PARYŽIUS, kovo 20 d. (TASS). Prancūzijos laikraščių puslapiuose paskelbti pranešimai, kad gaunama daugybė laiškų ir telegramų, kuriuose reiškiama užuojauta mirus įžymiajai mokslininkei ir žymiai vsiuomenės veikėjai Iren Žolio-Kiuri. Iren Žolio-Kiuri atminimą pagerbė daugelis Prancūzijos visuomeninių organizacijų, tame tarpe Nacionalinės taikos tarybos biuras, Prancūzijos moterų sąjunga, Paryžiaus municipalinė taryba ir kitos. Užuojautos gautos nuo žymių Prancūzijos ir užsienio politinių, visuomeninių ir mokslo veikėjų, jų tarpe nuo Moriso Torezo, Eduardo Daladje, Emaniuelio d'Astjė de la Vižeri (Prancūzija), profesoriaus Andrė Bonaro (Šveicarija), Palmiro Toljačio (Italija), profesoriaus Džono Bernalo (Anglija). Gauti užuojautos laiškai nuo Tarybų Sąjungos, Lenkijos, Bulgarijos, Argentinos, Japonijos, Graikijos, Belgijos, Australijos ir daugelio kitų šalių mokslo organizacijų ir kultūros veikėjų. Iren Žolio-Kiuri nacionalinės laidotuvės įvyks rytoj. Nuo šiandien lankomas mirusios karstas, kuris yra vienoje Paryžiaus universiteto salėje.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Duomenys apie beraščių skaičių Italijoje

ROMA, rugsėjo 27 d. (TASS-ELTA). Italijos statistikos institutas tik dabar paskelbė kai kuriuos duomenis apie liaudies švietimo būklę Italijoje pagal 1951 metais surengto visuotinio gyventojų surašinėjimo medžiagą. Pagal šiuos oficialius duomenis, Italijoje surašinėjimo metu buvo 5.656.205 beraščių, o tai sudaro beveik 13 procentų vyresnių kaip 6 metų amžiaus gyventojų. Pietų Italijoje beraščiai sudarė beveik ketvirtadalį gyventojų.


TASS-o korespondentas V. Bogačiovas praneša: Amerikos kariauna ir toliau žvangina ginklais. Agentūros Asošieited pres pranešimu, JAV karinio jūrų laivyno laivai ir lėktuvai pastaruoju metu atidžiau „stebi“ Kubą. Patruliniai JAV lėktuvai dieną ir naktį provokaciniais tikslais skraido nuo Floridos prie Kubos pakrančių. Iš Amerikos bazių – Ruzvelt Rouzo, Puerto Riko ir Ki Vesto prie Kubos pakrančių išsiųsti papildomi eskadrinių minininkų būriai. Amerikos agentai zuja visuose Europos uostuose, rinkdami žinias apie laivus, kurie turi gabenti krovinius Kubos liaudžiai. Amerikos samdiniai iš Kubos kontrrevoliucionierių atvirai planuoja vėl piratiškai užpulti laivus Karibų jūroje. Kontrrevoliucionieriai veikia atvirai, naudodamiesi visiška oficialiųjų Vašingtono sluoksnių parama. Vakar Amerikos samdinių lyderis Lujias Kontė Agueras surengė slaptą pasitarimą Baltuosiuose rūmuose su prezidentu Kenedžiu ir valstybės sekretoriaus padėjėju tarpamerikiniams klausimams Edvardu Martinu. Karines provokacijas prieš Kubos liaudį lydi pašėlusi kampanija geltonojoje Amerikos spaudoje. Laikraštis „Niujork džornel-Ameriken“ ir toliau detaliai komentuoja karinius Pentagono planus, kaip įsiveržti į Kubą. Šiandien laikraštis išspausdino Kubos žemėlapį, kuriame nurodomos devynios vietos, kur numatoma išlaipinti Amerikos kariuomenę iš jūros, ir trys placdarmai aviadesantininkams išmesti. Nepaisydama kvaišinančios propagandos prieš Kubą Amerikos spaudoje, didžioji Jungtinių Valstijų gyventojų dauguma stoja prieš Pentagono planus įvykdyti beprotišką agresiją prieš Kubą. Laikraščio „Majami herald“ surengta apklausa visoje šalyje parodė, kad 80 procentų amerikiečių stoja prieš JAV įsiveržimą į Kubą. Reikšdamas šių amerikiečių nuomonę, laikraštis „Vorker“ spausdina didelį redakcinį straipsnį, rūsčiai smerkiantį agresyvius Amerikos imperialistų planus prieš Kubą. Laikraštis ragina Amerikos liaudį: „Tegul nugali sveiko proto balsas, tegul kiekvienas vyras, kiekviena moteris ar jaunuolis aktyviai stoja prieš mūsų šalies dalyvavimą nusikalstamame kariniame Kubos užpuolime“. Pareiškime pabrėžiama, kad JAV įsiveržimas į Kubą galėtų virsti pasauliniu karu ir tarptautiniu mastu būtų amoralus Jungtinių Valstijų aktas ir įsipareigojimų Suvienytųjų Nacijų Organizacijai bei Amerikos valstybių organizacijai pažeidimas. Taika visame pasaulyje, rašo pareiškimo autoriai, priklauso nuo to, ar gerbiama tarptautinė teisė ir tarptautiniai įsipareigojimai. Įsiveržimas į Kubą pažeistų šiuos principus ir pakeistų juos teisėtumo pažeidimu ir grynos jėgos viešpatavimu, tuo pačiu pastūmėdamas visą pasaulį arčiau prie branduolinio karo slenksčio. Nurodydami, kad JAV įsteigė dešimtis bazių apie Tarybų Sąjungą, tebeturi bazę Gvantaname Kuboje tuo metu, kai „nėra jokių duomenų, kurie rodytų, kad Kuboje yra rusų bazė“, pareiškimo autoriai ragina „taikos visame pasaulyje vardan“ sureguliuoti santykius su Kuba ir lenktyniauti su komunizmu „taikos, o ne karo sąlygomis


KLR užsienio reikalų ministerijos memorandumas

Kaip praneša agentūra Sinchua, vakar Kinijos Liaudies Respublikos užsienio reikalų ministerija perdavė Indijos ambasadai Kinijoje memorandumą, kuriame pareikalavo, kad Indijos vyriausybė atsakytų į šiuos tris klausimus: Sutinka ar nesutinka Indijos vyriausybė, kad būtų nutraukta ugnis? Sutinka ji ar nesutinka, kad abiejų šalių ginkluotosios pajėgos būtų išskirtos ir atitrauktos 20 kilometrų nuo 1959 metų lapkričio 7 d. faktinės kontrolės linijos? Sutinka ji ar nesutinka, kad abiejų šalių pareigūnai susitiktų ir apsvarstytų klausimus, susijusius su abiejų šalių kariuomenės atitraukimu demilitarizuotai zonai sudaryti, su kontrolės postų įvedimu ir su belaisvių grąžinimu? Memorandume, kuriuo atsakoma į Indijos vyriausybės lapkričio 30 d. memorandumą Kinijos vyriausybei, sakoma, kad Indijos vyriausybė „iškraipė 1959 metų lapkričio 7 d., faktinės kontrolės liniją, mėgindama neigti tą faktą, kad Kinijos vyriausybė vykdo administracinę jurisdikciją dideliuose Kinijos teritorijos ruožuose. . . Kinija jau buvo labai nuolaidi ir ketino atsižvelgti į Indiją, vėl pasiūlydama laikyti šią liniją pagrindine linija ginkluotosioms abiejų šalių pajėgoms atitraukti ir atskirti vienoms nuo kitų. Savaime suprantama, kad ši linija nėra galutinė Kinijos ir Indijos siena. Vis dėlto Indija tuo nepatenkinta ir mėgina tvirtinti, kad Kinijos teritorija, kurios Indija niekuomet nebuvo užėmusi arba kurios jai nepavyko užimti, buvusi 1959 metų lapkričio 7 dienos faktinės kontrolės linijos Indijos pusėje. Tai visiškai neprotinga


III Tarptautinėje konferencijoje už atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimą

TOKIO, rugpiūčio 13 d. (TASS-ELTA). Šiandien tarptautinė konferencija už atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimą dirbo toliau. Įvyko komisijų posėdžiai. Dalis delegatų susitiko su įvairių Tokio gyventojų sluoksnių atstovais. Tarybų Sąjungos delgacijos vadovas I. A. Kairovas kartu su Australijos, Austrijos, Irano ir kitų šalių delegatais lankėsi svečiuose pas sostinės aukštųjų mokyklų studentus. Sinagavos salėje, kurioje įvyko susitikimas, svečius sveikino apie 400 įvairių Tokio universitetų studentų savivaldos organų atstovų. I. A. Kairovas pasakė studentams trumpą kalbą. Tarybų Sąjungos delegacijos narys N. J. Batovas lankėsi Tokio valstybiniame universitete. Religinių sluoksnių atstovų posėdyje dalyvavo Tarybų Sąjungos delegacijos narys protoieriejus M. V. Žernovas.


Radio žiniomis iš Londono, Airijoj susektas sąmokslas, kurio tikslas buvo apginkluoti automatiniais revolveriais respublikonų kariuomenė. Tuos ginklus vežant į paskyrimo vietas, viena dėžė iš vežimo iškrito ir tuo būdu sąmokslas iškilo aikštėn.


Jungtinėse Valstijose nesiliauja grasinimai Kubos respublikai. Kaip praneša agentūra Asošieited pres, senatorius Hiu Skotas (respublikonas, Pensilvanijos valstija) pasisakė už nedelsiamą „ekonominę ir karinę Kubos blokadą“. „Esant reikalui, reikia šaudyti“, – ragino jis. Panašų pareiškimą padarė kitas senatorius respublikonas Kenetas Kitingas (Niujorko valstija


LONDONAS, birželio 11 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša spauda, Duglase (Meno sala) vykstančioje kasmetinėje „Britanijos legiono“ (pasaulinio karo veteranų organizacija) konferencijoje buvo vieningai priimta protesto rezoliucija prieš buvusio hitlerinio generolo Špeidelio paskyrimą į vadovaujantį NATO postą.


Užsienio reikalų ministro pavaduotojas M. L. Boidas parlamente pranešė, kad pernai diplomatinių misijų atstovai nesumokėjo 5145 baudų už automobilių laikymą neleistinoje vietoje ir kitus panašius pažeidimus. Daugiausia baudų (367) nesumokėję Saudo Arabijos diplomatai, antroje vietoje - buvusios TSRS bei Rusijos diplomatai (363), trečioje - Izraelio atstovai (191).


Per Kosovo albanų separatistų ir Serbijos saugumo pajėgų pastaruosius mūšius prie Albanijos sienos žuvo mažiausiai 110 žmonių. Gerai informuoti šaltiniai Kosovo sostinėje Prištinoje paskelbė, kad mažiausiai 90 žmonių žuvo šeštadienį, kai šimtai Kosovo albanų kovotojų iš Albanijos mėgino patekti į Kosovą. Dar mažiausiai 20 separatistų žuvo naktį iš šeštadienio į sekmadienį per tris susirėmimus su Jugoslavijos armija tame pačiame Džiakovicos regione. Oficiali Jugoslavijos naujienų agentūra Tanjug, remdamasi armijos trečiuoju korpusu, skelbia, kad mūšiai šeštadienį kilo, kai į Kosovo teritoriją mėginę patekti “ginkluoti teroristai” susidūrė su Jugoslavijos pasieniečiais. Albanijos užsienio reikalų ministras Paskalis Milo pareiškė, kad jo šalis remia Kosovo albanų išsivadavimo kovą, ir apkaltino Serbiją, kad ši Kosove vykdo genocidą. Ministras pažadėjo etniniams albanams “brolišką solidarumą” kovojant su serbų pajėgomis. Albanijos vyriausybė šeštadienį buvo įspėjusi, kad aktyvėjančius mūšius supranta kaip “provokaciją ir pavojų savo valstybės vientisumui ir suverenumui”. Serbijos valstybinis televizijos kanalas RTS sekmadienį pareiškė, jog Kosovo srityje kovoja mažiausiai 300 Albanijos karių. Pasak RTS, šią informaciją pavyko gauti iš sulaikytų Kosovo išlaisvinimo armijos (KIA) narių. KIA kovotojai Albanijoje “Bairam Cūrio ir Tropojos miestuose mokomi ir gauna visus ginklus”. Mūšiai verda ir šalia Uroševaco miesto, esančio maždaug 60 km nuo sostinės Prištinos. Serbijos šaltiniai teigia, jog policijai pavyko atkovoti miestą. Serbai teigia, jog nuostolių nepatyrė, o albanų šaltiniai tvirtina, kad buvo nukauta mažiausiai 30 policininkų, taip pat žuvo septyni ir buvo sužeista daug albanų. Liudytojai teigia, kad mūšiai prie Uroševaco yra įnirtingiausi nuo pat Kosovo konflikto pradžios. Vakar Uroševacą aplankyti ketino tarptautinė diplomatų misija. Diplomatai nori susipažinti su padėtimi. Rusijos užsienio reikalų ministerija vakar pareiškė, kad “albanų separatistų išprovokuotas kovos veiksmų protrūkis Uroševaco miesto rajone, taip pat didelių ginkluotų formuočių mėginimas įsibrauti į Jugoslavijos teritoriją iš Albanijos” kelia didelį nerimą. Kosovo separatistai privalo tučtuojau nutraukti ugnį ir grįžti prie derybų stalo, paragino Rusija.


Vokietijos Komunistų partijos CK narys J. Angenfortas, prieš keletą mėnesių drąsiai pabėgęs iš VFR kalėjimo, broliškai pasveikino visus Vokietijos Komunistų partijos narius, kurie šiuo metu vargsta Vakarų Vokietijos kalėjimuose. Kalbėdamas per „Doičlandzenderio“ radiją, J. Angenfortas pabrėžė. Mūsų partija, pasakė jis, išlaikė sunkiausius išmėginimus. Jos niekas negalėjo palaužti. Pažymėjęs, kad Vokietijos Komunistų partija gyvuoja ir gyvuos, kad ji sustiprino savo gretas ir patraukė į savo pusę daug naujų kovotojų, J. Angenfortas pasakė: Vokietijos Kompartija ir ateinančiais metais kovos pirmosiose liaudies gretose prieš imperializmą ir militarizmą, už taiką, demokratiją ir socialinę pažang


Ryt rytą, t. y. 7/XI anksti, dar man bemiegant, atbėgo man nepažįstamas asmuo ir prisimetęs temokąs tik rusiškai, kad nesuprastų šeimininkai, prašė manęs nė minutės nelaukti pas ūkininką, nes jis galįs išduoti Lietuvos policijai – ir tuoj vykti į Karaliaučių. Tą patį vakarą aš išvykau ir apsistojau Karaliaučiuje Plečkaičio žmogaus nurodymais tūlos Frau Klinger viešbuty. Čia radau daugiau emigrantų, kurie gyveno tomis pat sąlygomis, kaip ir Tilžėj; tačiau daug jų buvo pas Karaliaučiaus komunistus. Kadangi gyvena pas komunistus buvo blogiau laikomi, turėjo eiti dirbti, o Plečkaičio agentai gyveno geriau, be jokio darbo, tai ir iš komunistų vis tolydžio pereidinėjo emigrantai į Plečkaičio pusę. Sužinojau, kad Plečkaitis manęs be galo laukiąs, nes negalįs be manęs daryti jokio rimto darbo. Mano atvykimo dieną buvo jam duota telegrama, kad aš jau esu Vokietijoj. Karaliaučiuje nelegališkai gyvenau ligi 14. XI. Per ta laiką sužinojau, jog emigrantai yra gabenami į Vilnių partijomis po kelis žmones ir kad ten ruošiama ginkluotas veikimas prieš Lietuvą. Labai tuo susidomėjau ir laukiau Plečkaičio, nes jis pats turįs atvykti manęs pasitikti. 14/XI Plečkaičio žmogus nuvedė mane pas lenkų vicekonsulą Karaliaučiuje Čudovskį vizos gauti.


