prieš metus komjaunimo rajono komitetas sudarė lektorių grupę, į kurią įtraukė 22 žmones. Grupei vadovavo liaudies švietimo skyriaus inspektorė Šerinienė. Buvo galvojama sudaryti sekciją, kuri skaitytų paskaitas gamtos mokslo bei ateistiniais klausimais. Bet nieko neišėjo, nes visus lektorius perėmė Politinių ir mokslinių žinių skleidimo draugija. Tačiau ir nuo to antireliginė propaganda nepagerėjo. O šiam darbui sustiprinti sąlygos yra. Daug galėtų nuveikti ir vietos mokytojai, gydytojai agronomai, organizuodami jaunimui pokalbius apie naujausius tarybinio mokslo ir technikos laimėjimus. Tačiau šie inteligentai skaito paskaitas ir pranešimus tik įvairių minėjimų bei kampanijų metu. Komjaunimo konferencijoje delegatai pasiūlė rengti klausimų ir atsakymų vakarus, sudaryti ateistų būrelius, prie kultūros-švietimo įstaigų organizuoti jaunųjų šeimininkių ratelius ir kt. Reikia manyti, kad šias bei kitas priemones, skirtas ateistinei propagandai pagerinti, naujai išrinktas komjaunimo Kauno rajono komitetas ims drąsiau įgyvendinti.


Lietuvos generalinis konsulas Briusely p. Furst - Magerman šiomis dienomis turėjo Briuselio Casino salėje paskaitą Vilniaus klausimu. Savo paskaitą prelegentas iliustravo garbingos Lietuvos praeities nuo pat XIII-to šimtmečio ir dabartinės Lietuvos žemėlapiais ekrane. Konsulas p. Furst - Magerman grynai istoriniu atžvilgiu parodė jo paskaitos klausiusiai rinktinei Belgijos sostinės šviesuomenei, kad Vilnius turi priklausyti Lietuvai, o ne Lenkijai. Ta proga, kaip rašė Briuselio spauda, prelegentas pabrėžė, kad Lietuva niekad nekariavusi imperialistiškais tikslais, o tik gynusi visada vien savo žemes. Jis nurodė taip pat didžiuosius lietuvių tautos įvykius. Ypač pabrėžė faktą, kad, nepaisant ištikusių begalinių nelaimių ir priespaudos, lietuvių tauta vis dėlto iki pat savo nepriklausomybės grąžinimo išsaugojo visas savo folkloro tradicijas. Tik todėl, anot prelegento, ir lig šių dienų išlikusi gyva, švari ir gryna lietuvių kalba dabar galėjo taip staigiai visais atžvilgiais išbujoti. Prelegentas apgailestavo tik, kad, ligšiol palikus teisingai neišspręstą Vilniaus problemą, Europos šiaurės rytuose susidaręs nuolat teberusįs agitacijos židinys, sudarąs nuolatinį pavojų visuotinai taikai. Nurodęs, kad ir 1918 m. vasario mėn. 16 d. Lietuvos nepriklausomybė buvo paskelbta su sostine Vilniumi, prelegentas papasakojo ir visus lenkų“ klastingus žygius Vilniui nuo Lietuvos atplėšti. Šia proga jis klausytojams pakartojo taip pat turinį laikrašty „Midi“ įdėto vieno belgo straipsnio, kuriame nurodyti istoriniai ir socialiniai motyvai, kuriais Vilnius turi priklausyti Lietuvai. Po p. Furst - Magermano paskaitos buvo diskusijos. Lenkų interesų gynėjas p. Perret ta proga tarp kitko pareiškęs, girdi, tiesa, Vilnius kadaise buvo Lietuvos didž. kunigaikštijos sostinė, bet jis niekad nebuvęs… lietuvių tautos sostinė. P. Paul Struye pareiškė, kad istorinis argumentas Vilniaus klausimu kalba Lietuvos naudai. P. Aronštein pareiškė, kad Lietuva paliko neteisingumo auka, kada, lenkams su savo Želigovskiu klastingai pagrobus Vilnių, didžiosios valstybės ir Tautų S-ga pripažino įvykusį smurto faktą, pripažino tik tokių aplinkybių tesudarytą būklę. Anot p. Aronšteino, jau 10 metų trukusi toji būklė sudarė Europos rytuose tikrą opą, kurią reikia tuojau pašalinti. Girdi, kada prabils patrankos, tai bus jau per vėlu. P. Paul Otlet pasiūlė šia proga Vilnių internacijonalizuoti, pavedant Tautų Sąjungos globai. Vienas kalbėtojas dar paskaitė ištraukas iš vieno prancūzo parašytos knygos, kurioj įrodinėjama, kad Želigovskis savo smurto žygį padaręs, lenkų valdžiai to norint. Anot Briuselio dienraščio „l'Etoire Belge“, šio aiškaus ir dokumentais paremto debato Vilniaus klausimu publika išklausiusi su didžiausiu atidumu. Dienraštis „La Gazette“ taip pat panašiai atsiliepia.


Daugumas lietuvių išeivių Kanadoje pradeda rimtai galvoti apie nuosavų ūkių įsigijimą. Saskatcheno provincijoje neseniai atvykę įsikūrė 20 lietuvių ūkininkų. Vienas iš jų turi nusipirkęs net 1280 akrų žemės. Likusieji vidutiniai turi po 500 — 600 akrų. Apskaičiuota, kad vien Saskatcheno provincijoje lietuviai valdo apie 5000 — 6000 akrų žemės. Paskutiniuoju laiku bedarbių skaičius Kanadoje žymiai padidėjo, bet yra vilties, kad daug darbininkų galės gauti darbo prie geležinkelio darbų, nes didžiausioji Kanados Geležinkelių bendrovė C. P. R. asignavo 50 mil. dolerių naujiems geležinkeliams tiesti. * Toronto provincijoje dabar veikia apie 11 lietuvių draugijų. Viena stipriausių vietinių lietuvių organizacijų yra „Šviesa“. Ši draugija leidžia savo organą „Kanados Lietuvį“. Paskutiniame savo suruoštame vakare „Šviesos“ draugija pastatė P. Vaičiūno „Patriotus“. Veikalas žiūrėtojams labai patiko ir sukėlė didelio susidomėjimo kitataučių ir vietinių lietuvių tarpe. * Kanados laikraštis „Montreal Star“ viename iš paskutinių savo nr. plačiai pažymėjo pragarsėjusį lietuvių sportininką Petrą Jotkų. Jis pragarsėjo, kaip geras hockey žaidėjas. P. Jotkus žaidžia vienoje iš stipriausių Kanados hockey komandų „Maunt Royal Hockey Club“. Kanada yra šių metų pasaulio hockey ant ledo nugalėtoja, todėl… šis P. Jotkaus pragarsėjimas tikrai susidomėtinas. Kanados lietuviai jaučia didelį trūkumą lietuviškų knygų. Montreal mieste yra tik vienas mažas lietuviškas knygynėlis, kuris tik mažą dalį vietinių lietuvių tegali patenkinti. Be to, Kanados lietuviai nusiskundžia, kad jiems trūksta savų specialistų gydytojų, advokatu, fotografų ir net krautuvininkų. Trūksta taip pat gerų vargoninkų chorams vesti. Nesant savų specialistų, vietiniai lietuviai labai išnaudojami svetimtaučių.


