Lietuvoje staiga iškilo prezidento klausimas: piliečiams per referendumą reiks pasisakyti „už“ ar „prieš“. Tad, prieš atiduodant balsą, verta geriau pažinti prezidento galią, pareigas ir rinkimų formą. Prezidentas, kaip žinome, yra ir vykdomosios valdžios vyriausiasis vadovas daugumoje šalių, kurios turi šią instituciją, o jo galią ir jo rinkimo procedūrą nustato konstitucija. Taigi dar prieš prezidento rinkimus Lietuvai reikėtų priimti naują konstituciją: be jos prezidento rinkimai būtų beprasmiški ir, matyt, neteisėti. Daugumoje šalių prezidentas stebi, kad įstatymai būtų vykdomi sąžiningai laikantis konstitucijos, kontroliuoja ministrų kabineto darbą, priima kitų valstybių ministrus, pasiuntinius, sudaro sutartis (kurias turi patvirtinti parlamentas). Prezidentas taip pat informuoja tautą apie valstybės reikalus, yra vyriausiasis šalies ginkluotųjų pajėgų vadas ir gali, jei reikia, vetuoti parlamento nutarimus (kurie tokiu atveju turi būti dar kartą apsvarstyti). Prezidentą renka šalies piliečiai konstitucijoje nustatytam laikotarpiui, dažniausiai 4-5 metams. Pavyzdžiui, Prancūzijoje jį renka visi turintys balsavimo teisę piliečiai. Kai kuriose šalyse jie tik išrenka specialius atstovus kiekvienoje rinkiminėje apylinkėje, tada šie renka prezidentą. Taigi tik konstitucija nustato, kokiu būdu jis renkamas. Pats parlamentas neturi teisės rinkti prezidento. Yra valstybių, kuriose prezidento galia labai ribota: ten kraštą valdo ministras pirmininkas. Taip yra Vokietijoje, kur vykdomajai valdžiai vadovauja kancleris. Dauguma demokratinių šalių turi prezidentą, ir Lietuvai jo reikėtų. Tik kažin ar dabar, kai reikia skubiai spręsti daugybę nepriklausomybės atkūrimo problemų, vykdyti reformas. Gyventojų plebiscitas, ar jie nori turėti prezidentą, ar ne, nėra jo rinkimai. Pirmiausia turi būti priimta konstitucija, nustatanti prezidento kadencijos laiką ir jo įgaliojimus. Prezidento prievolė - tarnauti tautai ir valstybei, bet ne vienai partijai ar kitokiai piliečių grupei. Prezidentas turi išmanyti valstybės administravimą, užsienio politiką, sugebėti tinkamai reprezentuoti šalį. Mums reikia ieškoti turinčio diplomatinio pragmatizmo gabumų, aukštos kultūros, tolerancijos ir neabejotinai ištikimo savai tautai bei valstybei kandidato. Būtų klaidinga tikėtis, kad prezidento rinkimai yra vienintelė išeitis iš klampynės, į kurią patekome dėl įvairių priežasčių, kurių dalis - už Lietuvos sienų, bet dalis - ir mes patys. Per dvejus metus po nepriklausomybės atkūrimo dar nespėjome sutvarkyti krašto administracijos. Išrinktas prezidentas taip pat negalės to padaryti, jei nebus pagrindinio įstatymo, kuris aiškiai apibrėžtų visų institucijų atsakomybės bei teisių ribas. Jei konstitucija ganėtinai tobula, kompetentingas prezidentas galėtų daug nuveikti reformuodamas kraštą, užkirsti kelią užsienio politikos klaidoms. Skubame išsirinkti prezidentą, o nepagalvojame apie Parlamentą, kuris susiskaldęs į tiek frakcijų, kad neteko veiksmingumo. Gera dalis atstovų net neateina į posėdžius. Be to, Aukščiausioji Taryba buvo renkama paskubomis, neturint laiko geriau pažinti renkamų atstovų, kurių bene per daug mažai Lietuvai. Ar nepakaktų 70-80 parlamento narių? Būtų mažiau išlaidų ir tarpusavyje susikalbėti lengviau. Dabartinė AT buvo išrinkta pagal galiojusius tarybinius įstatymus. Todėl galima būtų rinkti ne tik prezidentą, bet kartu ir naują parlamentą. Kai turėtume visai naują valdžią, gal sumažėtų tarpusavio nesutarimai ir lėšų sutaupytume. Būsimajame referendume piliečiai galėtų pasisakyti, ar jie nori naujų parlamento rinkimų. Krašto padėtis reikalauja skubių reformų. Įvedę tvarką, įsivyravus rimčiai laimėtume gana daug, taip pat - ir užsienio kapitalo investicijų. Geriau sektųsi ir užsienio politikoje, nes su tvirta demokratine valdžia skaitytųsi kitos šalys. Grąžintume gerą Lietuvos vardą, kuris pastaruoju metu sumenko tiek dėl stabilumo nebuvimo, tiek dėl nesėkmingos užsienio politikos. Prezidento institucijos ir valdžios kompetentingumo grąžinimas - rimtos problemos. Kad jas greitai ir sklandžiai išspręstume, turėtume pakilti virš asmeninių ambicijų, visų pirma pasirūpinti šalies gerove. Iniciatyvą, kuri kilo berods dėl kieno nors užgaidų tapti valstybės galva, dabar reikėtų panaudoti ūkio negalavimams gydyti. Lietuvos valstybės laivui išplaukiant į plačią jūrą reikėtų ne vien naujo kapitono, bet ir naujos įgulos.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Estijos vyriausybės ir švedų degtukų bendrovės atstovai pasirašė sutartį, kuria Estijoj bus sudaryta degtukų bendrovė su 4.000.000 švedų kronų kapitalu. Bendrovė gauna 28 metams degtukų gamybos ir pardavimo monopolį. Estijos vyriausybė gauna iš karto 3.000.000 švedu kronų ir, be to, tam tikrą metinį pelną. Švedų degtukų bendrovė gaunanti iš Estijos garantiją: 7 milionų švedų kronų obligaciją.