Quinones De Leon – naujas T. S-gos tarybos pranešėjas lietuvių lenkų klausimu.

Rugsėjo mėn. 11 d. Tautų Sąjungos taryba išrinko naują pranešėją lietuvių lenkų klausimu — Ispanijos ambasadorių Paryžiuj Quinones de Leon, kurs kartu yra paskirtas Ispanijos atstovu T. S-gos tarybai. Buvęs ligšiol pranešėju Olandijos užsienių reikalų ministeris Blokland van Belaerts, Olandijai išėjus iš T. S-gos tarybos, savo pareigas eiti toliau negalėjo. P. Bloklandas savo sunkias pranešėjo pareigas atlikinėjo su dideliu atsidėjimu ir neitralumu. Todėl jam pasitraukiant tenka pareikšti nuoširdžios padėkos už atliktus darbus, kuriuose jis parodė tiek daug atsargumo ir lankstumo. Naujas pranešėjas - ambasadorius Quinones de Leon - yra vienas iš žymiausių Ispanijos diplomatų, turįs didelių simpatijų diplomatinio kurpuso tarpe Paryžiuj. Reikia tikėtis, kad naujas pranešėjas, turėdamas ilgą diplomatinį patyrimą, sugebės tinkamai traktuoti jam pavestą vieną iš svarbiausių politinių klausimų Rytų Europoj.


Dėl priemonių TSRS ir Danijos kultūriniams ryšiams toliau vystyti

Kaip jau buvo pranešta Tarybų Sąjungos - Danijos kovo 6 d. komunikate, per derybas su Danijos ministru pirmininku ir užsienio reikalų ministru H. K. Hansenu Maskvoje buvo sutarta, kad platus kultūrinis bendradarbiavimas mokslo, meno ir švietimo srityje bus TSRS ir Danijos savitarpio supratimo priemonė. Sutinkamai su tuo TSRS kultūros ministras N. A. Michailovas ir Danijos švietimo ministras J. Bomholtas suderino bendrą priemonių planą TSRS ir Danijos kultūriniams ryšiams toliau vystyti. Šis planas numato savitarpio pasikeitimų Tarybų Sąjungos ir Danijos aukštųjų mokyklų profesoriais bei dėstytojais, studentų-stipendininkų siuntimą mokytis į abiejų šalių aukštąsias mokyklas, bendradarbiavimą meno srityje. Taip pat numatoma keistis leidiniais ir publikacijomis tarp Tarybų Sąjungos ir Danijos kultūros bei mokslo įstaigų. Tarybų Sąjunga pareiškė sutikimą suteikti Danijos mokslininkams galimybę susipažinti su Tarybų Sąjungoje esančia archyvine medžiaga, liečiančia Skandinavijos istoriją ir, Danijai prašant, suteiks pastarajai Haidno operos „Netikėtas susitikimas“ rankraščio ir Mocarto sonatų vargonams mikrofilmus bei fotokopijas. (TASS-ELTA).


TASS-o koresp. Haris Frimenas praneša: Niujorko valstijos gubernatorius Nelsonas Rokfeleris, žymi figūra galingiausioje Amerikos monopolistų grupėje, pareiškė nerimaująs dėl rimtų sunkumų, kuriuos jaučia Jungtinių Valstijų ekonomika. Rokfeleris kritikavo Amerikos ekonomikos būklę, kalbėdamas kasmetiniame nacionalinės pramonininkų asociacijos suvažiavime, kuris vyksta Niujorke„Voldorf-Astorijos“ viešbutyje. Rokfelerio kalboje pareikštas kritines pastabas visiškai paaiškina jo politiniai siekimai. Rokfeleris, kuris neseniai buvo perrinktas Niujorko valstijos gubernatoriumi, siekia iškelti savo kandidatūrą į Jungtinių Valstijų prezidento postą 1964 metų rinkimuose. Savo kalba jis norėjo sudaryti įspūdį, kad Amerikos ekonomika rimtai atsilieka dėl vyriausybės klaidų vykdant ekonominę politiką, tuo pačiu duodamas suprasti, kad reikalai smarkiai pagerėtų, jeigu tik Nelsonas Rokfeleris atsidurtų Baltuosiuose rūmuose. Pirma, Rokfeleris pažymėjo, kad JAV ekonomika auga nepaprastai lėtai. Priminęs, kad 1960 metų rudenį prezidentas Kenedis Detroite pareiškė, jog „mes rengiamės užtikrinti, kad augimo tempai sudarytų penkis procentus per metus, kad jūs ir jūsų vaikai turėtų darbo“, Rokfeleris pažymėjo, jog faktiškai JAV ekonomikos augimo per pastaruosius šešerius metus tempai sudarė tik 2,5 procento. Antra, Rokfeleris pažymėjo, kad dėl bendro ekonomikos pasyvumo Jungtinių Valstijų vyriausybė vietoj laukto pertekliaus turi didelį biudžeto deficitą. Šiais finansiniais metais, pareiškė jis, kaip manoma, deficitas sieks beveik 8 milijardus dolerių. Trečia, Rokfeleris pareiškė, kad kapitalo įdėjimų mastas stabdo ekonomikos vystymąsi. Manoma, kad kapitalo įdėjimai šiais finansiniais metais sudarys apie 37 milijardus dolerių, kas yra maždaug 8-9 milijardais dolerių mažiau, negu tikėjosi vyriausybės atstovai. Ketvirta, Niujorko valstijos gubernatorius pažymėjo, kad labai didelis nedarbas. Jis priminė, kad metų pradžioje oficialūs asmenys pranašavo, jog nedarbas sumažėsiąs maždaug iki 4 procentų visos darbo jėgos. Tačiau, nurodė jis, spalio mėnesį bedarbiai sudarė 5,5 procento bendros darbo jėgos. (Tuo metu, kai Rokfeleris sakė savo kalbą, darbo ministerija Vašingtone paskelbė, kad bedarbių procentas šalyje lapkričio mėnesį padidėjo iki 5,8 procento bendros darbo jėgos). Ir pagaliau Rokfeleris pažymėjo rimtą Jungtinių Valstijų mokėjimų balanso deficitą, dėl kurio per pastaruosius keletą metų daug aukso nutekėjo iš šalies. Šiemet, pasakė jis, mokėjimų balanso deficitas sudarys apie du milijardus dolerių ir „mes pateksime į sunkią padėtį“. Suvesdamas rezultatus, Niujorko valstijos gubernatorius pasakė: „Tokie yra objektyvūs faktai, liečią mūsų šalies ekonominį gyvenimą. Tokie yra faktai, kurie turi būti sąžiningai apsvarstyti, nes mūsų nacionalinių vystymosi tempų atsilikimas rimtai atsiliepia mūsų ateičiai…“ Tačiau Rokfeleris nesugebėjo pasiūlyti nieko geresnio, kaip smarkiau „stimuluoti pelną“, toliau mažinant mokesčius monopolijoms. Kenedžio vyriausybė jau suteikė stambiajam kapitalui žymių mokestinių lengvatų, bet tai neturėjo jokios didesnės įtakos ekonominio vystymosi tempam


Sirijos užsienio reikalų ministro Salacho Bitaro pareiškimas

DAMASKAS, rugpiūčio 20 d. (TASS-ELTA). Vakar Sirijos užsienio reikalų ministras Salachas Bitaras surengė spaudos konferenciją vietos ir užsienio žurnalistams ir padarė pareiškimą dėl neseniai demaskuoto Jungtinių Amerikos Valstybių inspiruoto sąmokslo prieš vyriausybę. Savo pareiškime Bitaras nurodė, kad susektu sąmokslu, kuriuo buvo siekiama nuversti Sirijoje esamą santvarką ir pakeisti jos išsivadavimo politiką, šiurkščiai pažeisti tarptautinės teisės principai. Sąmokslas prieštarauja nustatytoms diplomatinėms normoms. Sirija ne kartą yra pareiškusi, pasakė Bitaras, kad jos pozityvaus neutralumo politikos tikslas yra neprisidėti prie jokių karinių ir politinių grupuočių. Tai visiškai atitinka Bandungo konferencijos nutarimus. „Mes ir ateityje, — pareiškė Bitaras, — visomis jėgomis ginsime savo nepriklausomybę, suverenumą ir savo nacionalinę politiką, kuri visiškai atitinka mūsų tautos nacionalinius interesus. Jokiam užsieniečiui mes neleisime pažeisti mūsų suverenumo. Jokiai užsienio vyriausybei mes neleisime mėginti pakeisti mūsų nepriklausomos nacionalinės politikos”. Po to palietęs Jungtinių Valstybių politiką Arabų Rytuose, Salachas Bitaras nurodė: JAV politika Arabų Rytuose rodo, kad JAV neatsižvelgia į arabų nacionalinius lūkesčius. Dar daugiau, siekiant pakeisti Sirijos nepriklausomą politiką jai daromas ekonominis spaudimas. Pavojingiausia priemonė, kurią mėgina įvykdyti Arabų šalyse Amerikos Vyriausybė, toliau pareiškė Bitaras, — tai Eizenhauerio doktrina. Tos doktrinos tikslas yra kovos su „komunistiniu pavojumi” priedanga pririšti šalis, priėmusias tą doktriną, prie Amerikos politikos vežimo. Eizenhauerio doktrinos rezultatas, pasakė Bitaras, yra Arabų šalių vienybės suskilimas, o taip pat teroro politikos vykdymas tose šalyse, kur toji doktrina buvo priimta. Baigdamas Bitaras pasakė, kad Sirija ir ateityje laikysis pozityvaus neutralumo ir neprisijungimo prie jokių grupuočių politikos.


Tūkstančiai maskviečių lydėjo birželio 3 d. pirmąjį ešeloną jaunųjų savanorių vykstančių partijos ir vyriausybės šaukimu Sibiro ir Tolimųjų Rytų statybas. Dar niekad aikštėje prie Jaroslavlio stoties nebuvo taip gausu žmonių, kaip tą dieną. Be paliovos važiavo autobusai ir taksi su Maskvos komjaunimo pasiuntiniais. Grojo orkestrai, skambėjo linksmos komjaunuolių dainos žodžiai: „Važiuojame, draugai, Į tolimus kraštus. Būsim naujakuriai Ir aš, ir tu“. Prieš sėdant į vagonus įvyko mitingas. VLKJS MMK sekretorius S. Pavlovas širdingai pasveikino vykstančius į tolimąją kelionę jaunuosius patriotus ir palinkėjo jiems sėkmės dirbant naujoje vietoje. Elektrosuvirintojas V. Kalačiovas išvykstančiųjų vardu užtikrino, kad sostinės pasiuntiniai garbingai pateisins Tėvynės pasitikėjimą. Perone vyksta jaudinantis atsisveikinimas. Ištisą vagoną užima automobilių gamyklos jaunimo pasiuntiniai. Jų 60 žmonių. Giminės, draugai apstojo autobusų cecho apmušėją Tamara Zacharovą ir jos vyrą šaltkalvį Jurijų Pašincevą. Išvakarėse jie atšventė savo vestuves ir dabar kartu važiuoja į stambią Altajaus krašto statybą. Nelengva buvo darbininkams Aleksandrai Ivanovnai ir Andriejut Antonovičiui Sarapovams lydėti savo dukterį Iriną - vienos Maskvos gamyklos pirmaujančią gamybininkę. Jų vyresnioji duktė neseniai išvažiavo į Pietų Sachaliną, sūnus tarnauja armijoje. Bet tėvai, gilaus patriotizmo jausmo įkvepiami, širdingai palaimino dukterį Iriną, kuri taip pat nuėjo drąsiųjų ir narsiųjų keliu. Vienoje kupe patogiai įsitaisė keturi draugai - statybininkai S. Saveljevas, S. Deriuginas, A. Antipovas ir I. Sergiejevas. Jie važiuoja į Krasnojarską. Į vagono langus tiesiasi šimtai rankų su alyvų ir pavasario gėlių puokštėmis. Netyla dainos, platformoje šoka poros. Bet štai pasigirsta pratisas elektrovežio signalas. Signalą traukiniui išvykti duoda komjaunuoliai-mašinistai N. Gorikovas ir N. Zverevas. Traukinys lėtai pradeda judėti. Pro lydinčius plaukia užrašai ant vagonų: „Partijos šaukimu - į šeštojo penkmečio statybas!“ Pirmasis sostinės jaunimo ešelonas Išvyksta į Rytus, išlydimas šūksmais: „Laimingos kelionės!“ „Sokolnikų“ kultūros ir poilsio parke įvyko Maskvos jaunimo šventė, skirta sostinės jaunuolių ir merginų išlydėjimui į šeštojo penkmečio statybas. Šventėje dalyvavo daugiau kaip 100 tūkstančių žmonių.