Visą Rusiją, o iš dalies ir užsienius, sujudino Donbaso pramonės srity susektas „specų sąmokslas“. Sąmokslininkai kaltinami tuo, kad jie esą varę sabotažą, tyčia gadinę mašinas ir turėję planą, karui kilus, paraližuoti visą sov. Rusijos susisiekimą ir pramonę. Kaipo sąmokslininkai suimta 12 sovietų piliečių specų ir 6 užsienių inžinieriai – visi vokiečiai. Šito sąmokslo sumanytojai ir vedėjai būk esą kapitalistai, dirbtuvių bei įmonių buv. savininkai. Ar stovi dar kas kitas už šito sąmokslo – kol kas nieko nesakoma. Tačiau paskutinės žinios praneša apie lenkų štabo pėdsakus. Kaip žinia, Donbasas yra akmens anglies Rusijos rezervuaras. Čia yra išsivysčiusi didelė įvairi pramonė. Tai Rusijoj toks pramonės centras kaip Vokietijoj Ruhro sritis. Žinia kokias dideles pastangas deda Rusija, kad pakeltų savo pramonę. Pramonę stengiamasi pakelti ir ūkio ir politiniais sumetimais. Pramonę pakėlus Rusija būtų ūkiškai mažiau priklausoma, kas ypač svarbu turint galvoje didelį konfliktų bei karų galimybę su kapitalistinėmis valstybėmis. Sovietų Rusijos vadai nuolat kalba apie ne tik galimus, bet ir neišvengiamus karus su kapitalistinėmis valstybėmis. Suprantama, kad tokiuose karuose kaipo priemonė pirmą vietą užimtų Rusijoj blokada. Maitinimo atžvilgiu blokada nebūtų baisi, nes Rusija savę išsimaitina ir dar parduoda. Kas kita su pramone. Rusija yra priversta įvežti daugybę pramonės gaminių ir šiuo atžvilgiu blokada galėtų jai labai pakenkti. Iš čia sovietų politikų siekiamas idealas – taip pakelti savo pramonę, kad ji galėtų aprūpinti šalies reikalus. Reikia pasakyti, kad šia kryptim padaryta daug. Sov. Rusija giriasi ir stengiasi įrodyti statistikomis, kad pramonės gamyba yra prašokusi prieškarinį kiekį. Kaip turtinga Rusija žaliavomis – visiems žinoma. Trūksta tiktai kapitalo ir specialistų organizatorių bei vedėjų. Svetimas kapitalas eiti bijo. Užtat Rusija kiek galėdama kiša pramonėn savajį kapitalą. Užteks čia priminti, kad apie 80% viso importo eina pramonės reikalams. Daugiausia importuojama žaliava ir mašinos. Ne mažiau svarbus yra ir politinis sumetimas. Rusiją valdantieji komunistai galutinai įsitikino, kad ūkininkai nei socializmui nei komunizmui netinka. „Derevnia otvergla komuniju“, – toks yra facit dešimties metų sodžiaus komunizavimo. Sodžiaus komunizavimas visiškai nepavyko. Kas kita pramonė. Čia komunizavimas atliktas be kliūčių, bent paviršutiniai ir pramonės darbininkai daug lengviau pasiduoda komunizmo idealogijai kaip sodžiaus. „Socializm – ėto industrializacija“, sakė dar Leninas ir „industrializacija“ šiandien yra vyriausias bolševikų šūkis. Ir teisybė, kaip sakėmė, pramonė greitai auga. Tačiau kiekvienam aišku, jog tas augimas tai daugiausia tik užsienio prekybos monopolio rezultatas. Reguliuodama atatinkamai visą importą, sov. valdžia verčia pirkti savo gaminius, nepaisant to, kad nei savo kokybe, nei savo kaina jie su užsieniniais net prie labai aukštų muitų konkuruoti negali. Taigi, sovietams pavyko pakelti pramonę tik labai brangia kaina, aukojant jai žemės ūkį ir visas ūkiškas šalies pajėgas. Ir štai dabar, ta taip brangiai, taip sunkiai išauklėta pramonė, komunistų pasididžiavimas ir visa viltis, pasirodo esanti paminuota specų sąmokslais. Nepaisant jau dešimties metų komunizmo Rusijoj viešpatavimo, savo specų pakankamai paruošti nepavyko. Tenka naudotis specais nekomunistais. Daug kas šituo sąmokslu nenori tikėti ir skaito ji inscenizuota komedija vidaus politikos sumetimais. Sakoma, norėta tokiu būdu iškelti kapitalizmo bei imperializmo ir kontrevoliucijos pavojų, tuo būdu sustiprinti šiek tiek pakrikusią dėl opozicijos agitacijos vidaus vienybę. Toliau sakoma, kad čia vaidinęs vaidmenį ir pavydas bei specų neapykanta dėl jų gaunamo aukšto atlyginimo. Komunistų partijos statutu jokis komunistas, net ir liaudies komisaras, negali imti daugiau per 220 rublių algos per mėnesį (už tat duodamas butas ir visoki „priedai“). Tuo tarpu specai gauna iki 1000 ir daugiau per mėnesį. Kiek yra šitie įtarimai pamatuoti – sunku pasakyti. Jiems įrodyti niekas jokių faktų neturi. Kad darbininkų sferose specai yra nepopuliarūs ir kad iš tų sferų gali kilti prieš specus akcija šito ginčyti negalima. Sunkiau tikėti, kad atsakingos sferos sąmoningai norėtų kelti akciją prieš specus. Jie vis tiek neturi jokios įtakos šaly ir jokio tiesioginio pavojaus nesudaro. Pašalinti juos arba išnaikinti visai lengva. Bet kas tada bus su industrializacija ir su kitomis ūkio bei mokslo šakomis, kur be specų išsiversti nėra galima? Pirmaisiais komunizmo metais daug buvo kalbėta apie buržuazinių elementų sabotažą, kartais gal ir pamatuotai. Bet šiandien buržuazijos kaip ir visai nėra, o buržuaziniai specai jei ir būtų, tai jie sovietams nėra pavojingi. Visa šita istorija sovietų vyriausybei dar ir tuo atžvilgiu nėra pageidaujama, kad tarp 18 suimtųjų specų yra 6 vokiečiai ir dėl jų gręsia rimtas konfliktas su Vokietija. Tas konfliktas ypač dabar būtų nepageidaujama, kuomet eina derybos dėl prekybos sutarties pataisymo. Tie vokiečiai tai didžiausių vokiškų firmų inžinieriai, kurie buvo pasiųsti mašinoms montuoti. Mat Vokietija yra davusi Rusijai 300 milionų markių kredito mašinoms Vokietijoj pirkti. Tos mašinos dalinai supirktos, dalinai perkamos ir firmos pasiuntė mašinoms montuoti specialistus. Firmos garantuoja už savo inžinierius ir tvirtina, kad jie nieku būdu nesikištų į rusų vidaus reikalus. Be to, jie dar visai neseniai Rusijoj dirba. Ir iš tikro sunku įsivaizduoti, kokiu tikslu nuvažiavę trumpam laikui vokiečiai inžinieriai imtųsi varyti kontrrevoliucinį darbą. Vokiečių suėmimas sukėlė Vokietijoj labai daug triukšmo. Vokiečių atstovui duotas įsakymas rūpintis juos kuogreičiausia paleisti. Tačiau iki šiol visos p. Brokdorff Rantzau pastangos tikslo nepasiekė. Rusai atsako turį tikriausius įrodymus, dėl suimtų vokiečių kaltės. Bet vokiečiai netiki ir reikalauja iš savo vyriausybės kuogreičiausių priemonių, kad suimtieji būtų paleisti. Sakoma, kai kurie reicho vyriausybės nariai reikalauja nutraukti dabar vedamas ekonomines derybas. Be to, reikalaujama sulaikyti dar nepanaudotus 300 mil. kreditus. Taigi, matomai, kad jei Rusija nepatenkins vokiečių reikalavimo, tai rusų vokiečių santykiams gresia rimtas pavojus. Sovietų spauda tvirtina, kad mažne visi suimtieji esą prisipažinę dėl jiems iškelto kaitinimo. Byla būsianti svarstoma paprastame teisme ir atviru būdu. Kaltinamiesiems gresia mirties bausmė. Sovietų spauda ir gausingi darbininkų mitingai reikalauja visoj Rusijoj padaryti griežtą specų veikimo reviziją, nes esąs galimas daiktas, kad ir kitur daroma tas pats. G. P. U. ketinanti tuo užsiimti. Taigi, ir šiaip jau nemėgiami specai dabar atsidurs dar keblesniam padėjime.


Kosminė erdvė turi būti taikos zona TSRS Mokslu akademijos prezidento akademiko M. Keldršo pareiškimas TASS-o korespondentui