Tramdomųjų marškinių Pentagono atomininkams!

JAV mokslininkai ir visuomenės veikėjai, eiliniai amerikiečiai siunčia į Baltuosius rūmus laiškus ir telegramas, reikalaudami nutraukti branduolinius bandymus ir tuojau pat atšaukti planuojamus atominio ginklo sprogdinimus dideliame aukštyje. Šių laiškų Baltieji rūmai neskelbia. Iki pastarojo laiko JAV spauda sekė Baltųjų rūmų pavyzdžiu ir taip pat neskelbė laiškų, kuriuos siuntė skaitytojai, protestuoją prieš Jungtinių Valstijų branduolinius sprogdinimus. Tačiau dabar nerimas ir susirūpinimas dėl šių bandymų įgavo tokį mastą, kad kai kurie įtakingi Amerikos laikraščiai nutraukė tylėjimo sąmokslą ir ėmė skelbti tokius laiškus. „Niujork taims” išspausdino skaitytojo Keneto Elsvorto iš Medisono miesto (Niudžersio valstija) laišką. Jis primena, kad, daugelio mokslininkų nuomone, branduoliniai sprogdinimai dideliame aukštyje gali sukelti tokių pakitimų atmosferoje ir radiacijas juostose aplink Žemę, kad reikės šimto ir net daugiau metų, kol bus atkurta normali jų būklė. Kenetas Elsvortas ragina JAV atsisakyti pavojingų branduolinių eksperimentų. Mokslinis laikraščio „Niujork taims” apžvalgininkas Volteris Salivenas, remdamasis žymių mokslininkų nuomone, pabrėžia, kad branduoliniai sprogdinimai dideliuose aukščiuose sutrikdys magnetinį Žemės rutulio lauką. Redakciniame straipsnyje „Niujork taims” nedviprasmiškai smerkia Amerikos Vyriausybės toliau vykdomus branduolinius bandymus, nors protestuojama visose pasaulio šalyse. Jungtinės Valstijos, — rašo laikraštis, — ketina įvykdyti tokius sprogdinimus, nepaisydamos daugelio žymių tiek JAV, tiek ir kitų šalių, taip pat ir Anglijos, astronomų ir astrofizikų protestų”. Plačiųjų Amerikos visuomenės sluoksnių reagavimas į beprotišką JAV vyriausybės nutarimą perkelti branduolinio ginklavimosi varžybas į kosmosą rodo, kad šalis labai nepatenkinta valdančiųjų sluoksnių politika.