ĮVYKIAI Omane Arabijos pusiasalio arabų kunigaikštijoje yra visų šalių visuomenės dėmesio centre. Omano liaudies masės pakilo į kovą už savo laisvę ir nepriklausomybę. Narsi Omano liaudies kova prieš svetimšalius kolonizatorius susilaukė karšto atgarsio ir paramos visose Arabų šalyse ir Arabijos pusiasalio kunigaikštijose, kuriose vis dar viešpatauja kolonizatoriai. Pirmosiomis dienomis Vakarų valstybių oficialieji sluoksniai ir buržuazinė spauda, komentuodami įvykius Omane, mėgino taip pavaizduoti reikalą, tarytum vyktų dviejų viena kitai priešiškų Omano grupuočių tarpusavio kova. Tačiau netrukus įvykių eiga demaskavo šiuos teigimus ir parodė, kad Omano liaudies kovos prasmę sudaro siekimas išvaduoti savo šalį iš užsienio viešpatavimo ir iškovoti jos visišką nepriklausomybę. Pareiškime, kurį paskelbė Omano atstovybė Kaire, nurodyta, kad „Omane vykstantis išsivadavimo karas yra Omano liaudies kova prieš agresyvųjį imperializmą. Tai — Omano liaudies kova už laisvę ir nepriklausomybę, prieš Anglijos imperializmo mėginimus kištis į Omano vidaus reikalus ir prieš siekimą pavergti Omano liaudį”. Omano atstovas Kaire Harsis pareiškė, kad Omano nepriklausomybė buvo Anglijos pripažinta ir įtvirtinta Anglijos vyriausybės atstovo pasirašytoje sutartyje. Tačiau po to, kai 1955 metais buvo paskelbta, kad Omane rasti dideli naftos telkiniai, Anglijos kariuomenė, pažeisdama esamą sutartį įsibrovė į Omaną. Omano liaudis stojo savo nepriklausomybės ginti, ir toji kova vyksta iki šiol. Naujas Omano liaudies išsivadavimo judėjimo pakilimas sukėlė nerimą kolonizatorių stovykloje. Anglijos kariuomenė skubiai perkėlė į šį rajoną karines oro, karines jūrų ir sausumos pajėgas. Nuo liepos 24 d. buvo pradėtos įnirtingai bombarduoti Omano gyvenamosios vietovės. Antskrydžiuose prieš taikius Omano gyventojus dalyvauja „Venom” ir „Meteor” tipo reaktyviniai naikintuvai, keturių motorų bombonešiai „Šaklton”: Į Omaną perkeltos ir jau pradėjo veikti anglų reguliarios karinės dalys, jų tarpe škotų kalniečių Komerono pulkas, kurį remia šarvuočių bei tankų technika, ir kitos karinės dalys. Nors anglų valdžios organai ėmėsi priemonių, kad žinios apie anglų kariuomenės veiksmus Omane neišeitų už šalies ribų, sužinota apie daugelį faktų, kai anglų ginkluotosios pajėgos žiauriai susidorojo su Omano gyventojais. Kelias savaites anglų bombonešiai ir naikintuvai be paliovos bombarduoja Omano miestus ir kaimus, naudodami prieš taikius gyventojus naujausias naikinimo priemones, įskaitant raketinį ginklą. Padegamosiomis bombomis ir raketomis visiškai sugriautas Omano Arido miestas ir gretimieji kaimai. Yra daug užmuštų ir sužeistų, jų tarpe moterų, vaikų ir senių. Tuo tarpu anglų kariuomenė žinojo, kad Arido mieste ir jo apylinkėse nebuvo jokių karinių įtvirtinimų arba ginkluotų būrių. Taip pat rimtai nukentėjo kiti Omano miestai ir kaimai. Anglų kariuomenė naudoja prieš taikius Omano gyventojus nehumaniškus kovos metodus. Mėtydami į beginklius miestus ir kaimus skeveldrines ir padegamąsias bombas, jie priverčia omaniečius pasitraukti iš savo gyvenamųjų vietų ir ieškoti prieglobsčio dykumoje ir kalnuose. Bet pakeliui juos užklumpa anglų reaktyviniai naikintuvai, kurie, visai žemai skrisdami, juos apšaudo. Kruvina niekuo nekaltų Omano taikių gyventojų medžioklė vykdoma tam, kad būtų galima įbauginti liaudies mases ir palaužti jų pasiryžimą kovoti už savo nepriklausomybę. Anglijos laikraštis „Deili Telegraf end Morning Post”, neslėpdamas cinizmo, neseniai pareiškė, kad britų lėktuvai turi „sukelti didžiausią pagarbą genčių, kurios niekad nėra mačiusios, kaip veikia reaktyviniai lėktuvai, šaudantieji iš pabūklų”. Toliau laikraštis rašo: „Anglija turi parodyti pasiryžimą, kad išsaugotų prestižą Persų įlankos kunigaikštijose su jų naftos telkiniais ir strategine reikšme”. Bet net tokie žiaurūs metodai nepalaužė Omano liaudies pasiryžimo. Nors anglų kolonizatoriai, panaudoję prieš primityviai apsiginklavusius liaudies būrius reguliarias karines dalis ir moderniausią karinę techniką, turi didžiulę karinę persvarą, jiems iki šiol nepavyksta palaužti Omano liaudies pasipriešinimo. Anglų karinė vadovybė, aiškiai įtūžusi dėl jai netikėto omaniečių duodamo atkirčio, jau visiškai nesidrovėdama grasina išvystyti „neribotus” karo veiksmus prieš Omano liaudį. Amerikos agentūros Asošieited Pres pranešimu, anglų kariuomenės Persų įlankos rajone štabo atstovas pareiškė: „Nėra jokių politinių kliūčių panaudoti bet kurią jėgą, reikalingą tam pasipriešinimui įveikti”. Anglų valdžios organai mėgina pateisinti karinį kišimąsi į Omano vidaus reikalus, minėdami „senus tradicinius ryšius” tarp Anglijos ir Maskato sultono, kuris juos paprašęs įsibrauti į Omaną. Tačiau tie kolonijiniai „ryšiai” negali sudaryti jokio pagrindo Anglijos ginkluotųjų pajėgų intervencijai Omane. Toji intervencija šiurkščiai pažeidžia pagrindinius tarptautinės teisės, Suvienytųjų Nacijų Organizacijos Įstatų principus ir grubiai pažeidžia elementarias humaniškumo ir moralės normas. Negalima pripažinti teisėtu plėšikavimą ir siautėjimą, kuris dabar vykdomas, kariaujant kolonijinį karą prieš taikius nedidelės arabų šalies Omano gyventojus. Negalima pripažinti bent kokiu nors mastu teisėtu dalyku to, kad 1955 metais angliškieji kolonizatoriai, panaudodami savo statytinio Maskato sultono armiją, kuri veikė, vadovaujama anglų karininkų, okupavo arabų Omano kunigaikštija ir mėgino pajungti jos liaudį savo diktatui. Pastarieji įvykiai Omane rodo, jog kolonizatoriai nepadarė reikiamų išvadų iš to, kad sužlugo Anglijos, Prancūzijos ir Izraelio karinė avantiūra prieš Egiptą. Anglų valdžios organai tebesilaiko senų, jau seniai atgyvenusių kolonijinių metodų — ginklu kištis į Arabų šalių vidaus reikalus ir siekti įvesti ten klusnių feodalinių valdovų valdžią. Anksčiau tie metodai užtikrindavo jiems viešpatavimą šiame rajone. Tačiau dabar kitokie laikai, ir jokiais baudžiamaisiais metodais negalima išgelbėti kolonijinės sistemos, kuri irsta nuo Rytų tautų nacionalinio išsivadavimo kovos smūgių. Bet, kaip rodo faktai, ne tik angliškieji kolonizatoriai suinteresuoti, kad nacionalinio išsivadavimo judėjimas Omane būtų nuslopintas. Šioje kunigaikštijoje vykstantieji įvykiai vėl atskleidė aštrius Anglijos ir JAV prieštaravimus ir Jungtinių Amerikos Valstybių dvigubą žaidimą Artimuosiuose Rytuose. Pasinaudodamos tuo, kad Arabų tautos neapkenčia angliškųjų kolonizatorių, ir apsimesdamos taikstytojais, JAV mėgina iš tikrųjų užimti senųjų kolonijinių valstybių vietą ir įvesti šiame rajone savo kolonijinį viešpatavimą. Yra žinoma, kad Arabijos pusiasalis turtingas nafta, ir jo naftos versmes yra užgrobusios JAV bei Anglijos monopolijos. Artimuosiuose ir Viduriniuosiuose Rytuose yra žymi dalis išžvalgytų kapitalistinio pasaulio naftos atsargų. Šio rajono naftos turtų eksploatavimas teikia Vakarų valstybių naftos monopolijoms milžiniškus pelnus. Vien Amerikos „ARAMKO“ naftos kompanija, veikianti Arabijos pusiasalyje, 1955 metais gavo 581,2 milijono dolerių pelno, o „Kuveit Oil Kompani“ mišrioji anglų-amerikiečių kompanija, eksploatuodama Kuveito naftą, gavo 652,9 milijono dolerių pelno. 1956 metais naftos monopolijų pelnai žymiai padidėjo. Tuo tarpu Arabų šalys, kurių teritorijoje nafta išgaunama jų tautos prakaito ir kraujo kaina, gauna tiktai menkus tų milžiniškų pelnų trupinius. Vaikydamosios pelno, Vakarų valstybių monopolijos ryžtasi bet kuriems nusikaltimams prieš laisvę mylinčias arabų tautas. Jos pavertė vertingiausią Arabų šalių nacionalini lobi naftą — Artimųjų ir Viduriniųjų Rytų tautų nelaimių šaltiniu. Amerikos ir Anglijos naftos monopolijos vis įnirtingiau kovoja, siekdamos užgrobti naujus ir išlaikyti savo rankose senus Arabijos pusiasalio ir visų Artimųjų bei Viduriniųjų Rytų naftos telkinius. Pasinaudoję tuo, kad silpnėja Anglijos pozicijos Artimųjų ir Viduriniųjų Rytų rajone, Amerikos monopolistai imasi visų priemonių, siekdami išstumti savo konkurentus anglus iš šio rajono ir pasiglemžti visus arabų naftos turtus. JAV valdantieji sluoksniai daro stiprų spaudimą Anglijos vyriausybei, siekdami priversti ją padaryti tolesnių nuolaidų naftos turtinguose rajonuose. Su tuo siejama JAV valstybės sekretoriaus Daleso neseniai atlikta kelionė į Londoną. Užsienio spaudos pranešimais, Londone derybų metu buvo kalbama apie įtakos sferų perdalinimą toje Arabijos pusiasalio dalyje tarp Jungtinių Amerikos Valstybių ir Anglijos, ir be arabų tautų žinios buvo sprendžiamas Buraimio oazės ir Omano likimas. Ryšium su tuo, kaip praneša Anglijos laikraščiai, Dalesas pareikalavo, kad Anglijos vyriausybė vėl pasistengtų numalšinti sukilimą Omane. Dalesas perspėjo Anglijos vyriausybę, kad, jeigu ji dels imtis priemonių prieš sukilėlius, sukilimas gali persimesti į kitas naftos turtingas Persų įlankos rajono šalis, ir tai sudarys grėsmę Vakarų valstybių interesams šiame rajone. Jis pasakė, kad reikia nusiųsti į Omaną naujus karinius kontingentus. Kartu gaunamos ir kitos žinios, rodančios, kad JAV naftos monopolijos siekia panaudoti Omano liaudies išsivadavimo judėjimą, norėdamos pačios pagrobti Omano naftos išteklius. Tačiau, kad ir kokius planus sudarytų Amerikos naftos monopolijos ir jų pakalikai Arabų šalyse, kad ir kokiais pareiškimais dangstytų savo kruvinus veiksmus Omane, negalima nematyti, kad Omano liaudis pasiaukojamai kovoja ir lieja savo kraują ne už Amerikos naftos monopolijų interesus, o siekdama nusikratyti kolonijinės priespaudos, kad ir iš kur ji kiltų. JAV pozicija Omano klausimu kyla iš „Daleso—Eizenhauerio doktrinos“, kuria JAV mėgina užnerti kolonializmo kilpą ant arabų tautos kaklo. JAV pozicija įvykių Omane atžvilgiu dar kartą patvirtina JAV politikos Artimuosiuose ir Viduriniuosiuose Rytuose kolonijinį pobūdį. Kaip yra žinoma, JAV, vykdydamos šią politiką, organizavo reakcinį vyriausybinį perversmą Jordanijoje, sąmokslus prieš vyriausybes Sirijoje ir Egipte, Izraelio ekstremistinių sluoksnių provokacijas prieš Arabų šalis, Visos tos JAV ardomosios priemonės rodo, kokia praktiškai yra „Daleso-Eizenhauerio doktrina“. Jų tikslas yra pakirsti arabų vienybę, suskaldyti Arabų Šalis, sukelti jų tarpe įtarimus bei nepasitikėjimą ir po vieną pajungti jas Amerikos viešpatavimui. Bet arabų patriotai supranta, kad vaidai ir įtarimai, kuriuos jų tarpe kelia Vakarų kolonizatoriai, sudaro mirtiną grėsmę Arabų Rytų šalių nacionalinei nepriklausomybei, iškovotai atkaklia kova su kolonizatoriais. Štai kodėl angliškųjų kolonizatorių karo veiksmai Omane ir Amerikos ardomosios priemonės Artimuosiuose ir Viduriniuosiuose Rytuose kelia arabų tautų rūstumą ir pasipiktinimą. Jos teisingai laiko Omano liaudies išsivadavimo kovą dalimi bendros Arabų Rytų tautų kovos už savo nacionalinę nepriklausomybę. Arabų šalių tautos vieningai smerkia Vakarų valstybių kolonijinę politiką ir ryžtingai reikalauja, kad jos nebesikištų į arabų vidaus reikalus. Sukilusią Omano liaudį parėmė Arabų valstybių lyga, nutarusi pateikti Saugumo Tarybai klausimą dėl Anglijos kišimosi į Omano vidaus reikalus. Omano tautos kovai karštai pritaria Indijos ir kitų Bandungo šalių visuomenė, o taip pat visos taikingosios tautos. Tarybų Sąjungos visuomene taip pat karštai pritaria teisingai Omano liaudies nacionalinio išsivadavimo kovai ir griežtai smerkia amerikinių ir angliškųjų kolonizatorių intrigas, tai, kad kolonizatoriai lieja arabų tautos kraują, gindami didžiulius naftos monopolijų pelnus. Tarybiniams žmonėms artimas ir suprantamas arabų tautos siekimas išsivaduoti iš užsienio priklausomybės ir iškovoti visišką savarankiškumą. Todėl tarybinė liaudis ryžtingai stoja prieš bet kokį kišimąsi į Omano liaudies reikalus. Omano liaudis turi teisę nulemti savo likimą savo nuožiūra. Įvykiai Omane vyksta SNO Generalinės Asamblėjos XII sesijos atidarymo išvakarėse. Angliškieji ir amerikiniai kolonizatoriai atsižvelgia į tai ir siekia kiek galint greičiau paskandinti kraujuje Omano liaudies nacionalinio išsivadavimo judėjimą, norėdami baigti jų sukeltą Omane nešvarų kolonijinį karą prieš prasidedant Generalinei Asamblėjai. Jie bijo, kad jų agresyvi politika Artimuosiuose ir Viduriniuosiuose Rytuose Generalinėje Asamblėjoje bus demaskuota viso pasaulio akivaizdoje. Tačiau kolonizatoriams nepavyks išvengti atsakomybės už savo kruvinus nusikaltimus prieš Omano liaudį. Įvykiai Omane turi patraukti Suvienytųjų Nacijų Organizacijos dėmesį, nes ji privalo rūpintis taikos ir saugumo palaikymu visame pasaulyje. Valstybių — SNO narių pareiga tuojau pat sustabdyti kolonizatorių intervenciją Omane ir nutraukti jų kišimąsi į Arabų tautų vidaus reikalus.


KARIUOMENĖ IŠEINA IŠ STEPANAKERTO PASAULIO ĮVYKIAI

Sekmadienį Stepanakerte prasidėjo NVS motošaulių pulko išvedimas. Tai daroma remiantis kariuomenės vado J. Šapošnikovo įsakymu. Šį pulką numatoma išformuoti. Vakar pranešta, kad didelė automobilių ir kovinės technikos kolona išvyko į Stepanakertą padėti evakuotis daliniui, patekusiam į armėnų ir azerbaidžaniečių kryžminę ugnį. Turkijos premjeras S. Demirelis paragino nutraukti karo veiksmus Kalnų Karabache. Jis pareiškė, kad Turkija imsis visų įmanomų diplomatinių priemonių šiam konfliktui nutraukti.