Kosmonautų skridimai atvėrė naują erą žmonijos istorijoje. Kad šie skridimai būtų sėkmingi, nuveiktas didelis kūrybinis darbas ir įveikta daug mokslinių bei techninių sunkumų. Toliau žmogui skverbiantis į kosmosą iškyla eilė naujų įdomių uždavinių, kuriuos išsprendus, žmonija gali gauti didžiulę praktinę naudą. Tačiau JAV vyriausybės planuojama branduolinių sprogdinimų kosmose serija sudaro žymių sunkumų tolesniems tyrimams šioje srityje. Po branduolinio sprogdinimo būsimasis kosmonautas gali gauti tokią radiacijos dozę, kuri žymiai viršija leistiną. Ilgą laiką šie sprogdinimai gali turėti žalingos įtakos kosmonautams, ir todėl mokslininkai turės įvykdyti seriją kontrolinių bandymų, kad būtų galima įsitikinti skridimų saugumu radiaciniu požiūriu. Pragaištingas branduolinių sprogdinimų poveikis atsilieps ir moksliniams kosminės erdvės tyrimams. Dirbtiniais Žemės palydovais Tarybų Sąjungos ir Amerikos mokslininkai atskleidė puikų atradimą — Žemės aplinkoje rasti radiaciniai ruožai, kuriuos sudaro Žemės lauke susikaupusios įelektrintos dalelės. Šis atradimas įgalina naujoje šviesoje spręsti eilę geofizikos ir astrofizikos problemų. Konkrečiai, tokias problemas, kaip Žemės magnetinio lauko variacijų, Šiaurės pašvaisčių ir eilės kitų reiškinių prigimtį, gal būt, įgalins paaiškinti šiuo metu atskleisti nauji reiškiniai Žemę supančioje kosminėje erdvėje. Jonosferos, radiacinių ruožų, iš Saulės einančių korpuskuliarinių srautų ir spinduliuojamų trumpųjų bangų, magnetinių sutrikimų, radijo bangų sklidimo tyrimai parodė, kad šie procesai glaudžiai tarp savęs susiję ir sudaro sudėtingą geofizinių reiškinių kompleksą. Bet koks dirbtinis šių reiškinių pažeidimas kosminėje erdvėje gali būti labai pražūtingas. Šiuo metu aišku, kad labai stiprūs branduoliniai sprogdinimai kosminėje erdvėje sutrikdys Žemės magnetinį lauką, sudarys naujus radiacinius ruožus, laikinai nutrauks radijo ryšį dideliame nuotolyje. Šiuo metu daugelį pražūtingų pakitimų sunku net numatyti. Dirbtiniuose radiaciniuose Žemės ruožuose, kurie susidarys dėl branduolinių sprogdinimų, spinduliavimas gali būti toks intensyvus, kad tam tikrą laiką nebus galimi skridimai į kosmosą. Visa tai gerai žino Amerikos mokslininkai ir JAV vyriausybė. Daugelis Amerikos mokslininkų, suprasdami, kokį pavojų kelia branduoliniai sprogdinimai kosminės erdvės tyrimams ir gyvybės saugumui Žemėje, pareiškė protestą. Tarybų Sąjungos vyriausybė, nuosekliai vykdydama taikos politika, padarė ryžtingą pareiškimą, kuriuo smerkiami JAV vyriausybės branduoliniai sprogdinimai dideliame aukštyje. Tarybiniai mokslininkai karštai remia šį kupiną humaniškumo pareiškimą ir prijungia savo balsą prie protestų Amerikos atomininkams. Kosminė erdvė turi būti taikos zona, visos žmonijos suvienytų pastangų Visatos paslaptims pažinti zona.


„Mes mylime taiką, bet dar labiau – nepriklausomybę“

DŽAKARTA, III. 8. (TASS-ELTA). 1962 metais Vakarų Irianas turi būti grąžintas Indonezijai. Indonezijos liaudis nenustos kovojusi tol, kol Vakarų Irianas bus laisvas, – pareiškė šiandien prezidentas Sukarnas, kalbėdamas Džakartoje musulmonų šventės proga. Mes nenukrypstamai toliau vykdysime gruodžio 19 d. įsakymą ruoštis kovos veiksmams, kad bet kuriuo momentu galėtume įvykdyti įsakymą išvaduoti savo teritoriją. Prezidentas paaiškino, kad šiuo tikslu jis įsakė likviduoti marionetinę „Papua valstybę“ Vakarų Iriane. Išvaduoti Vakarų Irianą, toliau pasakė Sukarnas, mums reiškia tik gražinti jį Indonezijos respublikai. Prezidentas pabrėžė, kad didžioji Vakarų Iriano liaudies dauguma karštai siekia susivienyti su laisvąja šalies dalimi. Šiomis dienomis, toliau kalbėjo prezidentas, gavau žinių, kad Olandijos vyriausybė yra pasirengusi „oficialioms deryboms“. Bet mes norime žinoti, ar ji pasirengusi deryboms dėl Vakarų Iriano grąžinimo. Vėl noriu pabrėžti, kad gali būti tariamasi tiktai dėl Vakarų Iriano perdavimo būdų. Ir viešai pareiškiu, kad mes kol kas, kaip ir anksčiau, paliekame atdaras duris tokioms deryboms su Olandija. Mes mylime taiką. Bet dar labiau mes mylime nepriklausomybę. Todėl toliau vykdysime gruodžio 19 d. įsakymą. Istorija negali sustoti, istorija negali laukti.


Rusijos užsienio reikalų ministro A.Kozyrevo ir JAV valstybės sekretoriaus Dž.Beikerio derybose Vašingtone, kaip pranešė BBC, per dvi dienas nepavyko galutinai parengti strateginių branduolinių arsenalų tolesnio mažinimo sutarties. Pasak Dž.Beikerio, nesusitarta dėl ginklų, kurių ketinama atsisakyti, rūšių ir kiekio. A. Kozyrevo nuomone, galbūt iki prezidento B.Jelcino vizito į JAV, kuris prasidės ateinantį pirmadienį, bus surengtos dar vienerios derybo


NUSIGINKLAVIMAS – SVARBIAUSIAS KLAUSIMAS, IR IŠSPRĘSTI JĮ REIKIA KUO GREIČIAU

Tarybų Sąjungos delegacijos atstovas spaudos klausimams J. Černiakovas šiandien Ženevos spaudos namuose surengė spaudos konferenciją. Jis pranešė, kad Tarybų Sąjungos delegacija visiškai remia Rumunijos Liaudies Respublikos užsienio reikalų ministro Korneliu Menesku šios dienos 18-kos valstybių nusiginklavimo komiteto posėdyje iškeltus pasiūlymus dėl tolesnio komiteto darbo organizavimo.


Švedai padėjo Amerikos lietuviams išsisukti iš lenkų globos; Švedų laivas „Drottningholm“ pirmas išplaukia Lietuvon su Amerikos svečiais