HANOJUS, kovo 13 d. (TASS). Kaip praneša Vietnamo informacijų agentūra, Hanojuje atidarytą parodą, pasakojančią apie Vietnamo Demokratinės Respublikos žemės ūkio laimėjimus ir vystymosi perspektyvas, jau aplankė dešimtys tūkstančių žmonių. Paroda propaguoja racionalius pagrindinių kultūrų: ryžių, kavos, arbatžolių, daržovių, vaisių ir tabako, o taip pat šilkaverpių ir medvilnės auginimo metodus. Daugelis eksponatų ir maketų vaizdžiai rodo, kaip gyvena ir dirba Vietnamo valstiečiai. Vienas iš skyrių skirtas Tai-Meo autonominiam rajonui, kur gyvena įvairios nacionalinės mažumos. Tame rajone pasiekti dideli laimėjimai miško pramonės srityje (vien tik pernai medienos paruošimas padidėjo penkis kartus palyginti su 1954 metais). Speciali salė skirta respublikos žemės ūkio ateičiai. Joje lankytojai mato traktorius ir kitas broliškų šalių atsiųstas žemės ūkio mašinas, neseniai įsteigtų Šiaurės Vietname valstybinių fermų foto nuotraukas ir maketus.


Lietuvišku muzikos koncertu Kauno miesto varpininkai pradėjo koncertų ciklą „Varpų vasara - 92”. Kiekvieną šeštadienį ir sekmadienį Vytauto Didžiojo karo muziejaus bokšte skambės varpai. Bus atliekama senoji, naujoji ir klasikinė muzika. Sezonas baigsis tarptautiniu varpų muzikos festivaliu, kurį Kaune planuojama surengti rugpjūčio mėnes


LENKIJA IR NORVEGIJA VYSTO SAVITARPIO PREKIŲ MAINUS

VARŠUVA, kovo 27 d. (TASS). Čia pasirašytas protokolas dėl prekių mainų tarp Lenkijos ir Norvegijos. Protokole numatoma žymiai padidinti prekybą tarp abiejų šalių. Norvegija tieks geležies rūdą, silkes, dirbtinį pluoštą, celiuliozę ir kitas prekes. Lenkija tieks anglį, koksą, cukrų, automobilius, tekstilę, odos dirbinius.


T. S-gos taryba atidėjo lietuvių lenkų ginčą.

Kaip žinoma, T. S-gos taryba per dabartinę savo sesiją buvo prašiusi Olandijos atstovą T. S-goj Bloklandą. kurs yra lietuvių lenkų klausimu referentas, padaryti tarybai pranešimą, kaip yra vykdoma tarybos rezoliucija iš per. metų gruodžio 10 d. Bloklandas, prieš darydamas pranešimą, kreipėsi tuo reikalu telegrama į Lietuvos vyriausybę, kviesdamas atvykti Ženevon. Į tai prof. Voldemaras pranešė telegrafu, kad Lietuvos atstovas šioj tarybos sesijoj dalyvauti negalėsiąs ir prašė pritaikyti paprastą procedūrą klausimams svarstyti. Bloklandas pranešimą tarybai darė vakar. Radio žinios iš Ženevos praneša, kad po Bloklando pranešimo taryba nutarė lenkų lietuvių ginčą atidėti į birželio mėn. sesiją, pareikšdama viltį, kad abi valstybės artimiausiu laiku pradėsiančios gruodžio mėnesį numatytąsias derybas normaliniams santykiams tarp Lenkijos ir Lietuvos užmegsti ir kad derybos turėsiančios visiško pasisekimo. Pranešėjas pabrėžė, jog jis kiekvienu laiku esąs pasiruošęs padėti abiem šalim, kad būtų prieita prie susitarimo. Ir iš tikrųjų, ką naujo lietuvių lenkų klausimu galėjo išgirsti T. S-gos taryba dabar, kol derybos žodžiu dar neprasidėjo? Todėl suprantama, klausimas teko atidėti ne tik dėl formalinių priežasčių, bet ir dėl faktiškos medžiagos trūkumo. T. S-gos tarybos rezoliucijos iš per. metų gruodžio 10 d. vykdymas ligšiol davė tik vieną konkretų rezultatą, būtent, nustatytas žodinėms deryboms laikas ir vieta. Aišku, kad tuo tarybos rezoliucija nėra išsemta. Todėl nebuvo prasmės tarybai vėl lietuvių lenkų klausimu rūpintis. Lig birželio mėn. tarybos sesijos greičiausiai paaiškės, ko galima laukti iš derybų. Tada tik, jeigu būtų reikalo, taryba galės prie to klausimo grįžti. Ligšiol dar nėra lenkų atsakymo į Lietuvos vyriausybės pasiūlymus. Iš lenkų politikos vedėjo teko išgirsti, kad atsakymas būsiąs teigiamas. Ar derybose dalyvaus T. S-gos atstovas – nežinia