Agresijų planai – yla maiše * Nėra tokios teisės – įsibrauti į svetimus namus ir vaizduoti šeimininką * Kontrrevoliucijos eksportas nepaklupdys Kubos! * JAV bijo Tarptautinio teismo nuomonės

TASSo korespondentas N. Turkatenka praneša: Kalbėdamas vakarykščiame Saugumo Tarybos posėdyje, Tarybų Sąjungos atstovas P. Morozovas parėmė Kubos vyriausybės pateiktą Tarybos nariams svarstyti rezoliucijos projektą, kad Saugumo Taryba paprašytų Tarptautinį teismą išvados dėl to, ar Punta del Estės konferencijoje JAV spaudimu priimti nutarimai prieš Kubą atitinka Suvienytųjų Nacijų Organizacijos įstatus ir regionalines Amerikos valstybių organizacijos įstatus. Rezoliucijos projekte taip pat reikalaujama, kad Saugumo Taryba, imdamasi išankstinės priemonės, sustabdytų Punta del Estėje priimtų nutarimų galiojimą, nes jie yra neteisėti tarptautinės teisės, taip pat ir SNO Įstatų požiūriu. Svarstomas rezoliucijos projektas, pasakė P. Morozovas, yra minimumas, kurio reikia, kad, gavusi Tarptautinio teismo išvadą juridiniais klausimais, suminėtais rezoliucijos projekte, Saugumo Taryba galėtų grįžti paskui prie politinių klausimo aspektų sprendimo ir priimti nutarimą, kuris pašalintų galų gale Kubos respublikai iškilusią rimtą grėsmę, galinčią labai sukomplikuoti padėtį ne tik Karibų jūros rajone, bet ir visame pasaulyje. Čia jau buvo pažymėta, kad, pralaimėjusi praėjusių metų balandžio mėnesį organizuotoje ginkluotoje intervencijoje prieš Kubą, JAV vyriausybė nutarė imtis priemonių, padedančių papildyti ruošiamą naują ginkluotą intervenciją. Naujai intervencijai buvo pradėta ruoštis tuojau pat, kai žlugo pirmoji intervencija. Čia įeina naujos plačios politinio ir ekonominio pobūdžio priemonės Kubai izoliuoti. Jas sudaro ir akcijos, kurių ėmėsi JAV vyriausybė Punta del Estės konferencijoje. Kaip tik ten JAV privertė regionalinę organizaciją imtis priverstinių priemonių prieš Kubą. Šios priemonės pagal SNO įstatus gali būti įvykdytos tik su Saugumo Tarybos sankcija. Demaskuoti ir pasmerkti šią naują agresyvią JAV politiką prieš Kubą labai svarbu, norint sukliudyti planuojamą karinį pasirengimą ir ginkluotą įsiveržimą į Kubą. P. Morozovas taip pat priminė, kad Kubos vyriausybė ne taip seniai, tik kovo 18 d., buvo priversta ryžtingai protestuoti prieš Amerikos ginkluotųjų pajėgų provokuojamus susirėmimus ir susidūrimus su kubiečiais karinės Gvantanamo bazės rajone. Ir po to Amerikos atstovai drįsta kaltinti, kad Kubos vyriausybė vykdanti „agresiją ir ardomąją veiklą“. JAV atstovas Saugumo Taryboje nusišnekėjo tiek, kad pareiškė, jog Kuba – tai „Tarybų Sąjungos ir Kinijos bloko bazė Amerikos žemyne“. Bet juk visas pasaulis žino, kad Kuboje yra tik viena užsienio bazė ir ta pati – JAV bazė, esanti Kubos žemėje prieš Kubos liaudies valią. Ir vėl ja pažeidžiama tarptautinė teisė, nes dabartinė Kubos vyriausybė su JAV nebuvo sudariusi šiuo reikalu jokių susitarimų. Iš viso Jungtinės Amerikos Valstijos labai keistai žiūti į tarptautinės teisės principus. Viena, JAV nutraukė visus santykius su Kuba. O paskutinėje spaudos konferencijoje JAV prezidentas teigė, kad dalis Kubos teritorijos Gvantanamas – esanti Jungtinių Valstijų teritorija. Tai iš tiesų precedento neturintis tarptautinės teisės interpretavimas. Šalis, savo iniciatyva nutraukusi visus juridinius ryšius su Kuba ir vienašališkai likvidavusi visus savo įsipareigojimus kitos šalies atžvilgiu, teigia galinti ir toliau naudotis jos teritorijoje ypatingomis privilegijomis, kurios be to buvo išplėštos jėga ir kurių niekada nebuvo pasirašiusi dabartinė Kubos vyriausybė. Tarybų Sąjungos atstovas paragino Saugumo Tarybą atlikti savo pareigas – palaikyti tarptautinę teisę ir saugumą ir paremti minimalią ir visiškai būtiną priemonę – kreipimąsi į Tarptautinį teismą Kubos rezoliucijos projekte iškeltais klausimais. Ganos atstovo pasiūlymu Kubos rezoliucijos projekto punktas, kuriuo numatoma, kad reikia tiksliai juridiškai apibrėžti terminą „priverstiniai veiksmai“, buvo balsuojamas atskirai. Už šį punktą balsavo Tarybų Sąjunga, Rumunija, Gana ir JAR. Jungtinės Valstijos, Anglija, Prancūzija, Čankaišistas, Venesuela, Čilė ir Airija balsavo prieš šį punktą, tuo pačiu pašalinusios pagrindinį rezoliucijos projekto turinį. Todėl Kubos delegatas atsiėmė rezoliucijos projektą, nes vienas iš jo svarbiausių punktų buvo sužlugdytas JAV nurodymu. Pašalinus iš Kubos rezoliucijos projekto esmę, JAV atstovas ėmė demonstratyviai reikalauti balsuoti visą rezoliucijos projektą. Tarybų Sąjungos atstovas paaiškino, kad toks JAV atstovo reikalavimas nepagrįstas. Tačiau pirmininkaujantis – Venesuelos atstovas – parėmė Amerikos atstovo reikalavimą ir pateikė rezoliucijos projektą balsuoti, nors jau buvo aišku, kad JAV ir paskui ją einančios šalys balsuos prieš rezoliucijos projektą. Taip ir buvo. Tie patys septyni Saugumo Tarybos nariai, kurie balsavo prieš atskirą rezoliucijos projekto punktą, balsavo prieš visą rezoliuciją. Rezoliucijos projektą parėmė TSRS ir Rumunijos atstovai. JAR atstovas, žymiai pakeitęs savo poziciją palyginti su ta, kuri buvo pareikšta jo kalboje vakarykščiame Saugumo Tarybos posėdyje, susilaikė nuo balsavimo. Ganos atstovas nebalsavo. Po balsavimo kalbėjęs Tarybų Sąjungos atstovas P. Morozovas pabrėžė, kad JAV stojo prieš teisingą Kubos reikalavimą, nes jos bijojo Tarptautinio teismo nuomonės. Juk kiekvienam aišku, kad teisingumas ir tarptautinė teisė ne JAV pusėje, o Kubos pusėje. Tarybų Sąjungos atstovas priminė tiems, kurie brandina agresijos prieš Kubą planus, kad Kuba ne vieniša. Jos pusėje viso pasaulio tautos, taip pat Tarybų Sąjungos liaudis.


Vokiečių lenkų konflikto tyrinėjimo rezultatai

Berlynas VI/7 ELTA. Ištyrusi atskirus vokiečių ir lenkų delegacijų raportus apie neseniai įvykusį vokiečių lenkų pasienio incidentą, taip pat visus kitus parodymus, vokiečių vyriausybė nutarė, kad vokiečių versija visiškai atitinka faktus. Lenkų pasienio valdininkai nuo pernykščio rudens kalbino vokiečius Marienwerdery suteikti slaptų informacijų. Vokiečių valdininkai apsimetė sutinką tai padaryti. Gegužės 24 d. vakare du lenkų valdininkai perėjo vokiečių sieną ir nuėjo į pasų kontrolės baraką Neuhöfene pasiimti slaptos medžiagos, kurios tikėjosi. Jie buvo apsiginklavę revolveriais ir rankinėmis prie pat sienos. Įėjus į baraką, vokiečių valdininkai mėgino juos suareštuoti, bet jie pradėjo gintis. Vienas lenkas besigindamas pašovė vokietį į ranką. Tada vokietis atsilygino ir sužeidė lenką, kuris paskui numirė. Tuo pačiu laiku aukščiau minėti lenkų kareiviai perėjo per sieną ir pradėjo šaudyti į vokiečių teritorijos pusę. Lenkų pasienio valdininkų kaltė galutinai įrodyta. Vokiečių ministeriui Varšuvoj įsakyta įteikti lenkų vyriausybei notą pareikšti protestui prieš sienos sulaužymą.


Mums gražios tarybinės dienos, Gražesnės, kurios rytoj bus Tu būki stiprus, tarsi plienas, Tarybinės žemės sūnus. Per kraują ir skausmą apgynei Gyvenimą žemei gerai. Tu vieversiu savo tėvynei Pavasarį skelbt privalai. Klestėkit, tarybinės dienos, — Pavasaris mūsų žavus! Tu būki stiprus, tarsi plienas, Tarybinės žemės sūnus.


Toliau vyksta vakar prasidėjęs sukilimas Brunėjaus sultonate. Serijos ir Kuala-Bilėjaus miestų rajonuose vyksta įnirtingi mūšiai tarp sukilėlių ir anglų kariuomenės, kuri skubiai permesta į Brunėjų iš Singapūro. Yra užmuštų ir sužeistų. Anglijos kariuomenė kontroliuoja svarbiausią protektorato miestą – Brunėjų. Pagal oficialius pareiškimus, jai pavyko paimti Serijos miestą, nustūmus sukilėlius į jo pakraščius, kur toliau vyksta įnirtingi mūšiai. Visoje protektorato teritorijoje paskelbta nepaprastoji padėtis ir įvesta komendanto valanda. Uždarytos visos mokyklos, elektros ir vandens tiekimas eilėje miestų nutraukta


Laikinai einančio Respublikos prezidento pareigas Algirdo BRAZAUSKO atsakymai į „Tiesos“ redakcijos klausimus

- Per pastaruosius penkerius metus Lietuvoje sąmoningai ir nesąmoningai buvo sukurta daug gražių legendų, naujų mitų, piktų paskalų. Ar šis „ kūrybinis palikimas” Jus ko nors išmokė kaip politiką ir kaip žmogų? - Kiekvienoje revoliucijoje yra romantikos. Lietuvius, kaip ir kitas Baltijos tautas, neatsitiktinai vadino „dainuojančiais revoliucionieriais”. Taigi pasaulyje pastebėjo mūsų Atgimimo kuriamąjį, o ne griaunamąjį pradą. Mus rėmė, mumis gėrėjosi tol, kol buvome kūrėjai, kol buvome orūs. Bet štai Lietuvoje buvo pradėta daryti tai, kuo kažkada bolševikai baigė savo revoliuciją. Nebeliko to, kuo didžiavomės, kuo gėrėjosi kaimynai, didžiosios tautos. Gali pasirodyti, kad laiko upė negrižtamai nusinešė gražiausias Atgimimo legendas, kad liko tik pagieža ir pyktis. Bet tai netiesa. Pažįstu daug žmonių, kurie net ir šiais nelengvais metais atkakliai dirbo, kūrė Lietuvai. Prie tokių net tepliojamas purvas nelipo. Neprilips ir ateityje, nes istorija pirmiausia yra darbo, o ne pažadų vertintoja. Man, kaip ir daugeliui, labai opi žmogaus ir politiko dvilypumo problema. Kiek kartų pastaraisiais metais man norėjosi mesti viską ir pasilikti tik žmogumi, daryti tik tai, ko profesionaliai mokiausi ir ko galbūt dar neužmiršau. Tačiau kiekvieną kartą mane stabdydavo jausmas, gal tik paprasčiausio padorumo - neapgauti žmonių, kurie tavimi tiki. O gal politiko ir žmogaus priešpriešos iš viso nėra. Juk ir Lietuvos rinkėjai geriausiai vertino tuos politikus, kurie nenustojo būti darbštuoliai, rūpestingi kaimynai ar tiesiog padorūs žmonės. - „O kaip auga vėliavos, ir kaip jų šešelyje žmogus mažeja! ” - rasė Justinas Marcinkevičius apie ankstesnius, tarybinius, laikus. Deja, ši tendencija išliko ir Nepriklausomybę atgavusioje Lietuvoje. Kaip Jūs į tai žiūrite? - Vis susimąstau: kodėl mes pradėjome Lietuvoje reformas? Kad aplenktumėme kaimynus? Kad neapsijuoktumėm prieš Tarptautinį valiutos fondą? Reformos dėl reformų? Ne, viskas turi būti daroma dėl žmonių! Štai privatizavome mažame miestelyje pirtį. Tam privatizavome, kad joje žmonėms geriau būtų. Privatizavome siuvyklą, kad pigesnių ir gražesnių vaikučiams drabužėlių pasiūtų… Deja, rezultatai ne tokie, kokių norėjosi. Argi tam buvo privatizuoti knygynai, kad šių mažų kultūros salelių iš viso neliktų. Deja, būna taip, kad, užsimojus dideliems žygiams, idėjoms, visiškai užmirštamos tos „skruzdėlės”, dėl kurių viskas pradėta, - žmonės, jų kasdieniai poreikiai. Be to, Lietuvoje dabar atsirado dar vienas nerimą keliantis stabas - pinigas. Netikiu, kad jis būtų neišgydomai sužalojęs daugelio sielas. Tačiau pagalvokime kiekvienas, ar šiuo visiems nelengvu metu padarome viską, ką galime, kad neišnyktų elementarus žmoniškumas? Mes esame maža valstybė. Lietuvos kaime žmonės sveikinasi su kiekvienu praeiviu. Pagalvokime, ar mes nesusvetimėjome savo gatvėje, savo name, net savo šeimoje. - Barbariškojo patriotizmo laikai Lietuvoje, tikėkimės, baigėsi. Kokių Jūs tikitės Naujųjų metų? Ko palinkėtumėt Lietuvai, jos žmonėms? - Gal tai ir banalu sakyti, tačiau tvirtai tikiu, kad pas mus dar ateis darbštuolių metas. To norisi ir palinkėti - neužmiršti dirbti, likti optimistams. Ypač norėtųsi Lietuvos jaunimui įteigti poreikį mokytis, semtis žinių. Netoli tas metas, kai Lietuvoje labiausiai bus vertinamas kiekvieno žmogaus išsimokslinimas, kompetencija, darbštumas. Naujųjų metų proga Lietuvos gyventojams pirmiausia linkiu santarvės, pakantumo, dvasinės ramybės. Gerbkime vienas kitą. Ir dirbkime petis petin.


Kaip dirba mišrioji Lietuvos Vokietijos komisija ginčijamiems pilietybės klausimams?