Po nelemto įvykio su Danų b-vės laivais „Lithuania“, „Estonia“ ir „Polonia“, kuriuos nupirkę lenkai tarėsi paimsią savo globon visus važiuojančius iš Amerikos į Vytauto Didžiojo iškilmes lietuvius, kilo klausimas, kuriuo gi keliu Amerikos lietuviams pavyks pasiekti savo tėvynę ir dalyvauti Didžiojo Lietuvos valdovo mirties sukaktuvių minėjime. Naturalu, kad iš karto atsirado daug įvairių laivininkystės b-vių, jų tarpe Vokiečių ir Olandų, kurie pasipiršo pervežti užjurio brolius Lietuvon. Bet jų piršlybos nebuvo rimtai sutinkamos jau vien dėl to, kad visi jų laivai norėjo vežti Amerikiečius svečius ne tiesiai į Klaipėdos uosta, bet sustoti kitur ir iš ten juos paleisti geležinkeliais. Tuo būdu, amerikiečiams lietuviams kelionė galėjo kaštuoti žymiai brangiau. Atatinkamos organizacijos Lietuvoj pradėjo ieškoti kelių apsaugoti atvykstančius iš Amerikos lietuvius nuo išnaudojimo keliaujant geležinkeliais, nuo visokių vargų pereinant eilę muitinių. Čia daug padėjo p. Martynas Jankus, kuris iškarto numatė kelią apseiti be lenkų patarnavimų ir surado pritarimo drauginguos mums šveduos. Švedai labai jautriai atsiliepė į mūsų rūpestį. Bematant į Kauną atvyko Švedų - Amerikos linijos direktorius p. Liunden ir su atitinkamomis organizacijomis pradėjo derybas. Jų sėkmėj Švedų - Amerikos linija nutarė vesti regularų garlaivių susisiekimą iš Amerikos su Klaipėda ir atgal. Tą susisiekimą palaikys šie švedų laiva: „Küngsholm“, „Gripsholm“ ir „Drottningholm“. Laivai patogūs, statyti prieš porą metų — tad nauji ir greiti. Reikia žinoti švedų džentelmeniškumą, švarumą, jaukumą. To pakaks įrodyti, kad Amerikos lietuviai, keliaujantieji į Lietuvą amerikiečiai lietuviai ir visi ekskursantai turės išimtinai patogias kelionės sąlygas ir tikrą laidą, kad jokių nesmagumų kelionėj sutikti neteks. Kiek mums teko patirti, Lietuvos laikraštininkai turės progos atkeliaujančius tais laivais Amerikos svečius sutikti dar jūrose ir patikrinti jų kelionės eigą. Pirmasis laivas „Drottningholm“ su amerikiečiais svečiais išplauks iš New Jorko balandžio 26 d. ir atplauks Klaipėdon gegužės 5—6 d. Tie amerikiečiai, kurie jau turi nusipirkę laivokartes keliauti Lietuvon „Lithuania“ ir „Estonia“ laivais (o jų jau dabar esama apie 6000 žmonių), mūsų žiniomis galės grąžinti laivo kartes ir atsiimti pinigus be jokių nuostolių, nes jų kelionė negalėjo įvykti ne dėl jų bet dėl „Lithuania“ ar „Estonia“ laivų savininkų kaltės, dėl tų laivų perėjimo po lenkų vėliava, kuriai Lietuvos uoste nėra vietos. Tą dalyką galės jie sutvarkyti einant atitinkamais Amerikos įstatymais. Tokiu būdu, skaudus lietuviams klausimas labai greitai ir patogiai išspręstas. Mes galim nebeturėti baimės dėl mūsų brolių iš užjūrio kelionės Iš privatiškų šaltinių gautos žinios mus nuramina dėl tų kelių laivų perėjimo į lenkų rankas fakto. Pasirodo, parduotieji lenkams „Lithuania“, „Estonia“ ir „Polonia“ laivai buvo senos geldos, priklausiusios prieškarinei „Russko - Aziatskaja linija“ bendrovei. Daugumą tos bendrovės akcijų priklausė mirusiai Danijoj Rusijos imperatorienei Marijai Feodorovnai. Po Rusijos perversmo, kai senoji carienė persikraustė į buv. savo tėvynę Daniją, su ja persikraustė ir „Russko - Aziatskaja linija“ b-vė. Tęsdama savo veikimą b-vė kelius laivus pakrikštijo „moderniškais“ vardais: „Lithuania“, „Estonia“ ir „Polonia“, ir pasišovė įvesti susisiekimą tarp Amerikos uostų ir Klaipėdos. Lenkai jau seniai uostinėjo nupirkti minėtus laivus. Bet tas jiems pavyko mirus buv. carienei. Patirta, kad net įvykus sandėriui su lenkais, buvo nutarta amerikiečius lietuvius išvežti laivais su Lenkijos vėliava ir vėliau, įplaukiant į Lietuvos vandenis, jei sutiks nedraugingumą lenkų vėliavai iš mūsų visuomenės pusės, iškelti Siamo, arba pagaliau ir Danų vėliavą, kad tik kaip nors įsibriovus į Klaipėdos uostą. Kaip matome, lenkų suktybėms užkirstas kelias. Tuo tarpu, kol dar neturime savo laivų, mums bus malonu išvysti Klaipėdoj draugingų mums švedų laivus su amerikiečiais svečiais. Lenkai nori, kad lietuviai jiems nupirktų laivus! Lenkų gudrybės Mūsų spaudoj neseniai pasklido žinia, kad lenkai nupirko iš Baltik America Line laivų bendrovės tris laivus: „Lituania“, „Estonia“ ir „Polonia“. Tuo klausimu mes jau esame rašę ir visa reikalą nušvietę. Bet jis toks opus, kad negalima palikti smulkiau nepanagrinėjus. lietuvinatogi lent lenkiškainą lietunto kuni. Pirmiausia šiais, Vytauto Didžiojo metais, ruošiasi Lietuvą atlankyti daug daugiau Amerikos lietuvių negu pernai. Spaudos žiniomis, šiemet maną vykti Lietuvon net 12.000 amerikiečių! Kadangi jau daug Amerikos lietuvių yra iš anksto užsisakę ar nusipirkę minėtais laivais laivakortes, tai lenkai tik trins iš džiaugsmo rankas, kad į savo didžiausiojo kunigaikščių 500 metų minėjimą lietuviai važiuos laivais su lenkiškąja vėliava. Kokia patogi lenkams proga pasiafišuoti lietuvių globėjais! Toliau, aišku, kad laivams su lenkiška vėliava Klaipėdon atplaukti vargu pavyks. Jie turės sustoti kur Vokietijos uostose, gal Dancige arba net ir Gdynėj. Vadinasi, tuo lenkai parodytų, kad Lietuva savo uosto neturi, na, o jeigu ir turi, tai tas uostas yra toks mizernas, kad su juo nėra jokio susisiekimo su plačiuoju pasauliu. Ot, Lenkija — tai kas kita! Ji net ir lietuvius gali pro savo uostus gabenti. Bet bepolitinių išskaičiavimu čia susiduriam dar ir su geroku ekonominiu kurjozu. Už tuos laivus lenkai, kaip pranešama, sumokėję 17 milijonų zlotų, arba maždaug apie 18.700.000 litų mūsų pinigais. Suma gana graži: Ir juokingiausias dalykas čia yra tas, kad lenkai tikisi, kad lietuviai jiems tuos laivus šiais metais nupirksią! Skaitykim, kad vietoj minimų 12.000 Amerikos lietuvių šiais metais Lietuvą aplankys tik 8.000. Skaitant bendrai, kad visi važiuos trečiąja, vadinama turistų klase, kurios kaina per abu galus yra 220 dolerių, (o bus ir tokių, kurie vyks II-ja ar net I-ja klase, kas yra žymiai brangiau) gausim, kad 8.000 keleivių sumokės lenkams 220 X X 8.000 = 1.760.000 dolerių, arba 17.600.000 litų! Toliau, kadangi jie laivai neatplauks tiesiog Klaipėdon, ( keleiviai bus priversti išlipti Vokietijos ar Lenkijos uostuose, tai dar atvykti Lietuvon jie turės išleisti kiekvienas mažiausiai po 10 dolerių, arba iš viso 800.000 litų. Sudėję šias sumas gausim, kad Amerikos lietuviai į lenkų rankas sudės apie 18.400.000 litų; t. y. beveik tiek pat, kiek kaštuoja lenkams visi laivai. O jei lietuvių keleivių bus daugiau, tai ši suma dar labiau padidės. Taigi, lenkai turės iš lietuvių geroką pelną ir galės kartu varyti propagandą prieš Lietuvą. Biznis, iš tikrųjų, išsimoka! Dar yra vienas dalykas, į kurį reikia atkreipti didesnio dėmesio. Šią vasara, galimas daiktas, Lietuvą atlankys ir Juozas Sharkey-Žukauskas, galimas dalykas, kad jau kaipo pasaulinis bokso čempionas. Lenkai vieną kartą jau mėgino jį pasisavinti, paskelbdami lenku, kad Sharkey net buvo priverstas viešai užprotestuoti. Iš fakto, kad pasaulinis bokso čempionas vyktų lenkų laivu, lenkai sau padarytų didelę propagandą. Reikia atminti, pavyzdžiui, kaip žiūrėjo į Sharkey ir Scotto rungtynes Amerikoj ir Anglijoj, kad supratus, kad ten tai visai kitaip vertinama, negu kad mes į tai žiūrim. Akivaizdoj tokių sumetimų, mums yra svarbu pasirūpinti, kad Amerikos lietuviai nepakliūtų į lenkų kilpas. Čia dar reikia pabrėžti, kad susisiekimo klausimas tarp Lietuvos ir Amerikos mums yra priimtinas tik vienoj plotmėj, būtent, kad tai būtų TIESIOGINIS jūrų susisiekimas tarp Klaipėdos ir Amerikos uostų. Tokio susisiekimo šiandien iš lenkų rankų mums neprivalu priimti. Todėl ir tie Amerikos lietuviai, kurie jau yra nusipirkę laivakortes minėtais laivais, privalo pasistengti jas pakeisti ir įsigyti laivakortes tokių linijų, kurios palaikys tiesioginį susisiekimą tarp Amerikos ir Klaipėdos uosto. Ir taip klausimą statant, nedaroma nieko nepaprasto, bet tik apsaugojama savoji garbė ir interesai.