85 procentai Kinijos valstiečių ūkių įstojo į žemės ūkio gamybinius kooperatyvus

PEKINAS, kovo 18 d. (TASS). Kaip praneša laikraštis „Ženminžibao“, kovo 17 d. įvyko Visos Kinijos liaudies atstovų susirinkimo Nuolatinio komiteto 33-asis posėdis, apsvarstęs pavyzdinių žemės ūkio gamybinio kooperatyvo įstatų projektą. Nuolatinis komitetas išklausė KLR Valstybės tarybos premjero Cžou Enlajaus pranešimą ir priėmė pavyzdinius kooperatyvo įstatus. VKLAS Nuolatinio komiteto nutarime, be kita ko, sakoma, kad šiuo metu Kinijoje į žemės ūkio gamybinius kooperatyvus yra įstoję 85 procentai valstiečių ūkių, ir maždaug 60 procentų jų yra susibūrę visiškai socialistinio tipo kooperatyvuose. Šiandien laikraštis „Ženminžibao“ spausdina Kinijos Liaudies Respublikos Pirmininko Mao Cze-duno įsaką dėl pavyzdinių žemės ūkio gamybinio kooperatyvo įstatų paskelbimo.


Danai ir Lietuvos nepriklausomybės 10 metų sukaktuvės.