Su tuo klausimu mūsų bendradarbis kreipėsi į Lietuvos delegacijos minėtoje komisijoje pirmininką p. Pr. Dailidę. P. Dailidė, pastebėjęs, kad šiuo reikalu be kronikos žinių dar tikrai nieko mūsų spaudoje nėra pasirodę, mielai pasidalijo informacijomis apie komisijos darbus, kurias čia mūsų skaitytojams ir paduodame. Kaip buvo sudaryta mišrioji komisija? Mišrioji Lietuvos Vokietijos komisija ginčijamiems pilietybės klausimams spręsti yra numatyta 8 str. pasirašytos Berlyne 1925 m. vasario m. 10 d. optacijos sutarties su Vokietija. Šis straipsnis nustato, kad „Kilus nuomonių skirtumui pilietybės įgijimo arba netekimo suvereniteto į Klaipėdos kraštą perėjimo sėkmėje arba turinčių teisės optuoti teisinės padėties klausimais, kiekviena šalis, neliečiant konvencijos dėl Klaipėdos krašto str. 17, gali reikalauti, kad ginčas būtų sureguliuotas mišrios komisijos, kuri sudaroma iš dviejų piliečių kiekvienos susitariančios šalies ir renkasi sutartoj vietoj, reikalui esant“. Numatytą šiuose nuostatuose reikalavimą Vokietijos vyriausybė yra iškėlusi dar 1926 m. rugpiūčio mėn. Tačiau, atsižvelgdama į tai, kad tuo laiku žymi perduotinų komisijai bylų dalis dar nebuvo išėjusi iš pirmosios instancijos, t. y. iš administracijos įstaigų, mišrioji komisija buvo sudaryta kiek vėliau, būtent, 1929 m. rudenį. Lietuvos delegatais į komisiją buvo paskirti užsienių reikalų ministerijos referentas p. Pr. Dailidė ir vidaus reikalų ministerijos pilietybės referentas p. Banaitis. Vėliau p. Banaičio vietą Lietuvos delegacijoje užėmė vidaus reikalu ministerijos juriskonsultas v. A. Jakobas. Iš Vokietijos pusės į komisiją buvo dar kiek anksčiau paskirti reicho ir prūsų vidaus reikalų ministerijų patarėjai p. p. Hering ir Meyer. Tokio sąstato mišrioji komisija dirba ir šiandien. Kokius klausimus svarsto mišrioji komisija? Į tai atsako tas pats optacijos sutarties VIII str. Komisija ieško sprendimo ginčuose, kurie yra kilę vykdant Klaipėdos konvencijos 8-10 str. ir kuriuos nei valdymo, nei diplomatinio susirašinėjimo keliu nepavyko išspręsti. Tai dažniausiai ginčai, kurie yra kilę dėl nevienodo Klaipėdos konvencijos ir optacijos sutarties nuostatų aiškinimo, arba dėl kolizijos tarp šių nuostatų ir vietos įstatymų. Be to, vykdant optacijos sutartį praktikoje teko susidurti su atsitikimais, kurie visiškai sutarty nebuvo numatyti, ir dėl to be naujo susitarimo nežinia buvo, kaip šiais atsitikimais pasielgti. Iš to matyt, kad kiekvienas svarstomas mišrioje komisijoje ginčas jau turi, taip sakant, savo istoriją, ir dažnai gana ilgą istoriją, sudarančią bylą iš kelių dešimčių, o kai kada ir šimtų lapų. Dėl to mišriosios komisijos darbas kiekvienu klausimu turi du etapu: 1) paruošiamąjį, kuomet abi delegacijos ginčo objektą studijuoja atskirai, surinkdamos reikalingą savo nusistatymui paremti medžiagą ir dokumentus, ir 2) sprendžiamąjį, kada suvažiavusios į mišriosios komisijos posėdžius abi delegacijos visapusiškai ginčo objektą apsvarsto ir padaro savo sprendimą. Kaip sprendžiami komisijai patiekti ginčai? Kad atsakytume į šį klausimą, reikia turėti galvoj, kad kalbamoji komisija, turėdama lygų abiejų šalių narių skaičių, yra taikomojo pobūdžio. Jos uždavinys yra ne gilinti iškilusius ginčuose priešingumus, o surasti jų išlyginimą. Tai yra labai nelengvas uždavinys, ypač tokiais atsitikimais, kada byla yra perėjusi aukščiausias abiejų šalių instancijas, tokias, kaip užsienių reikalų ministerijos, arba ministerių kabinetai, ir visi argumentai iš abiejų pusiu jau pasakyti. Tokiais atsitikimais optacijos sutartis, tiesa, numato galimumą pasikviesti neitralinį arbitrą, kurį paskirti turi būti prašoma Šveicarijos vyriausybė (VIII str. 2 p.). Tačiau abi delegacijos ligi šiol vengė tokio eventualumo, ir joms pavyko apseiti be arbitro, manevruojant tarpusaviais nusileidimais. Kiek ginčų yra perduota komisijai ir kaip ilgai gali užtrukti jos darbai? Į šį klausimą galima atsakyti tik apytikriai. Kol komisija buvo nesudaryta, buvo manoma, kad ginčo objektų skaičius neprašoks dviejų — trijų šimtų. Pradėjus komisijai dirbti, jai patiekiami vis nauji ir nauji ginčijamų klausimų sąrašai ir šiuo tarpu tokių klausimų jau yra užregistruota per penkis šimtus. Galima jų laukti iki 700. Kadangi kiekvienam mišriosios komisijos posėdžiui imama po 50—60 klausimų, o pasiruošimas tokiam posėdžiui atima kelias savaites laiko, tai visas komisijos darbas turi užtrukti mažiausiai pusantrų metų. Be to, reikia turėti galvoje, kad Vokietijos delegatai dirba mišriose komisijose su kitais Vokietijos kaimynais: lenkais, danais, čekoslovakais.


P. Zaleskio pareiškimas italų žurnalistui apie lietuvių lenkų bylą.

Neseniai į Latviją buvo atvažiavę italų žurnalistai, kurie tarp kito ko buvo atlankę ir Vilnių. Dabar „Giornale d'Italia“ deda vieno atsilankiusiųjų, p. Stelluti Scala, pasikalbėjimą su lenkų užsienio reikalų ministeriu p. Zaleskiu. Dėl Pareinio evakuavimo p. Zaleskis pareiškė, kad jis principe nėra priešingas tai evakuacijai. Kai dėl Karaliaučiaus konferencijos, tai jis pareiškęs, kad ten negalėjęs pasiekti teigiamų rezultatų, nes lietuvių delegacija nenorėjusi tenkintis vien praktiškųjų ūkio klausimų traktavimu, kaip tai reikėtų einant Tautų Sąjungos rezoliucija, bet brurkusi į debatus politinius klausimus, ypač savo teritorijalines pretenzijas. Rezultate to oficialiniai santykiai tarp Lenkijos ir Lietuvos tepadarę tik minimalinį žingsnį priekin tuo tarpu su pasitenkinimu reikia konstatuoti abiejų visuomenių santykių pagerėjimo faktą. Dabar reikia laukti Tautų Sąjungos įsigilinimo į priežastis, kurios lig šiol neleido pasiekti teigiamų vaisių betarpiškose lenkų lietuvių konferencijose. Gal Tautų Sąjungos ekspertai pasieks reikalingo tikslo, suniveliuodami Lietuvos užsispyrimą ir suvesdami Lenkiją ir Lietuvą į gerų kaimynų ir ekonominio bendradarbiavimo santykius.


Susitarimas pasirašytas, bet imperialistinio kišimosi grėsmė lieka

Pranešimai iš Laoso apie trijų princų susitarimą sudaryti koalicinę vyriausybę šiandien užėmė žymiausią vietą Anglijos laikraščių tarptautiniuose skyriuose. Kartu reikia pažymėti, kad, vertindama Laoso įvykius, buržuazinė spauda aiškiai mėgina nuslėpti tikruosius Laoso krizės kaltininkus. Iškreipdami faktus, eilė dešiniųjų laikraščių nutyli tą faktą, kad provokacinė Jungtinių Valstijų ir Anglijos karine veikla Pietryčių Azijoje anaiptol neprisidėjo prie politinio sureguliavimo Laose. Dėl to šiandien laikraštis „Deill vorker” pabrėžia, kad susitarimas sudaryti koalicinę vyriausybę Laose buvo sunkus smūgis tiems beprotiškiems Amerikos veikėjams, kurie mėgina kliudyti sudaryti neutralią vyriausybę šioje šalyje”. Laikraštis „Gardian” pažymi, kad į naująją koalicinę Laoso vyriausybę įėjęs Fumis Nosavanas, kuris, amerikiečių remiamas, nemažai padėjo kurstyti pilietinį karą Laose, „gali kliudyti koalicijos darbui ir kad jis vis dar tikisi, jog mėginimas sudaryti suvienytą neutralų Laosą žlugs ir kad Jungtinės Valstijos bus priverstos ji (t. y. Fumį Nosavaną) paremti ginklu”. Vietos politiniuose sluoksniuose pabrėžiama, kad susitarimas Laose iškelia į dienotvarkę klausimą — nedelsiant išvesti Anglijos ginkluotąsias pajėgas iš Tailando, nusiųstas ten JAV spaudimu. Kartu čia su nerimu sutiktas Reuterio agentūros pranešimas iš Bangkoko, kad agresyvaus SEATO bloko kariuomenė, t.y. daugiausia amerikiečių kariuomenė, šią savaitę gali būti perkelta prie Laoso sienų ir kad kai kurie daliniai jau paruošti kovai.


KAIRAS, birželio 11 d. (TASS-ELTA). MEN-o agentūra perduoda, kad Amerikos ambasadorius Amane Meloris perdavė Jordanijos vyriausybei Jordanijos patriotų sąrašą ir pareikalavo juos suimti. Skelbdama šiuos pranešimus, spauda pažymi aktyvų Amerikos ambasadoriaus vaidmenį slopinant Jordanijoje nacionalinį judėjimą.


Pasak „Moskovskije novosti“, Baltarusijos spaudoje paskelbtas devynių mokslo ir kultūros veikėjų pareiškimas, kuriuo reikalaujama sugrąžinti respublikai Vilnių ir Vilniaus kraštą. Autorių negąsdina Karabachas arba Jugoslavija (jie apie tai patys užsimena), o savaitraštis pažymi, kad kreipimesi į Aukščiausiąją Tarybą girdėti įsakmios gaidelės – „apsvarstyti, pareikalauti, pavesti, rekomenduoti“. „Moskovskije novosti“ nuomone, kreipimasis neliks nepastebėtas parlamento, juolab kad eilinė respublikos Aukščiausiosios Tarybos sesija turėtų svarstyti valstybės sienų klausimą. Ir nors AT pirmininkas S. Šuškevičius korespondentui pasakė, kad šis pareiškimas nėra inspiruotas politinių jėgų, tarp pasirašiusiųjų yra vienas socialdemokratų lyderių akademikas R. Gareckis. O štai tautinio atgimimo judėjimai tokius pasisakymus dėl teritorinių pertvarkymų laiko klaidingais arba mažų mažiausiai reiškiamais ne laiku, pažymi savaitraštis. Beje, apie teritorinių pretenzijų Lietuvai galimybę dar 1990 metais buvo pareiškusi BTSR partinė vadovybė. Neseniai užsienio radijo stotys teigė, kad susitikime su EEB ryšių su užsienio įgaliotiniu ir EEB delegacija Baltarusijos užsienio reikalų ministras P. Kravčenka kalbėjęs, jog Baltarusija reikalaujanti dalies Lietuvos teritorijos. Vėliau jis kalbėjosi su mūsų Respublikos užsienio reikalų ministru A. Saudargu ir paneigė, kad Baltarusija vasario 24 dieną pareiškė tokią mintį. Šių metų sausio mėnesį Vilniuje įvyko Baltarusijos ir Lietuvos valstybinių delegacijų susitikimas. Tada buvo nutarta sudaryti darbo grupes sienų delimitacijos ir demarkacijos klausimams nagrinėti. Vėliau įvyko šių grupių susitikimai. O dar praėjusių metų pabaigoje pasirašytoje deklaracijoje dėl geros kaimynystės santykių abi šalys pripažino sienų neliečiamumo principą, suformuluotą Helsinkio Baigiamajame Akte. Deklaracija pasirašė abiejų respublikų vadovai.


Generolas fon Kilmanzegas vėl ant žirgo, tiksliau pasakius, ant tanko. Šiomis dienomis jis paskirtas Vakarų Vokietijos bundesvero 10-osios grenadierių-šarvuočių divizijos vadu. Naujoji divizija įtraukta į NATO ginkluotųjų pajėgų sudėtį, kur Bonos kariauna kasdien stiprina savo pozicijas. Nuo šiol baronui fon Kilmanzegui, buvusiam hitleriniam kareivai, įsakyta „organiškai bendradarbiauti su kitais Atlanto bloko partneriais. Kai dėl „bendradarbiavimo“, pavyzdžiui, su fašistais, tai čia baronas jau turi gausų patyrimą. Hitlerio generaliniame štabe jis buvo tarp tų, kurie ruošė Prancūzijos užpuolimo planą. Dar daugiau, fon Kilmanzegas pats vadovavo tankų dalims, kurios okupavo šios šalies šiaurinius departamentus. Tačiau tai dar ne viskas. Pasirodo, kad generolas Kilmanzegas vadovavo ir baudimo operacijoms prieš prancūzų pasipriešinimo judėjimo kovotojus. Prancūzai jį pažįsta kaip žiaurų budelį. Prancūzų demokratinė spauda praneša, kad išliko daug karo metų dokumentų su fon Kilmanzego parašu. Štai kokiais „žygdarbiais“ gyrėsi vokiškasis baronas savo pranešimuose iš okupuotos Prancūzijos: „1944 metų kovo 31 dieną sušaudyti 35 teroristai, 183 teroristai paimti nelaisvėn Aukštutinėje Savojoje. 1944 metų balandžio 12 d. 12 teroristų sušaudyta Dordonijoje, daugelis kitų suimta… 1944 m. balandžio 3 d. į rytus nuo Lilio sušaudyta 80 žmonių, 20 paimta nelaisvėn. Tą pačią dieną: sušaudyti dar 24 prancūzai, 107 suimti“. Vadinasi, prancūzų patriotų budelis dabar turi vienos NATO divizijos vado postą! Kilmanzegą į tarnybą bundesvere sugrąžino kitas karinis nusikaltėlis, irgi turintis aukštą postą NATO bloke, – generolas Hoizingeris. Kaip sakoma, toks tokį pažino ir į balių pavadin


Gomindano revoliucinio komiteto kreipimasis į karius ir administracijos aparato darbuotojus Taivanyje

PEKINAS, kovo 6 d. (TASS). Kaip praneša agentūra Sinchua, vykęs šiomis dienomis Pekine trečiasis Gomindano revoliucinio komiteto suvažiavimas kreipėsi į karius ir administracijos aparato darbuotojus Taivanyje atviru laišku. „Mes esame tvirtai įsitikinę, – rašoma laiške, – kad 8 milijonai tėvynainių Taivanyje niekuomet savo valia nesutiks kentėti badą, skurdą ir užsienio viešpatavimą. Mūsų tėvynainiai Taivanyje yra atskirti nuo savo tėvynės, svarbiausia, todėl, kad Jungtinės Valstybės jėga įsiveržė į mūsų šalies teritoriją, įsikišo į mūsų vidaus reikalus ir pavertė Taivanį savo karine baze. Amerikos imperialistai mėgina amžiams okupuoti Taivanį ir pavergti jo gyventojus. To kinų tauta negali leisti. Kinų tauta būtinai išvaduos Taivanį! Mes turime jėgų išvaduoti Talvaniui, jeigu prireiks, karo keliu, bet mes sieksime išvaduoti Taivanį taikiomis priemonėmis. Galiausiai Taivanis vienokiu ar kitokiu keliu grįš į tėvynės prieglobstį“. Laiško pabaigoje yra kreipimasis į karius ir administracijos aparato darbuotojus Taivanyje kovoti prieš Amerikos imperializmą, pereiti į liaudies pusę ir padaryti visa, kas galima, Taivaniui taikiai išvaduoti. „Tada mes laikysime jus bičiuliais, o ne priešais ir pamiršime praeities skriaudas“, – sakoma laiške.