Niekados, žmogus, nesutiktum, jeigu išgirstum kalbant, kad mūsų opozicija, kaip kairioji, taip ir dešinioji, nėra lietuviška, nėra patriotiška. Mūsų opozicijoje, jeigu jau ne visi, tai bent daugumas, yra geri lietuviai, geri patriotai. Kritiškesnis skaitytojas, gal, neiškentęs, paklaus: tai kaip gi opozicijos žmonės, būdami geri lietuviai ir patriotai, gali nuolat laikyti tą liniją, kurią jie faktinai dabar laiko? Kaip jie gali vien tik viską neigti ir neigti, kas dabartinės pozicijos yra daroma? Iškelti klausimai nėra taip lengvi. Viena, nelengva logiškai suprasti ir išaiškinti, kaip tie, kurie krikščionybės mokslą pripažįsta ir jo laikytis norėtų, gali ranka į ranką eiti su tais, kurie krikščionybę neigia; kurie apie Kristaus Bažnyčią nuolat prasitaria, kad ją bekylanti, arba, geriau – pakilusi kultūra turės perblokšti? Antra. Gadynėje, kada visu frontu eina atkakliausia, stačiai žutbūtinė kova tarp krikščionybės ir pozicijos užleisti nenorinčios naujųjų laikų pagonystės nesirūpinti stačiai ir atvirai stoti į eiles to, kurie krikščionybę gina; rašyti pagautos aistros ar pykčio straipsnius, kuriuose nėra tiesos, kuriuose nėra krikščioniškos dvasios – juk tai yra lygu krikščionybės griovimui. Nejaugi vienas dalykas yra norimas, pageidaujamas, o antras daromas? Nejaugi mūsų laikais kartotųsi Babelio bokšto darbininkų istorija? Mūsų giliu įsitikinimu, tokiais metodais šiandien aktualūs religiniai klausimai pas mus nėra gilinami, bet griaunami. Antras labai svarbus ir aktualus šiandieną klausimas yra auklėjimo kausimas. Pakrikusi po karo ir revoliucijų žmonija eina dvejopu keliu. Viena dalis eina pasilinksminimų, smaguriavimų, užsimiršimo šuntakiais, o antra – religinio atgimimo, religinio atsinaujinimo keliais. Žmonijai pasinašinus eiti dviem priešingais keliais visu aktualumu prieš mūsų akis kyla pedagoginės problemos. Ar jos pas mus yra keliamos? Ar jos pas mus yra nešališkai, objektingai sprendžiamos? Ne, ir dar kartą ne. O jeigu jau pedagoginės problemos specialiniuose žurnaluose ir yra keliamos arba svarstomos, tai tų svarstymų teigiamus rezultatus visai paneigia mūsų partinė spauda, mūsų opozicijos dienraščiai, kuriuose dabar nieko kito neužtiksi, kaip tik puolimą, puolimą ir dar kartą pozicijos puolimą. Trečia labai svarbi problema yra socialinės bei politinės struktūros problema. Ankstybesnis liberalizmas, paskelbęs obalsį: laissez faire, laissez passer sudarė patogias sąlygas įsigalėti, praturtėti tiems, kuriems vikrumo, apsukrumo, netrūko ir netrūksta ir kurie, sąžinės neturėdami, silpnesniųjų kaina pralobo. Susidarė šaltas, tik metalą temokąs garbinti kapitalizmas. Prieš jį stojo tiek pat šaltas, žiaurus materializmu pagrįstas marksizmas. Rusų revoliucija; pažangiųjų nesugebėjimas šalį valdyti; bolševizmo įsigalėjimas – tai mirtinas smūgis marksizmui, o su juo drauge ir socializmui. Socializmui praktikoje sprandą nutrūkus, tenka ieškoti, galvoti, rimtai rūpintis tomis doromis, krikščioniška meile ir teisingumu pagrįstomis priemonėmis, kuriomis, būtų galima gydyti socialinio organizmo žaizdas. Ar šios socialinės problemos pas mus yra keliamos? Ar jomis mūsų opozicijos spauda bent kiek rūpinasi? Ne, ir dar kartą ne. Devynioliktame šimtmety dieviškai garbinamam demokratizmui dabar, dvidešimtame amžiuje sunkiai sunegalavus, visur rimtai susirūpinta naujomis valstybės gyvenimo formomis. Rusijoje nuo parlamentarizmo visai nusigręžta. Lenkijoje parlamentarizmo tragikomedija. Ispanijoje, Italijoje jam yra ieškomos naujos formos. Vokietijoje, Austrijoje, net Prancūzijoje ir Anglijoje daug pradėta kalbėti apie parlamento reformą. O pas mus? Opozicija nuolat temoka kartoti: seimas, demokratija, arba: demokratija, seimas. Ar geras opozicijos tonas reikalauja, kad visa būtų neigiama, kas pozicijos yra daroma ar manoma daryti? Manome, kad ne. Nuolatinis opozicijos neigimas, puolimas – juk tai pačios opozicijos merdėjimo pažymiai. Nejaugi mūsų opozicijos gyvybės instinktas nieko nesako mūsų opozicijos vadams? Yra dar viena labai svarbi ir šiandien labai aktuali problema: tautinė problema. Ar ja rimtai mūsų opozicija yra susirūpinusi? Ne, ir dar kartą ne. Tiesa, prof. Čepinskis vienoje brošiūrėlėje yra užsiminęs apie nacionalizmą. Apie jį prieš porą savaičių rašė ir „pažangiųjų“ organas. Bet kaip? Labai nerimtai. Prof. Čepinskis išvedžioja, kad nacionalizmas kyla iš demokratizmo. Jeigu p. profesorius būtų kiek logiškesnis, tai jis būt pastebėjęs savo paviršutiniškų galvojimų nenuosakumus. Jeigu jo nekenčiamas nacionalizmas kyla iš demokratizmo, tai ko vertas demokratizmas, tokių blogų, kaip nacionalizmas, pasėkų duodąs? Esame iškėlę ištisą virtinę įvairiausių problemų. Kodėl jų nekelia mūsų spauda? Kodėl jų rimtai, objektingai nesvarsto? O gal opozicingumas, opozicijos lietuviškumas ir patriotiškumas reikalauja, kad šios problemos nebūtų liečiamos? Gal geras opozicijos tonas reikalauja tik vieno dalyko, būtent, kad pozicija, net priemonėmis nesivaržant, būtų puolama, niekinama ir net juodinama? Gal?


Tarybų Sąjungos vyriausybės nota Anglijos vyriausybei

1962 metų birželio 7 d. TSRS užsienio reikalų ministerija nusiuntė Anglijos ambasadai Maskvoje notą dėl pavojingų provokacijų, kurias vykdo prieš Vokietijos Demokratinę Respubliką Vakarų Berlyno policija bei fašistuoją elementai iš Vakarų Berlyno. Kaip sakoma notoje, gegužės 23, 24, 26 ir 27 d. d. įvyko eilė tokių pavojingų provokacijų, Konkrečiai, gegužės 23 d. Vakarų Berlyno policininkai apšaudė anglų okupacinio sektoriaus pasienyje Vakarų Berlyne, Šarnhorstštrasės rajone VDR pasienio policijos būrį, nušovė puskarininkį Gioringą ir sunkiai sužeidė kitą pasienio policijos bendradarbį. Šios provokacijos, pastaruoju metu įgavusios atvirai agresyvių veiksmų pobūdį, yra, be abejo, daromos sąmoningai, sakoma notoje. Jas aiškiai vairuoja ir organizuoja tie, kurie mėgina rimtai paaštrinti padėtį Vakarų Berlyne. Tokių veiksmų iš viso negalėtų būti, jeigu anglų ir kiti okupaciniai organai Vakarų Berlyne nepataikautų provokatoriams ir suprastų, kokių padarinių gali sukelti tokia provokacinė veikla. Kaip pažymima notoje, suaktyvėjusios revanšistų ir militaristų intrigos Vakarų Berlyne dar karta patvirtina, kaip pribrendo uždavinys normalizuoti padėtį Vakarų Berlyne ir ten pašalinti okupacinį režimą. Tarybų Sąjungos vyriausybė laiko reikalingu pareikšti, kad ji nesilaikys abejingo stebėtojo pozicijos ir esant reikalui, gali būti priversta griebtis prideramų priemonių, kad galėtų įvykdyti savo įsipareigojimus TSRS sąjungininkės — Vokietijos Demokratinės Respublikos — atžvilgiu. Tarybų Sąjungos vyriausybė, sakoma notoje, tikisi, jog Anglijos vyriausybė imsis reikalingų priemonių, kurios užkirstų kelią Vakarų Berlyno vykdomoms pavojingoms provokacijoms prieš VDR. Atsakomybė už visus galimus tokių veiksmų padarinius, jeigu jie vyks toliau, teks okupacinei valdžiai Vakarų Berlyne ir trims okupacinėms valstybėms. Analoginio turinio notos tą pačią dieną buvo nusiųstos JAV ir Prancūzijos vyriausybėms.


Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Prezidentui draugui Josifui BROZ TITO

Ryšium su sunkia gaivaline nelaime – potvyniu, kuris ištiko Skoplės miestą ir eilę Makedonijos Liaudies Respublikos rajonų, prašau Jus, draugas Prezidente, perduoti nukentėjusių rajonų gyventojams nuoširdžią tarybinės liaudies, TSRS vyriausybės ir mano užuojaut


Pereitais metais gruodžio 17 d. į mūsų atstovybę Berlyne atėjo moraliai ir fiziniai išvargęs žmogus. Kai kurie atstovybės personalo jame tuojau pažino buvusį „Kario“ redaktorių ir kandidatą į buvusiuosius seimus kapitoną Majų, ypač pagarsėjusį Tauragės riaušių metu. Jis iš pradžios atstovybės sekretoriui, paskui pačiam atstovui pareiškė, kad atvykęs į čia išsklaidyti tuos sunkius apkaltinimus ir gandus, kurie buvę plačiai paskleisti visuomenėje būsią jis vadovavęs Tauragės riaušininkams ir plėšikams. Jis pareiškiąs, kad tai esanti netiesa. Sąbrūzdžio metu jis asmeniškai visai nebuvęs Tauragėje; jo vardą riaušininkai patys savavališkai panaudoję ir dėl to tik esąs jam mestas sunkus apkaltinimas, kurio jis nieku būdu negalįs prisiimti. Toliau jis pareiškė, kad jis grįžtąs dabar iš Lenkijos, kame jis buvęs Vilniuje ir Varšuvoje, veikęs kartu su Plečkaičiu, kur tas veikimas krypsta, neradęs galimu toliau jam pritarti ir nusprendęs geriau nukentėti, negu būti aiškiu savo šalies išdaviku. Čia jis ir plačiai išpasakojo apie visus savo nuotykius, pradedant kaip jis pabėgo iš Lietuvos kaip susidėjo su Plečkaičiu ir baigiant, kaip jis pabėgo iš Lenkijos ir atvyko į atstovybę. Čia duosime žodį pačiam p. Majui.


Visiems yra žinoma, kad tariamieji krikščionys tikybą naudojo ir tebenaudoja politikos tikslams: paimti ir laikyti valdžią. Šitos taktikos dėka jiems buvo pavykę apie šešeris metus išsilaikyti valdžioj. Jiems vis pavykdavo laimėti rinkimus lozungu: „Mes vieni krikščionys ir katalikai. Visi kiti bedieviai ir masonai, nekrikščionys. Kas už mus balsuos, išgelbės krikščioniją Lietuvoj, gaus visokių žemiškų gėrybių ir dangų priedan. Kas už mus nebalsuos — bus bedievis, masonas, pražudys Lietuvą ir degs pragare.“ Šitaip ar panašiai buvo kalama žmonėms iš visų vietų, apmokėtų ir neapmokėtų agitatorių. Kadangi pas mus žmonės daugiausia krikščionys katalikai, kadangi jie girdėdavo panašius tvirtinimus iš kunigų, tai ir klausė. „Atsarga gėdos nedaro — manė sau mūsų ūkininkas — o gal gi iš tikro visi kiti bedieviai ir masonai ir gal iš tikro reiks, po sunkaus gyvenimo šičia, dar degti pragare už tai, kad nebalsuosim už krikščionis.“ Ir balsavo už krikščionis. Vartodami šitą savo taktiką krikščionys konkurencijos neturėjo, nes jokia kita partija nedrįso nei žadėti dangaus, nei bauginti pragaru, nei pasmerkti visus kitus bedieviais ir Kristaus mokslo priešininkais. Tad krikščionims kurį laiką neblogai sekėsi. Bet šita taktika amžinai sektis negali. Žmonių dauguma pagaliau vis dėlto pamatė, kad besiveržiantiems prie valdžios tariamiems krikščionims rūpėjo ne „dangaus karalystė“, bet kiti labiau apčiuopiami dalykai. Žmonės pamatė, kad dangaus karalystė žadama tik kitiems, o pačių ieškoma realesnių turtų. Žmonės pamatė, kad ir pragaru gąsdinama kitus, o pačių nelabai jo bijoma. Todėl 1926 m. šita taktika krikščionis ir apvylė. Bet krikščionys, matyti, ir toliau nenori nuo savo taktikos atsisakyti. Jie vis dar tikisi šita taktika laimėti. Dabar, nebūdami valdžioj, jie daro didžiausių pastangų apvainikuoti savo kaktas kankinių už katalikybę bei krikščionybę vainikais. Mat, tada jie tikisi sujaudinti mases: „Mes kankiniai už tikybą. Štai mūsų žaizdos. Dabar turite mus leisti prie valdžios, kad galėtumėm nors kiek atsigriebti.“ Bet visas vargas, kad nėra kas kankina. Krikščionys ieško visur kankintojų ir niekur jų neranda. Jie graibstosi už kriminalinių bylų. Jie laukia, ar aukštesnioji instancija kartais neišteisins kokio nors krikščionių veikėjo, baudžiamo už kriminalinius nusikaltimus, kad paskelbtų jį kankiniu. Deja, nevyksta: nė vienas iš nuteistųjų į kankinius už tikybą netinka. Bet štai švystelėjo viltis. Krikščionys sužinojo, jog vyriausybė, norėdama, kad mokiniai mokyklose mokytųsi, o ne politikuotų, nusprendė uždrausti mokiniams dalyvauti politinio pobūdžio organizacijose. „Biznis!“ — sako krikščionių vadai. — „Dabar puiki proga apšaukti ateitininkai kankiniais už tikybą!“ Ir štai išlipa kanauninkas Dogelis į „Ryto“ tribūną (nr. 199) ir pradeda verkšlenančiu balsu skaityti ateitininkų martirologiją: Ateitininkai gimė prieš dvidešimtį metų. Jie labai kentėjo nuo žiauraus rusu persekiojimo. Jie iškovojo nepriklausomą Lietuvą etc. Dabar visą tą norima vienu plunksnos pabraukimu likviduoti ir panaikinti. Toliau, pametęs verkšlenantį toną, kanauninkas imasi grasinimų. „Ateitininkų uždarymas būtų pavojingas pačiai valstybei ir vyriausybei. Jis sukeltų didžiausią tokių valdžios darbų neapykantą. Ateitininkai sugrūs į katakombas (galim užtikrinti tamstą, kanauninke, kad neis: ten tamsu, trošku, nepatogu. Be to, Lietuvoj reikėtų dar pirma jas iškasti). Tai taip lengvai praeiti negalės kaip kieno manoma! — šaukia kanauninkas. Ateitininkai, girdi, tai katalikiška akcija, o laužyti katalikišką akciją — tai laužyti konkordatą. Taigi mes galim užtikrinti gerb. kanauninką, kad ir šitas biznis nepavyks: ateitininkų kankiniais už tikybą padaryti nebus galima, dėl tos labai paprastos priežasties, kad niekas jų nei uždarinėti, nei dvariukų, centriukų, namiukų ir kitų nedangiškų turtų iš jų neatimdinės. Tegu sveiki gyvuoja, naudojasi savo turtu ir Dieve jiems padėk, jei tik teisėtai ir teisingai įsigijo. Į katakombas lįsti irgi nereikės. Ten labai nepatogu. Daug patogiau Laisvės Alėjos kavinėse, ir galės jas ramiai lankyti, kaip ir iki šiolei. O kai dėl grąsinimų, tai galim užtikrinti kanauninką, kad jei ir daugiau jų atsirastų, tai valstybė jų nenusigąs. Valstybė turi pakankamai priemonių nuo jų atsiginti. Be to, mes manome, kad ateitininkai ir patys nemano kokį nors pavojų valstybei ir visuomenei sudaryti. Be reikalo kanauninkas tik gąsdina. Be reikalo ir konkordatą šaukiasi kanauninkas pagelbon. Viena, konkordatas tai juk tų pačių „bedievių“ darbas, o antra — jame apie ateitininkus nieko nėra. Žino ne blogiau už mus gerb. kanauninkas, kad ateitininkų niekas uždarinėti nemano. Jei moksleiviai, priklausantieji ateitininkų, ir turės laikinai pasitraukti ir organizacijos, kol gimnazijas pabaigs, tai tas dar nėra joks ateitininkų uždarymas. Baigę gimnazijas jie galės kiek tik norės būti ateitininkais. Juo labiau negali būti kalbos apie ateitininkų uždarymą arba persekiojimą, kad tas taikoma lygiai visoms panašioms organizacijoms, vis tiek ar jos bus krikščionių, ar tautininkų, ar liaudininkų bei socialistų. Žino visą tą gerai gerb. kanauninkas, bet jam norėjosi padaryti biznį, paspekuliuoti kankinių vainikais, pavaryti agitaciją, jaunimo tarpe sukelti aistras, neapykantą. Jaunimą uždegti juk nesunku. Reikia tik mokėti. Mes manėm, kad panašius darbus krikščioniška etika draudžia.