Pasiruošimo pasauliniam kongresui už visuotinį nusiginklavimą ir taiką tarptautinio komiteto pirmininko Džono Bernalo laiškas TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkui N. Chruščiovui

Gerbiamasis ponas Pirmininke! Turiu garbės rašyti Jums Pasiruošimo pasauliniam kongresui už visuotinį nusiginklavimą ir taiką, kuris vyks Maskvoje nuo liepos 9 d. iki 14 d., tarptautinio komiteto vardu. Kongrese dalyvaus daugelio organizacijų, kovojančių už nusiginklavimą ir taiką, atstovai ir stebėtojai, o taip pat asmenys, atstovauja visoms viešosios nuomonės pakraipoms ir suinteresuoti išsaugoti taiką. Šie žmonės atvyks iš visų pasaulio kampelių. Labai pageidautina, kad kongreso dalyviams diskusijos pradžioje būtų pilnutinai ir autoritetingai paaiškinta politika nusiginklavimo klausimu, kurią vykdo 18 šalių vyriausybės, SNO Generalinės Asamblėjos pakviestos sudaryti nusiginklavimo komitetą, kuris dabar posėdžiauja Ženevoje. Savo posėdyje gegužės 19—20 d. d. Eskilstune (Švedija) pasiruošimo pasauliniam kongresui už visuotinį nusiginklavimą ir taiką tarptautinis komitetas pavedė man kreiptis į šių vyriausybių vadovus ir paprašyti, kad jie raštiškai arba per atsiųstus atstovus nurodytų pasauliniam kongresui savo pažiūras į visuotinio ir visiško nusiginklavimo problemą ir į tai, kaip geriausia įveikti kliūtis, trukdančias išspręsti šią problemą. Mes įsitikinę, kad visi kongreso dalyviai labai įvertins galimybę betarpiškai sužinoti Jūsų vyriausybės požiūrį į šias problemas ir laikys tai labai svarbiu indėliu siekiant kaip galima plačiau suprasti ir, galų gale, išspręsti nusiginklavimo problemą. Nuoširdžiai Jūsų D. BERNALAS Pasiruošimo kongresui tarptautinio komiteto siekimui užtikrinti, kad tokio plataus pasaulinio visuomenės atstovų forumo dalyviams būtų išdėstyta valstybių politika viena svarbiausių dabarties problemų — visuotinio ir visiško nusiginklavimo klausimu, man atrodo, verta karščiausiai pritarti. Todėl priimu Jūsų pasiūlymą ir esu pasirengęs TSRS vyriausybės pavedimu išdėstyti kongreso dalyviams Tarybų Sąjungos politiką dėl visuotinio ir visiško nusiginklavimo problemos. Su didžia pagarba N. CHRUŠČIOVAS Profesoriaus Bernalo kanceliarija paskelbė Londone tokį pranešimą: „Profesorius Bernalas — pasiruošimo pasauliniam kongresui už visuotinį nusiginklavimą ir taiką, kuris vyks Maskvoje nuo liepos 9 d. iki 14 d., tarptautinio komiteto pirmininkas — gavo laiškus iš trijų ministrų pirmininkų: pano Makmilano, pono Neru ir pono Chruščiovo. Tai atsakymai į laiškus, kuriuos profesorius Bernalas tarptautinio paruošiamojo komiteto vardu gegužės 24 d. nusiuntė 18 šalių — tų, kurioms SNO Generalinė Asamblėja pasiūlė sudaryti nusiginklavimo Ženevos komitetą — vyriausybių vadovams, prašydamas išdėstyti pasauliniam kongresui savo vyriausybių požiūrį į visuotinio ir visiško nusiginklavimo problemą”.


Litvinovas nori susitikti su Chamberlainu.

„Daily Chronicle“ praneša, kad Sov. Rusijos užsienių reikalų komisaro pavaduotojas Litvinovas per Tautų Sąjungos tarybos sesiją atvyksiąs į Ženevą, kur dar kartą bandysiąs susitikti su Anglijos užsienių reikalų ministeriu Chamberlainu. Litvinovas vėl pasiūlysiąs baigti abiejų valstybių konfliktą ir atnaujinti diplomatinius santykius. Tačiau prieš išvažiuodamas į Ženevą Chamberlainas darė žemuosiuose rūmuose pranešimą apie santykius su SSSR. Chamberlainas pareiškė, kad britų vyriausybė pirmoji nesiimsianti žygių santykiams atnaujinti su Sovietais. Taip pat anglų prekybininkai neturi didelių vilčių prekybos santykių plėtojimuisi su SSSR.


Ginkluoti susirėmimai Sirijos—Izraelio pasienyje

Kaip praneša Reuterio agentūros korespondentas iš Tel-Avivo, Izraelio karinės aviacijos pajėgos bombardavo Sirijos pozicijas rytinėje Tiveriado ežero pakrantėje.


AR GALIOS LIETUVOS PILIEČIO PASAS UŽSIENYJE?

Gyventi be antspaudų mes, matyt, dar ilgai neįprasime. Birželio 5 d. Lietuvos Vyriausybė priėmė nutarimą „Dėl Lietuvos Respublikos piliečio paso galiojimo užsienyje įforminimo”. Tie mūsų piliečiai, kurie jau gavo lietuviškus pasus ir norėtų išvykti į užsienio valstybes, dabar pirmiausia privalės pasirūpinti specialiu Vidaus reikalų ministerijos spaudu. Šis spaudas įteisina paso galiojimą užsienyje penkeriems metams. Nustatyta tokia paso įforminimo tvarka. Pilietis kreipiasi į vietos vidaus reikalų tarnybą, pateikia savo pasą. Ne ilgiau kaip per penkias dienas dokumentas pažymimas specialiu spaudu. Jeigu atsisakoma tai padaryti, per penkias dienas po šio sprendimo piliečiui pranešama raštu, būtinai nurodant atsisakymo priežastis ir grąžinant jam pateiktus dokumentus. Lietuvos Respublikos piliečio paso galiojimas užsienyje neįforminamas, jeigu pilietis yra patrauktas baudžiamojon atsakomybėn. Norint galiojimą pratęsti (arba pametus jau įformintą pasą), reikia vėl kreiptis į vietos vidaus reikalų tarnybą. Jeigu Lietuvos pilietis tuo metu teisėtai gyvena užsienyje, jo paso galiojimą gali pratęsti Lietuvos Respublikos diplomatinės arba konsulinės atstovybes. - Žinoma, tai nereiškia, kad su taip įformintu pasu Lietuvos pilietis galės išvažiuoti į užsienį be įvažiavimo vizų arba iškvietimų, - sako Vidaus reikalų ministerijos Emigracijos ir imigracijos tarnybos viršininko pavaduotojas Jonas Vidickas. - Kol kas yra tik dvi šalys, į kurias mūsų piliečiai, turintys galiojantį pasą, bet kada gali nusipirkti bilietą ir išvažiuoti. Tai Didžioji Britanija ir Singapūras. Iš senų laikų liko privačių ir tarnybinių iškvietimų į buvusias socialistines šalis tvarka. Norint išvykti į užsienio valstybes, reikia kreiptis į jų pasiuntinybes Lietuvoje. Jeigu tokių mūsų Respublikoje nėra? Pavyzdžiui, norintiems važiuoti į Belgiją, galima kreiptis į tos šalies atstovus kaimyninėse respublikose - Lenkijoje arba Rusijoje (Maskvoje). Ir panašiai. Telefonus ir adresus galima sužinoti mūsų Užsienio reikalų ministerijoje. Lietuvos piliečio paso galiojimo užsienyje įforminimo instrukcijos, pasak J. Vidicko, jau parengtos ir greitai bus išsiųstos rajonų vidaus reikalų tarnyboms. Kol kas suinteresuoti piliečiai plūsta į Emigracijos ir imigracijos tarnybą. Jos darbuotojai nenusimena, juk ne visi iš 55 tūkstančių Lietuvos piliečio pasus jau turinčių asmenų sumanė sutvarkyti savo dokumentus galimai kelionei į užjūrius. Po savaitės įforminimo darbui bus pasirengusios visos Lietuvos vidaus reikalų tarnybos. Beje, paso galiojimo užsienyje spaudas bus nemokamas. Tegu nenusimena ir tie, kurie dar neturi lietuviško paso. Savo galią tebeturi sovietinis asmens dokumentas, kurio galiojimo reikalus numatyta atskirai apsvarstyti. Na, o į buvusios imperijos respublikas kol kas galim važiuoti be vizų ir be iškvietimų. Nereikalingas ir specialus spaudas. Bet džiūgauti nėra ko - netramdomi „gastrolieriai” ir Lietuvoje naršo lyg savoje kišenėj


Ruošiama draugingumo sutartis tarp Italijos ir Prancūzijos.

Iš pasikalbėjimų tarp Romos ir Paryžiaus vystosi svarbūs dalykai. Atrodo, kad italų ministeris pirmininkas Mussolini norįs sudaryti draugingumo sutartį su Prancūzija. Toj sutarty būsią paliesti ir arbitražo reikalai.


Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komiteto Pirmasis Sekretorius N. CHRUŠČIOVAS; Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotojas A. MIKOJANAS; Vokietijos Vieningosios Socialistų partijos Centro Komiteto Pirmasis Sekretorius V. ULBRICHTAS; Vokietijos Demokratinės Respublikos Ministras Pirmininkas O. GROTEVOLIS

BENDRAS PAREIŠKIMAS apie Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Partinės—Vyriausybinės delegacijos derybas su Vokietijos Vieningosios socialistų partijos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos Vyriausybės delegacijomis