Įteikti medaliai Tėvynės karo partizanams

Birželio 6 d. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininko pavaduotojas drg. K. Didžiulis įteikė Trakų brigados partizanų grupei medalius. Už aktyvią kovą priešo užnugaryje vyriausybės buvo šiuokart apdovanoti 28 asmenys I-jo laipsnio ir 3 — II.-jo laipsnio „Tėvynės karo partizanui“ medaliais. Trakų brigados partizanai savo kovinę veiklą pradėjo 1943 m. birželio mėn. Pradžioje partizanų eilės buvo negausios: 6 drąsūs ir neapykantos priešui kupini vyrai sudarė partizaninio judėjimo užuomazgą. Jų eilės greitai augo. Netrukus po garbinga kovos vėliava susibūrė 26 atkaklūs pasiryžėliai ir buvo įsteigtas pirmasis partizanų brigados būrys — „Už Tėvynę“. Šaunūs šio būrio partizanų žygdarbiai ir okupantų vokiečių vis didėjantis Trakų apskrityje hitlerinis teroras sutraukė į miškus grupes naujų kovos talkininkų. 1944 m. liepos mėn. Trakų partizanų brigadą jau sudarė 4 partizanų būriai: „Už Tėvynę“, „Išvaduotojas“, „Laisvoji Lietuva“ ir „Pergalė“, iš viso su 600 partizanų. Per vienuolika kovinės veiklos mėnesių Trakų partizanų brigada atsiekė puikių laimėjimų ir sudavė okupantams vokiečiams skaudžių smūgių. Vienas svarbiausiųjų brigados uždavinių — buvo priešo komunikacijų naikinimas. Vyr. vokiečių kariuomenės vadovybės požeminis 12-kos pluoštų kabelis su Rytų frontu buvo 300 kartų įvairiose vietose perkirstas. Sunaikinta kabelio gedimų patikrinimo stotis, kuri buvo aprūpinta įvairiais moderniškais aparatais ir ją aptarnaudavo 15 vokiečių kareivių, šios rūšies specialistų. Taip pat sunaikinta 346 km priešo telefono ir telegrafo linijų. Tačiau vien tuo trakiečiai partizanai neapsiribojo. Jie aktyviai trukdė hitlerinio fronto aprūpinimą žmonėmis ir karo technika, naikino priešo gyvąją jėgą. Svarbiose geležinkelio linijose ir plentuose Vilnius — Gardinas ir Vilnius — Kaunas dažnai buvo nutraukiamas ilgesniam laikui traukinių eismas ir auto susisiekimas. Per visą partizaninio judėjimo laikotarpįTrakų partizanų brigada nuleido nuo bėgių 45 priešo karinius ešelonus. Sunaikinti 34 vokiečių vagonai su gyvąja jėga, 94 vagonai su maistu, 34 — su karine technika, 13 — su karinėmis medžiagomis ir 39 — su mundiruote ir kitais kariniais reikmenimis. Plentuose sunaikinta 13 hitlerininkų automašinų su kroviniais ir kareiviais. Drąsieji partizanai sėkmingai naikino okupantus vokiečius, užpuldami jų sargybų vietas, bunkerius ir grumdamiesi atvirame lauke bei miškuose. Kam Tarybų Lietuvoje nėra žinomas drąsiųjų partizanų žygis — Trakų kalėjimo užpuolimas, kurio pasėkoje buvo išvaduoti 45 kaliniai. Kautynėse partizanai sunaikino 192 vokiečių kareivius bei karininkus. 107 hitlerininkai buvo sužeisti. Sunaikinti 5 priešo sandėliai su karine medžiaga ir maistu. Taiklios partizanų kulkos ne tik žemėje, bet ir ore pasiekdavo grobikus vokiečius. Partizanai snaiperiai nukirto virš miškų patruliavusius du vokiečių lėktuvus. Ginklų partizanai dažnai pasirūpindavo iš pačių vokiečių. Partizanų pagrobtų laimikių sąraše yra 715 šautuvų, 15 kulkosvaidžių ir daug karinės technikos ir karinių medžiagų. Trakų partizanų brigados žygiai ir nuopelnai kovoje su okupantais vokiečiais pilnutinai atitinka drąsiesiems kovų dalyviams paskirtus vyriausybės apdovanojimus. Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininko pavaduotojas drg. K. Didžiulis pasveikino apdovanotuosius partizanus vyriausybės vardu ir išreiškė viltį, kad narsieji partizanai, užsigrūdinę Tėvynės karo metu kovose prieš okupantus vokiečius, dabar, taikios statybos laikotarpyje, dės visas pastangas sugriautam krašto ūkiui atstatyti, patys sugebės kovoti ir plačiai organizuoti darbo žmones galutinam šlykščiųjų hitlerinių palikuonių vokiškųjų nacionalistų gaujų sutriuškinimui. Apdovanotųjų partizanų vardu kalbėjęs drg. L. Žečius padėkojo vyriausybei už suteiktus garbingus apdovanojimus ir visų vardu pasižadėo dėti visas pastangas partijos ir vyriausybės nutarimams įvykdyti, aktyviai prisidėti prie krašto atstaymo darbų ir vokiškosios okupacijos padarinių likvidavimo, ryžtingai kovoti su visos lietuvių tautos priešais — buržuaziniais nacionalistais.


Švedijos gamtos apsaugos draugija, pasitelkusi į pagalbą konsultacinę firmą, įrodinėja, kad rugsėjo mėnesį Barsebėko atominėje elektrinėje sustabdytų dviejų reaktorių nereikia paleisti iš viso. Ji teigia, kad Švedija gali visiškai patenkinti savo poreikius geriau panaudodama kitus 10 reaktorių ir šilumines elektrines, kūrenamas anglimis bei mazutu. „Sydkraft” firma, kuriai priklauso Barsebėko reaktoriai ir kuri dėl jų sustabdymo kas savaitę praranda po 25 milijonus kronų, kategoriškai nesutinka su tokia išvada.


NIUJORKAS, rugsėjo 10 d. (TASS-ELTA). Agentūros Asošieited Pres korespondento pranešimu iš Vašingtono, JAV valstybės sekretorius Dalesas pareiškė korespondentams, jog jis „labai nusivylęs“ tuo, kad Egipto prezidentas Naseras atmetė Vakarų valstybių pasiūlymus Sueco klausimu. Dalesas pareiškė, kad „1888 metų sutarties dalyviai turi teises, kurios, kaip pažymėta tos sutarties preambulėje, turi „garantuoti visiems laikams ir visoms valstybėms laisvą naudojimąsi Sueco jūrų kanalu“. Tos teisės lieka ir jos turi būti užtikrintos sutinkamai su SNO Įstatų dvasia“. Žurnalistai laiko Daleso pareiškimą aliuzija, kad jis ketina atiduoti „Sueco klausimą“ svarstyti Suvienytųjų Nacijų Organizacijai.


Mečys Laurinkus paskirtas Valstybės saugumo departamento direktoriumi

Bemaž vieningai (už 73, prieš 4, 15 - susilaikė) Seimas vakar pritarė naujojo Valstybės saugumo departamento (VAD) generalinio direktoriaus Mečio Laurinkaus kandidatūrai. Nepriekaištinga kandidatūra ar padlaižiavimas Diskusijos dalyviai it susitarę vardijo gerąsias Mečio Laurinkaus asmenines ir profesines savybes. Juozas Bernatonis (LDDP) teigė, kad kandidatas yra “garbingas, padorus, nuoširdus žmogus, turintis koncepciją, kaip tobulinti VSD veiklą”. Arvydas Vidžiūnas kalbėjo apie M. Laurinkaus mokėjimą susitarti, vengimą “nuogai politikuoti” ir sugebėjimą dirbti konstruktyviai, jo platų europinį požiūrį bei diplomato gabumus. Jokių priekaištų M. Laurinkaus asmeniui neturėjo ir centristai. Vieningos nuomonės apie kandidatą neturėjo tik krikdemai bei socialdemokratai. Anot krikdemo Petro Gražulio, nemaloniai skamba pataikavimai ir padlaižiavimai M. Laurinkui. Negerai, kad skiriant kandidatą nebuvo atsižvelgta į tremtinių ir partizanų nuomonę. P. Gražulis priminė “žalingą kadrų politiką 1990–1991 m., įvairių LKP veikėjų skyrimą į ambasadas užsienyje”, kai M. Laurinkus vadovavo Seimo Užsienio reikalų komitetui. Nevieninga buvo ir socialdemokratų atstovų nuomonė. Arvydo Akstinavičiaus manymu, M. Laurinkaus skyrimas padėtų įveikti VSD krizę. Rimantas Dagys sakė, kad priekaištai dėl darbo Užsienio reikalų komitete neteisingi, nes M. Laurinkus visada ieškodavęs kompromisų ir didžiumai priimtinų sprendimų. “Geras filosofas, geras diplomatas. Galėtų būti geras užsienio reikalų ministras, - prieštaravo Aloyzas Sakalas, - bet ne saugumo šefas, nes tarp koncepcijų ir jų įgyvendinimo yra gana didelis intervalas”. Partiniai saitai per tvirti? ”Jei gins Tėvynės sąjungos, o ne tėvynės Lietuvos interesus, tai pirmieji inicijuosime nepasitikėjimą”, - sakė J. Bernatonis. Jam antrino R. Smetona. Centristo E. Bičkausko manymu, nepakanka sustabdyti narystę konservatorių partijoje. VSD todėl ir nepriklauso Vyriausybei, kad jam vadovautų nepartinis pareigūnas. J. Bernatonio abejones A. Vidžiūnas pavadino perdėtomis. Pats M. Laurinkus teigė, kad šių dienų realijos kiek kitokios nei 1990 m. Jau gali sutarti partijos, kuriose valstybinis mąstymas nustelbia partinius interesus. Ir pertvarkant VSD veiklą prašė visų partijų pagalbos. Vienu departamentu sumažės Vakar Seime buvo pateiktas įstatymo projektas, kuriame siūloma reorganizuoti Vadovybės apsaugos departamentą (VAD) ir įjungti jį Į VSD. Pasak Seimo kanclerio Jurgio Razmos, taip pavyktų atsižvelgti į buvusio VSD vadovo J. Jurgelio kritiką. “Sudėjus neproporcingų dydžių VSD ir VAD biudžetus, VSD galėtų racionaliau skirstyti lėšas”, - teigė J. Razma. Priminsime, kad kur kas platesnes funkcijas vykdantis VSD iš biudžeto pernai gavo 20 mln., o VAD - 24 mln. litų. Vidutinis panašų darbuotojų skaičių turinčių struktūrų tarnybinis atlyginimas yra apie 1500-2000 litų. Kur kas geriau yra apmokami operatyviniai VSD ir pirmuosius valstybės asmenis saugantys VAD darbuotojai. Naujasis VSD generalinis direktorius M. Laurinkus sakė, kad VAD prijungus prie VSD finansus reikės peržiūrėti iš esmės. “Tai nebus atėmimas iš vieno ir perdavimas kitam, - teigė M. Laurinkus, - finansuoti reikės sistemingai ir proporcingai atliekamoms funkcijoms”. V. Adamkus pakvietė Švedijos karalių į Lietuvą Riksdage veikia parlamentinių ryšių su Baltijos šalimis grupė. Savo ruožtu Lietuvos Seime sudaryta parlamentinių ryšių su Šiaurės Europos šalimis grupė, kurios vadovė Rasa Rastauskienė kartu su Prezidentu lankėsi Stokholme. B. Dahl pažymėjo, kad šiemet Lietuvoje jau viešėjo Riksdago Kaimo reikalų bei nacionalinio saugumo komitetų delegacijos bei pakvietė Lietuvos Seimo atstovus dažniau atvykti į Švediją. Po pietų Švedijos užsienio reikalų ministerijoje buvo surengta V. Adamkaus spaudos konferencija. Ignalinos atominė elektrinė - bendras rūpestis Spaudos konferencijoje V. Adamkus pabrėžė, kad Ignalinos atominės elektrinės (IAE) uždarymas nėra pagrindinė priėmimo į Europos Sąjungą sąlyga. Pasak Prezidento, jėgainės uždarymo ateityje klausimas bus sprendžiamas priimant nacionalinę energetikos vystymo strategiją, kuri turėtų būti priimta dar šiemet. V. Adamkus pažymėjo, kad Lietuva labai daug padarė didindama IAE saugumą. Tas darbas buvo finansuojamas daugiausia Švedijos pinigais, todėl Lietuvos Prezidentas dar kartą padėkojo šios šalies valdžiai už rūpestį IAE saugumu. Lietuvos vadovas dėkojo Švedijai ir už dalyvavimą kitose gamtosaugos programose, kurios įgyvendinamos Baltijos valstybėse. Rusijos žurnalistų, akredituotų Stokholme, paklaustas, kaip vertina neigiamą Maskvos poziciją NATO plėtros ir ypač Baltijos valstybių priėmimo į šią organizaciją klausimu, V. Adamkus sakė, kad ši pozicija jo nė kiek nestebina. “Psichologiškai galima Rusiją suprasti”, - tvirtino Prezidentas. Atsakydamas į klausimą apie nusikalstamumą Lietuvoje, V. Adamkus sakė tikįs, kad naujasis vidaus reikalų ministras Stasys Šedbaras padarys viską siekdamas geriau organizuoti policijos darbą kovoje su nusikaltėliais. Prezidentas tikisi, kad, be kita ko, bus stiprinama Policijos departamento nepriklausomybė ir aktyviai didinamas teisėsaugos organų darbuotojų profesionalumas. Susitikime su Švedijos verslininkais V. Adamkus pabrėžė manęs, kad Lietuva ir Švedija galėtų aktyviai bendradarbiauti informacijos, technologijų ir patyrimo mainų srityse, kurios sudarys ateinančio amžiaus pasaulio ekonomikos pagrindą. “Švedijos verslininkai šiose srityse yra sukaupę didžiulę patirtį, kurią Lietuvos verslo pasaulio atstovai galėtų panaudoti spartesniam mūsų šalies ūkio modernizavimui”, - sakė V. Adamkus. Prezidentas ragino Švedijos verslininkus išnaudoti Lietuvos, kaip tranzito valstybės, galimybes. “Kviečiame visus verslininkus pasinaudoti Lietuva kaip vartais į didžiules Rytų rinkas”, - kalbėjo Lietuvos vadovas. V. Adamkus pažymėjo, kad jau dabar Lietuvos ir Švedijos ekonominiai santykiai vystomi neblogai. Šalių tarpusavio prekybos apyvarta pernai buvo 254 mln. JAV dolerių. Lietuva eksportavo į Švediją savo prekių už 74 mln. dolerių, importavo už 179 mln. Švedija yra antroji užsienio šalis pagal investicijų dydį Lietuvoje. Švedijos investuoti 129 milijonai JAV dolerių sudaro daugiau nei 12 proc. užsienio investicijų Lietuvoje. Lietuvoje veikia 121 bendra su švedais įmonė ir 85 Švedijos kapitalo įmonės. Prezidentas pabrėžė, kad Lietuva labai suinteresuota Baltijos jūros regiono ekonominio potencialo išnaudojimu. “Todėl mes skiriame didelį dėmesį regioninio bendradarbiavimo plėtrai. Lietuva siekia prisijungti prie Vidurio Europos laisvos prekybos sutarties ir palaiko konstruktyvius ryšius su Rusija”, - sakė V. Adamkus. Kartu su Prezidentu į Švediją atvyko Lietuvos verslininkų delegacija, kurioje yra Vilniaus banko, banko “Hermis”, Taupomojo banko, “Lietuvos telekomo”, Klaipėdos valstybinio jūrų uosto, Alytaus vyno gamyklos “Alita”, nacionalinės vežėjų automobiliais asociacijos “Linava“ vadovai. Lietuvos ir Švedijos verslininkų susitikimas vyko Stokholmo pramonės ir prekybos rūmuose.


NIUJORKAS, birželio 3 d. (TASS-ELTA). Iš Kubos gaunamuose pranešimuose sakoma, kad Batistos vyriausybė, nesugebėdama nuslopinti ginkluoto sukilimo Orjentės provincijoje baudžiamosiomis ekspedicijomis, paruošė „generalinio puolimo” prieš sukilėlius planą. Operacijoje dalyvauja stambios sausumos pajėgos, kurias remia aviacija ir karinis jūrų laivynas. Sjera-Maestros kalnuose vyksta susirėmimai tarp vyriausybės kariuomenės ir sukilėlių pajėgų. Pagrindiniai mūšiai išsiplėtė aukščiausio Kubos kalno – Turkino viršūkalnės – prieigose. Vyriausybė yra nusiuntusi aviaciją, kuri naudoja fugasines ir napalmo bombas. Kaip praneša agentūra Junaited Pres, karinė valdžia plačiai evakuoja gyventojus iš Sjera-Maestros rajono.


Estijos valstybės Galva atsiuntė Respublikos Prezidentui p. A. Smetonai tokią padėkos telegramą, už sveikinimus nepriklausomybės sukaktuvių proga: ,,J. E. Respublikos Prezidentui A. Smetonai. Giliai sujaudintas karštais sveikinimais, kuriuos Jūsų Ekscelencija teikėtės man atsiųsti 10-ties metų Estijos nepriklausomybės sukaktuvių proga. Prašau Jūsų Ekscelencija priimti kartu su padėka draugingus estų tautos linkėjimus lietuvių tautos gerai ateičiai. Toenisson, Valstybės Galva“.


Slaptosios ginkluotos organizacijos” rytinės Alžyro zonos ir Orano grupės vakar pareiškė, kad nesutaria dėl OAS ir laikinojo vykdomojo organo Alžyre derybų rezultatų. Kaip praneša agentūra Frans pres, tokia yra Bone išplatintų lapelių prasmė. „Piratiškos” radijo laidos Orane metu OAS „karinė vadovybė” ragino europiečius „laikyti ginklus ir kovoti toliau”.