1957 metų rugpiūčio 7—14 d. d. Vokietijos Demokratinėje Respublikoje Vokietijos Vieningosios socialistų partijos Centro Komiteto ir Vokietijos Demokratinės Respublikos Vyriausybės kvietimu su draugišku vizitu viešėjo Tarybų Sąjungos Partinė-Vyriausybinė delegacija, kuriai vadovavo TSKP Centro Komiteto Pirmasis sekretorius, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys N. S. Chruščiovas. Tarybų Sąjungos Partinės-Vyriausybinės delegacijos nariai susipažino su Vokietijos Demokratinės Respublikos sostine Berlynu ir keliaudami po Respubliką aplankė Leipcigo, Magdeburgo, Zasnico, Štralzundo, Varnemiundės, Rostoko miestus ir susipažino su VDR ekonominiu, politiniu ir kultūriniu gyvenimu. Delegacija lankėsi pramonės įmonėse, žemės ūkio gamybiniuose kooperatyvuose, mokslo ir kultūros įstaigose, kur įvyko daug delegacijos narių susitikimų ir pasikalbėjimų su Vokietijos Demokratinės Respublikos darbininkais, valstiečiais, inteligentijos ir jaunimo atstovais. Delegacija taip pat susitiko su partijų ir organizacijų, priklausančių demokratinės Vokietijos Nacionaliniam frontui, vadovais ir atstovais. Vokietijos Demokratinės Respublikos gyventojai karštai priėmė Tarybų Sąjungos partinę-vyriausybinę delegaciją. Tai ryškiai pademonstravo jų brolišką draugystę su Tarybų Sąjungos tautomis. Tarybų Sąjungos delegacija turėjo progos susipažinti su rimtais laimėjimais, kuriuos Vokietijos Demokratinės Respublikos darbo žmonės yra pasiekę, dirbdami taikų kuriamąjį darbą vardan naujos, socialistinės visuomenės sukūrimo, ir įsitikino tuo, kokias dideles pastangas deda partijos ir organizacijos, susibūrusios demokratinės Vokietijos Nacionaliniame fronte, siekdamos stiprinti taiką Europoje ir vystyti draugiškus santykius su kaimyninėmis šalimis ir su kitomis taikingomis tautomis. Tarybų Sąjungos partinę-vyriausybinę delegaciją priėmė Vokietijos Demokratinės Respublikos Prezidentas draugas Vilhelmas Pikas. Įvyko Tarybų Sąjungos Komunistų partijos ir Vokietijos Vieningosios socialistų partijos delegacijų derybos, kuriose dalyvavo: nuo Tarybų Sąjungos Komunistų partijos — TSKP CK Pirmasis sekretorius N. S. Chruščiovas, TSKP CK Prezidiumo narys A. I. Mikojanas, TSKP CK nariai A. A. Gromyko, V. V. Grišinas, kandidatai į TSKP CK narius P. N. Kumykinas, V. J. Semičiastnas, Centrinės revizijos komisijos nariai Z. V. Mironova, G. M. Puškinas, L. F. Iljičiovas, TSKP Leningrado miesto komiteto sekretorius I. V. Spiridonovas ir TSKP CK skyriaus vedėjo pavaduotojas I. T. Vinogradovas; nuo Vokietijos Vieningosios socialistų partijos — VVSP CK Pirmasis sekretorius V. Ulbrichtas, CK Politinio biuro nariai O. Grotevolis, H. Maternas, F. Elsneris, F. Ebertas, H. Rau, V. Štofas, K. Širdevanas, kandidatai į CK Politinio biuro narius E. Miukenbergeris, E. Honekeris, B. Leišneris, H. Varnkė ir A. Neimanas. Įvyko Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos Vyriausybių delegacijų derybos, kuriose dalyvavo: nuo TSRS — TSKP CK Pirmasis sekretorius, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys N. S. Chruščiovas, TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojas A. I. Mikojanas, TSRS užsienio reikalų ministras A. A. Gromyko, TSRS užsienio prekybos ministro pavaduotojas P. N. Kumykinas, TSKP Leningrado miesto komiteto sekretorius I. V. Spiridonovas, VPSCT pirmininkas V. V. Grišinas, Maskvos miesto Darbo žmonių deputatų tarybos Vykdomojo Komiteto pirmininko pavaduotoja Z. V. Mironova, VLKJS CK sekretorius V. J. Semičiastnas, TSRS ambasadorius Vokietijos Demokratinėje Respublikoje G. M. Puškinas; nuo VDR — Ministras Pirmininkas O. Grotevolis, Ministrų Tarybos pirmininko Pirmasis pavaduotojas V. Ulbrichtas, Ministru Tarybos Pirmininko pavaduotojas ir užsienio reikalų ministras dr. L. Bolcas, Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotojai H. Rau, O. Nuškė, P. Šolcas, B. Leišneris, Valstybės Sekretorius P. Koncokas ir VDR Ambasadorius Tarybų Sąjungoje J. Kenigas. Nuoširdžiai ir atvirai vykusių derybų metu buvo pasikeista nuomonėmis daugeliu klausimų, liečiančių tolesnį TSRS ir VDR santykių vystymą, o taip pat tarptautinę padėtį. Įvykusios derybos vėl patvirtino visišką abiejų pusių pažiūrų vienybę tarptautinės padėties ir ypač padėties Europoje klausimais. TSRS ir VDR atstovai konstatavo, kad praėjusių mėnesių įvykiai visiškai patvirtino tarptautinės padėties įvertinimą, kuris buvo duotas Tarybų Sąjungos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos Vyriausybinių delegacijų 1957 metų sausio 7 d. Bendrajame Pareiškime. Su pasitenkinimu buvo pažymėta, kad pastaraisiais mėnesiais socialistinių valstybių ir visų taikingų pasaulio jėgų veiksmų dėka pasiektas tam tikras tarptautinio įtempimo sumažėjimas ir vis labiau didėja tautų pasipriešinimas imperialistų politikai „iš jėgos pozicijos“ ir šaltojo karo politikai, plečiasi protestai prieš ginklavimosi varžybas ir ypač prieš tolesnius imperialistinių sluoksnių pasirengimus sukelti atominį karą. Abi pusės pabrėžė, kad jų užsienio politikos pagrindas yra kova už taikos Europoje ir visame pasaulyje stiprinimą, už tolesnį socialistinių šalių vienybės stiprinimą, skirtingas visuomenines santvarkas turinčių valstybių taikaus sambūvio principo nenukrypstamas įgyvendinimas. Abi pusės pareiškė pasiryžimą toliau nenuilstamai kovoti už tarptautinio įtempimo mažinimą, už visuotinį apsiginklavimo ir ginkluotųjų pajėgų sumažinimą, už nedelsiamą atominio bei vandenilinio ginklo bandymų nutraukimą ir už jo visišką uždraudimą. Abiejų šalių atstovai yra įsitikinę, kad kiekvienas žingsnis apribojant apsiginklavimą šiuo metu turi lemiamą reikšmę tarptautinei padėčiai gerinti ir taikai visame pasaulyje stiprinti. Dėl to jie laiko kovą už bendrąjį apsiginklavimo sumažinimą ir už visišką atominio bei vandenilinio ginklo uždraudimą svarbiausiu visų tautų uždaviniu. Vokietijos Demokratinės Respublikos Vyriausybė remia Tarybų Sąjungos pasiūlymą nutraukti arba bent sustabdyti 2—3 metams atominio ir vandenilinio ginklo bandymus, o taip pat kitus konkrečius pasiūlymus dėl dalinių nusiginklavimo priemonių, kuriuos pateikė TSRS vyriausybė, siekdama pažangos sprendžiant nusiginklavimo problemą. Pusės vieningai smerkia poziciją, kurią užėmė Vakarų valstybės, vengiančios priimti kokius nors konkrečius nutarimus dėl praktinių nusiginklavimo priemonių ir dėl atominio bei vandenilinio ginklo bandymų nutraukimo. Faktai rodo, kad Vakarų valstybės tik klaidina tautas nevaisingomis kalbomis apie nusiginklavimą: iš esmės derybos dėl nusiginklavimo naudojamos ginklavimosi varžyboms pridengti ir remti tiems Vakarų Vokietijos sluoksniams, kurie vykdo militaristinę politiką ir skleidžia revanšo ideologiją. Tarybų Sąjunga ir Vokietijos Demokratinė Respublika laiko būtinu pareikšti, kad Amerikos atominio ginklo dislokavimas Vakarų Vokietijoje bei kitose Vakarų Europos šalyse ir Šiaurės Atlanto bloko organų nutarimas apginkluoti atominiu ginklu Europos šalis — NATO narius didina grėsmę taikai ir Europos šalių saugumui. Vokietijos Demokratinė Respublika, kuriai brangūs visos vokiečių tautos interesai, ir Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjunga, kaip viena iš valstybių, nugalėjusių hitlerinį fašizmą ir pagal tarptautinius susitarimus atsakinga už tai, kad agresyviosios jėgos Vokietijoje niekada daugiau nekeltų grėsmės savo kaimynams arba taikos išsaugojimui visame pasaulyje, negali nekreipti dėmesio į tą faktą, kad Vakarų Vokietijoje vystymasis vyksta keliu, sudarančiu didelį pavojų taikai Europoje. VFR vyriausybė, leisdama ir skatindama Vakarų valstybių branduolinio ginklo dislokavimą Vakarų Vokietijoje ir ruošdama bundesvero apginklavimą atominiu ginklu, tuo pačiu paverčia VFR teritorija pagrindine NATO baze atominiam karui vesti Europoje. Tokie VFR vyriausybės veiksmai ne tiktai sudaro grėsmę Europos tautų saugumui, jie kelia mirtiną pavojų ir gyventojams pačioje Vakarų Vokietijoje, kuri, jei NATO karinis blokas pradėtų atominį karą, neišvengiamai patirtų dėl neprotingos savo valdančiųjų sluoksnių politikos naikinantį šiuolaikinio branduolinio ginklo koncentruotų smūgių veikimą. Abi pusės konstatuoja, kad nė viena valstybė ir nė viena tauta neturi teisės nepakankamai vertinti pavojaus, kilusio dėl to, jog militaristiniai Vakarų Vokietijos sluoksniai sudarė su agresyviaisiais JAV sluoksniais sąjungą, kuri remiasi jų bendru siekimu sukurstyti naują karą. Vokietijos Demokratinės Respublikos vyriausybė pareiškia, kad vokiečių tauta negali būti saugi, kol Vakarų Vokietijos teritorijoje yra atominis ginklas. Vardan taikos Europoje, vardan milijonų vokiečių ateities ji kreipiasi į valstybes primygtinai ragindama atsisakyti dislokuoti savo atominį ginklą Vokietijoje. Ji vėl siūlo Vokietijos Federatyvinės Respublikos Vyriausybei susitarti dėl atsisakymo apginkluoti atominiu ginklu abiejų Vokietijos valstybių armijas ir neleisti gaminti Vokietijoje branduolinį ginklą. Tarybų Sąjungos vyriausybė visiškai supranta šiuos Vokietijos Demokratinės Respublikos pasiūlymus ir juos remia. Savo ruožtu Vokietijos Demokratinės Respublikos Vyriausybė su dideliu pasitenkinimu sveikina Tarybų Sąjungos pasirengimą susitarti su branduolinį ginklą turinčiomis Vakarų valstybėmis dėl atsisakymo dislokuoti bet kurių rūšių atominį arba vandenilinį ginklą Vokietijos teritorijoje ir reiškia viltį, kad Vakarų valstybių vyriausybės teigiamai atsakys į atitinkamą Tarybų Sąjungos pasiūlymą, kuriuo siekiama stiprinti visuotinę taiką ir kuris atitinka gyvybinius visos vokiečių tautos interesus. Tarybų Sąjunga ir Vokietijos Demokratinė Respublika griežtai smerkia poziciją, kurią užėmė VFR valdantieji sluoksniai, besistengiantieji, susitarus su Vakarų valstybių vyriausybėmis, sutrukdyti nusiginklavimo problemos išsprendimą. Savo bendrame š. m. liepos 29 d. pareiškime JAV, Didžiosios Britanijos, Prancūzijos ir VFR vyriausybės vėl mėgina ginklavimosi varžybų nutraukimą padaryti priklausomą nuo sureguliavimo Vokietijos klausimo, kurį išspręsti jos pačios visaip kliudo. Sudarydamos toki ydinga ratą, VFR ir Vakarų valstybių vyriausybės akivaizdžiai rodo, kad jos nenori išspręsti nei nusiginklavimo problemos, nei Vokietijos klausimo, o iš esmės galvoja, kaip pratęsti šaltąjį karą ir ginklavimosi varžybas. Neatsitiktinai Vakarų Vokietijoje daugelis politinių veikėjų ir organizacijų, blaiviau vertinančių padėtį, pasisako prieš tokią federalinės vyriausybės politiką, kaip nesuderinamą su vokiečių tautos interesais. Tai, kad dabartinė Vakarų valstybių ir VFR vyriausybės politika sukelia tik tolesnį tarptautinio įtempimo didėjimą Europoje ir dar labiau komplikuoja Vokietijos klausimą, rodo ir tokie pastaruoju metu jų padaryti žingsniai, papildomai gilinantieji Europos ir Vokietijos suskilimą, kaip susitarimų dėl „bendrosios rinkos“ ir „Euratomo“ sudarymas ir vadinamosios NATO Baltijos karinės vadovybės sudarymas. Tarybų Sąjunga pareiškė visišką solidarumą su Vokietijos Demokratinės Respublikos ir Lenkijos Liaudies Respublikos bendru pareiškimu, kad Baltijos jūra turi būti taikos jūra ir tarnauti taikaus Europos šalių vystymosi interesams. Tarybų Sąjunga remia Vokietijos Demokratinės Respublikos ir Lenkijos Liaudies Respublikos siekimą susitarti su kitomis valstybėmis, esančiomis Baltijos jūros baseine, kad Pabaltijo šalys bendradarbiautų ir kartu spręstų bendras problemas. Abi pusės vėl pareiškė savo tvirtą įsitikinimą, kad saugumas Europoje gali būti pasiektas ne skirstant Europos šalis į vienas kitam priešingus karinius blokus, o tik bendromis visų šalių pastangomis, sudarant kolektyvinio saugumo sistemą, į kurią įeitų Europos valstybės nepaisant visuomeninės santvarkos skirtumo. Sušvelninti įtempimą Europoje rimtai padėtų tokios priemonės, kaip visos užsienio kariuomenės išvedimas iš Europos šalių ir nepuolimo sutarties sudarymas tarp šalių, priklausančių Šiaurės Atlanto blokui ir Varšuvos sutarties gynybinei sistemai. VDR Vyriausybė su pasitenkinimu pažymi visišką abiejų pusių pažiūrų vienybę dėl būtinumo artimiausiu metu žymiai sumažinti Vokietijoje esančią keturių valstybių kariuomenę. Jeigu Vakarų valstybės priimtų šį pasiūlymą, tai būtų svarbus žingsnis keliu į visos užsienio kariuomenės išvedimą tiek iš Vakarų, tiek ir iš Rytų Europos valstybių teritorijos ir tuo būdu į normaliu taikos metui sąlygų atkūrimą Europos žemyne. Vokietijos Demokratinė Respublika pareiškia, kad ji pasirengusi prisidėti prie riboto ir kontroliuojamo apsiginklavimo zonos sudarymo Europoje, kad būtų galima palengvinti efektyvios Europos saugumo sistemos sudarymą. VDR delegacijos pasiūlymu derybų metu buvo detaliai apsvarstyta Vokietijos problema. Tarybų Sąjunga ir Vokietijos Demokratinė Respublika siekia išspręsti šią problemą, kaip to reikalauja vokiečių tautos ir taikos Europoje interesai. Abi pusės sutaria, kad gyvybinis vokiečių nacijos klausimas — jos vienybės atkūrimas — yra visų pirma pačios vokiečių tautos reikalas. Vokietijos pusė išdėstė Tarybų Sąjungos Partinei-Vyriausybinei delegacijai Vokietijos Demokratinės Respublikos pasiūlymus, kaip atkurti vokiečių tautos vienybę. Šiuo metu Vokietijoje susidariusiomis sąlygomis realus būdas šiam tikslui pasiekti yra sudaryti Vokietijos Konfederaciją remiantis VDR ir VFR susitarimu svarbiausiais ir opiausiais vokiečių tautos bendranacionalinio gyvenimo klausimais, liečiančiais taikos bei Vokietijos nepriklausomybės užtikrinimą ir atominio karo grėsmės pašalinimą. Šiais tikslais Vokietijos Demokratinė Respublika laiko reikalingu, visų pirma, susitarti su Vokietijos Federatyvine Respublika, kad būtų vykdoma bendra politika šiais klausimais: 1. Uždraudimas dislokuoti ir gaminti atomines bombas ir bet kokį atominį ginklą Vokietijos teritorijoje, o taip pat atominio karo propagandos uždraudimas. 2. Abiejų Vokietijos valstybių išstojimas atitinkamai iš NATO ir Varšuvos sutarties organizacijos, visuotinės karo prievolės panaikinimas ir susitarimas savitarpiškai apriboti kariuomenės skaičių. 3. Bendras arba skyriui vykdomas kreipimasis į keturias valstybes, kad jos kuo greičiausiai etapais išvestų savo kariuomenę iš visos Vokietijos. Jeigu būtų pasiektas VDR ir VFR susitarimas šiais klausimais, tai duotų pradžią Vokietijos Konfederacijos gyvavimui. Tarybų Sąjunga remia šiuos Vokietijos Demokratinės Respublikos pasiūlymus, nes jie atveria realų šiuo metu kelią Vokietijai demokratiškai suvienyti šalies taikios ateities ir taikos stiprinimo Europoje interesais. Sveikindama Vokietijos Demokratinės Respublikos pastangas pasiekti savitarpio supratimą su Vokietijos Federatyvine Respublika, kad būtų galima išspręsti svarbiausiąjį vokiečių tautos nacionalinį uždavinį — suvienyti šali, Tarybų Sąjungos delegacija pareiškė, kad TSRS pasirengusi visokeriopai prisidėti prie VDR ir VFR suartėjimo ir jų savitarpio supratimo pasiekimo, ypač turėdama galvoje, kad Tarybų Sąjunga yra vienintelė iš didžiųjų valstybių, turinti diplomatinius santykius su abiem Vokietijos valstybėmis. Tarybų Sąjunga teikia didelę reikšmę tvirtų draugiškų santykių užmezgimui su visa vokiečių tauta taikos užtikrinimo Europoje interesais. Sutinkamai su tuo TSRS, susijusi broliškos draugystės saitais su Vokietijos Demokratine Respublika, siekia užmegzti ir su Vokietijos Federatyvine Respublika gerus, savitarpio pasitikėjimu pagrįstus santykius. Vokietijos Demokratinė Respublika yra tos nuomonės kad tokių TSRS ir VFR santykių užmezgimas palengvintų sudaryti reikalingas sąlygas taip pat Vokietijos suvienijimo problemai išspręsti. Tačiau dabartinė Vokietijos Federatyvinės Respublikos Vyriausybė, neatsižvelgdama į vokiečių tautos nacionalinius interesus, trukdo užmegzti gerus santykius tarp VFR ir TSRS Abi pusės patvirtino savo vieningą nuomonę, kad svarbiausioji kliūtis, trukdanti suvienyti Vokietiją kaip taikingą ir demokratinę valstybę, yra dabartinis VFR vyriausybės politinis kursas, kurio tikslas yra remilitarizuoti Vakarų Vokietiją ir paversti ją agresyviojo Šiaurės Atlanto bloko karine atomine baze. Vykdant militarizavimo kursą Vakarų Vokietijoje taip pat slopinamos demokratinės jėgos, pasisakančios prieš naujo karo rengimą. Ryškiausias to slopinimo pasireiškimas buvo Vokietijos Komunistų partijos uždraudimas. Tas kursas gilina skirtumą tarp abiejų Vokietijos valstybių ir sudaro grėsmę taikai Europoje ir pačios vokiečių tautos saugumui. Juo toliau VFR žengs remilitarizavimo ir atominio ginklavimosi keliu, juo labiau ji supančios save savo dalyvavimu agresyviose Vakarų Valstybių grupuotėse, tuo sunkiau bus išspręsti susivienijimo uždavinį, nes tokia VFR vyriausybės politika griauna pati pagrindą abiem Vokietijos valstybėms taikiai ir demokratiškai susivienyti. Abi pusės laiko būtinu pareikšti, kad negali būti kalbos apie Vokietijos susivienijimą VDR interesų ir respublikos darbo žmonių socialinių iškovojimų sąskaita. Yra tik vienas kelias taikiai išspręsti Vokietijos problemą — suartėjimo ir derybų tarp dviejų esančių Vokietijos valstybių kelias. Negali būti išspręsti visą Vokietija liečiantieji klausimai nedalyvaujant suvereniai Vokietijos Demokratinei Respublikai, taikingai Vokietijos darbo žmonių valstybei. TSRS ir VDR delegacijos yra vieningos nuomonės, kad stiprėjanti socialistinės stovyklos šalių vienybė, pagrista proletarinio internacionalizmo ir ištikimybės marksizmo-leninizmo idėjoms principais, lygiateisiškumo, nepriklausomybės ir broliškos savitarpio pagalbos principais, yra patikima garantija sėkmingai vystytis visoms šalims, stojusioms į socialistinės statybos kelią. Abi pusės pareiškia, kad socialistinių valstybių stovyklos susitelkimą jos laiko labai svarbia taikos, saugumo ir laimėjimų socializmo statyboje sąlyga. Tarybų Sąjungos tautos laiko Vokietijos Demokratinę Respubliką patikimu taikos Europoje bastijonu. Dėl padėties, susidarančios šiuo metu Vakarų Vokietijoje, Vokietijos Demokratinė Respublika turi vaidinti ypač svarbų vaidmenį išsaugojant taiką Europoje. Vokietijos Demokratinę Respubliką, kuri yra socializmo šalių stovyklos forpostas Vakaruose, jai kovojant už socializmo pastatymą ir už Vokietijos, kaip taikingos demokratinės valstybės suvienijimą, visiškai remia socialistinės valstybės. Abi pusės pareiškė savo pasiryžimą imtis visų priemonių, kad būtų dar labiau sutelktos socializmo jėgos, ir stiprinti Varšuvos sutarties, užtikrinančios jos dalyvių saugumą, šalių vienybę. Jos vėl patvirtino, kad pagal sąjungininkiškus Varšuvos sutarties įsipareigojimus Tarybų Sąjunga ir VDR kartu gins Vokietijos Demokratinės Respublikos nepriklausomybę, neleis pažeisti jos sienų ir ryžtingai atrems bet kuriuos mėginimus kėsintis į VDR darbo žmonių taikų darbą ir demokratinius iškovojimus. Abi pusės su pasitenkinimu pažymi, kad TSRS ir VDR draugiški santykiai ir toliau sėkmingai vystosi visiško lygiateisiškumo, suverenumo, savitarpio gerbimo ir nesikišimo į vidaus reikalus dvasia. VDR ir TSRS santykiai remiasi tvirtu proletarinio internacionalizmo pagrindu, glaudžiu brolišku bendradarbiavimu ir savitarpio pagalba tiek ekonomikos srityje, tiek ir politinėje bei kultūrinėje srityse, niekuo nepažeidžiamu vienos pasitikėjimu kita. Tai naujo tipo santykiai, kuriuos nulemia ne konjunktūriniai sumetimai; jie tarnauja bendriesiems socializmo statybos interesams, taikos tarp tautų stiprinimo uždaviniams. Vokietijos Vieningosios socialistų partijos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos Vyriausybės delegacijos pareiškia, kad neišardoma draugystė su Tarybų Sąjunga yra būtina prielaida gyvybiniams klausimams, liečiantiems visą vokiečių tautą, išspręsti. Abi pusės laiko tarp TSRS ir Vokietijos Demokratinės Respublikos užsimezgusią brolišką draugystę didžiu istoriniu abiejų šalių tautų iškovojimu ir tvirtų draugiškų Tarybų Sąjungos santykių su visa vokiečių tauta vystymo laidu. Pusės su pasitenkinimu pažymi, kad po TSRS ir VDR vyriausybinių delegacijų derybų, įvykusių šių metų sausio mėnesį Maskvoje, abiejų šalių savitarpio santykiai dar labiau sustiprėjo. Buvo pasirašytos tokios labai svarbią reikšmę turinčios sutartys ir susitarimai, kaip susitarimas, reguliuojantis klausimus, susijusius su laikinu tarybinės kariuomenės buvimu VDR teritorijoje, ir Konsulinė sutartis. Vykstant abiejų šalių delegacijų deryboms, buvo apsvarstyta daugelis klausimų, liečiančių tolesnį TSRS ir VDR santykių vystymą ir gilinimą įvairiose srityse. Delegacijos pasikeitė nuomonėmis TSRS ir VDR prekybinių santykių vystymo klausimais ir su pasitenkinimu pažymėjo, kad, pasirašius Tarybų Sąjungos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos Vyriausybinių delegacijų 1957 metų sausio 7 d. Bendrąjį Pareiškimą, TSRS ir VDR prekybiniai santykiai toliau sėkmingai vystėsi. Tai, be kita ko, pasireiškė prekybinio susitarimo 1957 metams, numatančio žymiai išplėsti savitarpio prekių apyvartą, pasirašymu. Delegacijos susitarė, kad artimiausiu metu Berlyne bus vedamos derybos TSRS ir VDR trejų metų laikotarpio — 1958—1960 metų susitarimui sudaryti dėl savitarpinio prekių tiekimo. Susitarimas numatys toliau didinti savitarpio prekių apyvartą. Tas susitarimas nustatys, kad iš Tarybų Sąjungos bus tiekiamos Vokietijos Demokratinei Respublikai reikalingos prekės, jų tarpe akmens anglis ir koksas, geležies rūda, ketus, juodųjų metalų valcuotiniai dirbiniai, kad bus tiekiami spalvotieji metalai, apatitų koncentratas, nafta, miško medžiagos, vilna medvilnė, o taip pat grūdai ir kai kurios kitos maisto prekės, ir atitinkamai Tarybų Sąjungai iš Vokietijos Demokratinės Respublikos bus tiekiama jos pramonės produkcija, tame tarpe įvairių rūšių mašinos, laivai, prietaisai, aparatai, kabelių dirbiniai, kitų rūšių įrengimai, medžiagos ir prekės. Taip pat buvo susitarta, kad artimiausiuoju metu abiejų pusių atstovai ves derybas dėl Prekybos ir jūreivystės sutarties sudarymo. Naujas ekonominio bendradarbiavimo vystymo etapas bus platus mašinų gamybos pramonės ir kitų pramonės šakų kooperavimas, kurį šiuo metu ruošia abiejų šalių planavimo ir ekonomikos organai. Siekiant prisidėti prie abiejų šalių ekonominio vystymosi, imamasi priemonių, kad būtų išplėstas pasikeitimas informacija apie mokslo bei technikos pasiekimus ir bendradarbiavimas konstruktorių darbų srityje. Abi pusės yra vieningos nuomonės, kad sėkmingai vystomas TSRS ir VDR ekonominis bendradarbiavimas ne tik padeda patenkinti einamuosius poreikius, bet taip pat turi svarbios reikšmės toliau vystant abiejų šalių ekonomiką. Vokietijos Demokratinei Respublikai jis, be kita ko, sudaro palankias sąlygas respublikos įmonėms aprūpinti reikalingomis žaliavomis ir apkrauti darbu, o taip pat jos pramonės produkcijos realizavimui užtikrinti. Pažymėjusios didelę kultūrinių ir mokslinių-techninių ryšių reikšmę TSRS ir VDR draugiškiems santykiams vystyti, abi pusės susitarė imtis reikalingų žygių šiems ryšiams toliau plėsti. Tarybų Sąjungos Komunistų partijos ir Vokietijos Vieningosios socialistų partijos atstovai savo derybų metu pasikeitė nuomonėmis dėl padėties savo partijose ir dėl politinės padėties abiejose šalyse, apsvarstė TSKP ir VVSP tolesnio bendradarbiavimo klausimus, o taip pat aktualius tarptautinio darbininkų judėjimo klausimus. Buvo su dideliu pasitenkinimu pažymėta, kad po Tarybų Sąjungos Komunistų partijos ir Vokietijos Vieningosios socialistų partijos delegacijų derybų, įvykusių Maskvoje šių metų sausio mėnesi, dar labiau išsiplėtė ir sustiprėjo abiejų partijų draugiški ryšiai ir bendradarbiavimas, sistemingai pasikeičiama nuomonėmis ir informacija svarbiausiais politiniais klausimais. TSKP ir VVSP atstovų pasikeitimas nuomonėmis parodė visišką savitarpio supratimą ir pažiūrų vienybę visais paliestais klausimais. Abi partijos laiko savo garbinga pareiga TSRS ir Vokietijos darbininkų klasei, visų šalių darbo žmonėms visokeriopai stiprinti Tarybų Sąjungos Komunistų partijos ir Vokietijos Vieningosios socialistų partijos kovos draugystę, stiprinti kovos sąjungą tarp TSR Sąjungos — pirmosios pasaulyje nugalėjusio socializmo šalies ir Vokietijos Demokratinės Respublikos — pirmosios Vokietijos istorijoje darbininkų ir valstiečių valstybės, šlovingųjų Vokietijos darbininkų judėjimo revoliucinių tradicijų įpėdinio. Derybų metu VVSP atstovai informavo TSKP atstovus, kad III partinė konferencija ir pastaruoju metu įvykę VVSP CK plenumai, pabrėžę didžiulę TSKP XX suvažiavimo nutarimų reikšmę visam tarptautiniam komunistiniam judėjimui, paruošė šių nutarimų dvasia kai kurias priemones, kurių tikslas yra kelti partinio-organizacinio ir ideologinio darbo lygi, padaryti valstybės aparato struktūrą paprastesnę ir pagerinti jo veiklą, o taip pat toliau kelti VDR ekonomiką ir darbo žmonių gyvenimo lygi. TSKP atstovai taip pat buvo informuoti apie VVSP CK 30-ojo plenumo nutarimus Vokietijos suvienijimo ir taikos bei Europos tautų saugumo užtikrinimo klausimais. Visų minėtų nutarimų pagrindu Vokietijos Vieningoji socialistų partija, nuosekliai vykdydama lenininius partinio gyvenimo principus, pasiekė žymius laimėjimus, vadovaudama socialistinei statybai, vystydama plačiųjų masių kūrybinę iniciatyvą ir sutelkdama jas apie partiją kovai už socializmo sukūrimą, už taikos išsaugojimą ir stiprinimą. Šių metų birželio mėnesį įvykę deputatų rinkimai į VDR vietinius valdžios organus buvo įspūdinga Demokratinės Vokietijos Nacionalinio fronto pergalė ir liudija, kad VDR gyventojai visiškai remia Vokietijos Vieningosios socialistų partijos politiką. Abi delegacijos pabrėžė didžiulį Vokietijos darbininkų, klasės veiksmų vienybės vaidmenį kovoje prieš vokiečių militarizmą ir naujo karo pavojų, o taip pat Vokietijai suvienyti taikingu ir demokratiniu pagrindu. Darbininkai Vokietijos Rytuose ir Vakaruose vis labiau įsitikina, kad jų bendri veiksmai reikalingi šiems uždaviniams išspręsti. Tuo būdu galėtų būti sudaryta didi jėga, apie kurią susitelktų vokiečių tautos dauguma. Tie VFR socialdemokratų partijos sluoksniai, kurie toliau pasisako prieš darbininkų klasės veiksmų vienybę, noromis arba nenoromis trukdo įgyvendinti vokiečių tautos nacionalinius lūkesčius ir remia Vakarų Vokietijos imperialistinių jėgų antiliaudinę politiką. TSKP atstovai smulkiai informavo VVSP atstovus apie šiuo metu vykdomas priemones Tarybų Sąjungos pramonei ir žemės ūkiui toliau vystyti, pramonės ir statybos valdymui tobulinti, o taip pat apie TSKP CK birželio Plenumo nutarimus ir apie tai, kad tuos nutarimus vieningai parėmė visi Tarybų Sąjungos darbo žmonės ir visos broliškos komunistų ir darbininkų partijos. VVSP atstovai pareiškė visišką VVSP Centro Komiteto ir narių solidarumą su TSKP CK birželio Plenumo nutarimais, pabrėždami, kad savalaikis ir ryžtingas Malenkovo, Kaganovičiaus ir Molotovo antipartinės grupės veiklos demaskavimas turės didelės reikšmės dar sėkmingesniam įgyvendinimui TSKP XX suvažiavimo linijos, kurios tikslas yra toliau visapusiškai stiprinti Tarybų Sąjungą ir visą socialistinę stovyklą, toliau vystyti tarptautinį darbininkų judėjimą, išsaugoti ir stiprinti taiką visame pasaulyje. Derybų dalyviai pabrėžė, kad abi partijos pasiryžusios tvirtai ginti lenininę partijos eilių ir vadovaujančiųjų partinių organų vienybę, kovoti prieš visus ir bet kokius mėginimus pažeisti partijos kovinę vienybę — jos nenugalimos jėgos šaltinį, prieš mėginimus sutrukdyti partijos generalinės linijos vykdymą. TSKP ir VVSP atstovai laiko būtinu, siekiant stiprinti partinių eilių vienybę ir brolišką komunistų bei darbininkų partijų solidarumą, ir ateityje nesutaikinamai kovoti su revizionizmu, reiškiančiu kapituliaciją prieš darbininkų klasės priešų ideologiją. Abi partijos nesutaikinamai kovos prieš sektantiškumą, inertiškumą ir dogmatizmą, kuris sukelia atitrūkimą nuo masių. Abi delegacijos konstatuoja, kad, priešingai reakcinių imperialistinių jėgų ir visokios rūšies revizionistinių ir oportunistinių elementų mėginimams pažeisti brolišką komunistų ir darbininkų partijų solidarumą, tarptautinio komunistinio judėjimo vienybė pastaruoju metu dar labiau sustiprėjo. TSKP ir VVSP laiko bendra šventa visų komunistų ir darbininkų partijų pareiga toliau stiprinti jų vienybę ir susitelkimą marksizmo-leninizmo ir proletarinio internacionalizmo principų pagrindu. Abi partijos teikia didelę reikšmę bendriems komunistų ir darbininkų partijų veiksmams pagrindiniais tarptautinio darbininkų judėjimo klausimais, be to, labai svarbus dalykas yra socialistinių šalių komunistų ir darbininkų partijų pažiūrų ir veiksmų vienybė. Abi partijos yra tos nuomonės, kad šių metų rugpiūčio 1—2 d. d. įvykusios Tarybų Sąjungos Komunistų partijos CK ir Vyriausybės delegacijos derybos su Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Komunistų Sąjungos CK ir Vyriausybės delegacija buvo didelis indėlis į socialistinių šalių, jų komunistų ir darbininkų partijų ir viso tarptautinio komunistinio judėjimo vienybės stiprinimą. Derybų dalyviai pareiškė įsitikinimą, kad tarp TSKP ir VVSP susidarė broliški santykiai ir ateityje stiprės, ir jokios priešų intrigos negalės susilpninti abiejų partijų pažiūrų ir veiksmų vienybės kaip ir jų vienybės su broliškosiomis kitų šalių partijomis. Derybų metu abiejų partijų atstovai apsvarstė konkrečias priemones toliau keistis savitarpio informacija ir partinio darbo patyrimu, o taip pat plėsti Tarybų Sąjungos ir VDR darbo žmonių masinių organizacijų ryšius. Tarybų Sąjungos Partinės Vyriausybines delegacijos lankymasis Vokietijos Demokratinėje Respublikoje ir abiejų partijų bei abiejų vyriausybių atstovų derybų rezultatai rodo, kad toliau stiprėja Tarybų Sąjungos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos, o taip pat TSKP ir VVSP draugystė ir bendradarbiavimas abiejų šalių darbo žmonių labui, visų socialistinių valstybių ir tarptautinio darbininkų judėjimo labui, taikos ir viso pasaulio tautų bendradarbiavimo labui.


Už Vokietijos darbininkų klasės vienybę kovoje prieš Adenauerio politiką

BERLYNAS, rugsėjo 19 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūra ADN, Vokietijos Komunistų partijos CK pirmasis sekretorius Maksas Reimanas vakar per radijo stotį „Doičer Fraihaitzender 904” pasakė kalbą apie Vakarų Vokietijos bundestago rinkimų rezultatus. Maksas Reimanas pabrėžė, kad svarbiausioji išvada iš bundestago rinkimų rezultatų yra tai, jog reikia stiprinti kovą už darbininkų klasės vienybę, ištikimybę darbininkų judėjimo tikslams ir idealams. 9 milijonai rinkėjų, kurie balsavo už socialdemokratų partiją, darbininkai — komunistai, socialdemokratai ir krikščionys, inteligentai, visi Adenauerio režimo priešininkai bus milžiniška jėga, jeigu jie susivienys į galingą liaudies judėjimą kovoje prieš ginklavimąsi ir militarizmą, už taiką, demokratiją, socialinę pažangą ir tėvynės suvienijimą. Reikia, nurodė Maksas Reimanas, pasukti Vokietijos socialdemokratų partiją į kovos prieš monopolistus ir militaristus kelią, į bendrų visos Vokietijos darbininkų klasės veiksmų kelią, į abiejų Vokietijos valstybių savitarpio supratimo kelią. Baigdamas Maksas Reimanas pabrėžė, kad uždavinys dabar yra sustiprinti komunistų ir socialdemokratų bendradarbiavimą, kuriam buvo padaryta pradžia rinkiminės kampanijos metu.


Laikraščio „Pari-Žurnal” pranešimu, per du mėnesius (spalį ir lapkritį) visoje Prancūzijoje nuo gripo ir jo komplikacijų mirė 14 tūkstančių žmonių. Jeigu spalio mėnesį, nurodo laikraštis, gripu buvo sergama daugiausia tik Senos departamente, tai lapkričio mėnesį gripo epidemija paplito kituose šalies rajonuose.