Vasario 16 d. Lietuvai švenčiant 10 metų nepriklausomojo gyvenimo sukaktuves, danų tauta visaip – savo spauda, radio (net lietuviškai) kitokiomis paskaitomis prisidėjo prie mūsų šventės. Ne tik Kopenhagos svarbiausieji laikraščiai, kaip antai „Berlingske Tidende“, „Borsen“, „Politiken“, „Ekstrabladet“, „Nationaltidande“, o be to savaitraštis „Finanstidende“ davė sukaktuvių dienai vedamąjį straipsnį ar šiaip didesnę kroniką, bet nebuvo ir provincijoj miestelio, kuris per savo spaudą nebūtų paminėjęs lietuvių vardo ir lietuvių šventės ir nebūtų nepareiškęs linkėjimo, kad tauta, su kuria danus jungia taip daug bendrų interesų, pirmiausia bendras darbas žemės ky, ir ateity sėkmingai augtų. Iš atskirų laikraščių, – „Berlingske Tidende“ (oficiozas) rašo: „Kad darbšti ir palankumą įgijusi lietuvių sodiečių tauta turi teisę gyventi savarankišką tautinį ir valstybinį gyvenimą, niekas neabejoja; kad lietuviams pavyks išlaikyti nepriklausomybę, nežiūrint visų išorinių ir vidujinių sunkumų, tuo mes visi tikim. Racionališkai dirbant – o lietuviai stropiai mokėsi naujų veikimo metodų, karts nuo karto lankydami Daniją, gyvendami Šiaurės Amerikoj – lietuvių derlinga žemė žada kraštui gerą ekonomišką ateitį“. „Politiken“, radikalų organas, ilgoj kronikoj pabrėžia, kad Lietuvos valstybės plėtojimasis rodąs labai didelį panašumą su Danijos gyvenimu nuo 1864 metų, kai šiame krašte prasidėjo labai smarkus judėjimas pirmyn. Pirmiausia ir Danijai tekę pertvarkyti žemės ūkį, suskaldant dvarus į smulkius ūkius, o be to pereinant nuo grūdų ūkio į pieno, kiaušinių ir šiaip gyvulių ūkio gamybą. Tačiau tuo tarpu, kai Danijoj tai atsitiko dviem laikotarpiais – XIX-to šimtmečio pradžioj žemės suskaldymas, XIX-to šimtmečio gale gamybos pakėlimas – Lietuvai visą tai tekę atlikti vienu ir tuo pačiu laiku, įvedus žemės reformą 1922 metais. „Ekstrabladet“ (radikalų organas) ilgam straipsny pasakoja apie sunkią lietuvių kovą už nepriklausomybę ir apie tos kovos galų gale atsiektus gerus vaisius. Nežiūrint sunkios padėties tarptautiniu atžvilgiu, kraštas viduj augęs gerai. Išleista keliolika labai svarbių įstatymų, žemės ūkis pagerintas, uostas patobulintas, keliai taisomi, o be to statomi susisiekimui taip svarbūs tiltai. Jis pataria pirkliams nepavėluoti atkreipti dėmesio į šio, kad ir nedidelio, krašto vietą žemėlapy. „Nationaltidende“ (konservatyvų org.), įdėjo straipsnį apie Lietuvą, iliustruotą gražiomis nuotraukomis. Autorius pradeda savo straipsnį, atsimindamas Petro Rimšos skulptūrą „Artojas“. Neturtingas sodietis, sunkiais žingsniais einąs paskui plūgą, traukiamą jaučių. Sodiečio žandai įkritę. Jaučiai liesi, bet su stipriomis gyslomis. Vargingas nenuilstamas darbas atsispindi sodiety ir jo gyvuly; matyt, kad jiems dirbti sunku, bet kad jie dar gali dirbti, ir kad jie tiki, jog darbas galų gale laimės. Garbė šiam paminklui, kurį Rimša sukūrė lietuvių sodiečio narsiai ištvermei“ Neseniai viešėjęs Lietuvoje danų pastorius Chr. Knudsen, kuris apie savo kelionę po Lietuvą pasakojo laikydamas paskaitas įvairiuose Danų miestuose suaugusių mokyklose ir kt., parašė ir Lietuvos sukaktuvėms paminėti visą eilę straipsnių. Be to jis laisvai išvertė į danų kalbą Lietuvos himną, kuris taip pat atspausdintas įvairiuose laikraščiuose. Chr. Knudseno straipsnius atspausdino, be kitų, „Soro Amtstidende“, „Aarhus Amtstidende“, „Hejmdal“, „Dybbol Posten“ ir daug kitų. „Ringsted Folketidende“, minėdamas Lietuvos sukaktuves, džiaugiasi atsimindamas kad vienas iš tų kurie atkreipė pasaulio dėmesį į Lietuvos kraštą, buvo danas Aage Meyer Benedictsen, kuris 1895 metais parašė knygą apie Lietuvą „Et Folk, der vaagner“ (Atbundanti tauta) ir tą patį veikalą išleido anglų kalba „The Awakening of a Nation“. Deja, šis vyras, kuris ruošėsi dar daugiau parašyti apie Lietuvą, šiemet mirė. Iš kitų laikraščių dar šie minėjo Lietuvos nepriklausomybės sukaktuves: „Nakskov Tidende“, „Lolland“, „Horsens Folkeblad“, „Aarhus Stiftstidende“, „Jyllands Posten“, Naestved Avis“, „Ringsted Folketidende“ ir kit.


Trečiojo Sajūdžio, dešiniųjų partijų lyderiai, dar neprasidėjus rinkimų į Seimą kampanijai, ignoruodami įstatymo reikalavimus, pradėjo propagandinį puolimą prieš Lietuvos demokratinę darbo partiją. Ši kampanija paremta įvairiais prasimanymais ir gandais. Mums drįstama primesti net svetur besislapstančio M.Burokevičiaus nuomonė, jo požiūris į Lietuvos politinių jėgų išsidėstymą, tikslus ir siekius. Mes įsitikinę, kad Lietuva, jos žmonės deramai įvertins šių išpuolių įkvėpėjus, jų politinės moralės bei padorumo lygį, nesugebėjimą demokratiškai ir civilizuotai polemizuoti. LDDP Tarybos prezidiumas pareiškia: 1. Mūsų partija niekada jokioms politinėms jėgoms nesuteikė teisės kalbėti LDDP vardu ar vadinti mus kažkieno valios vykdytojais. M.Burokevičiaus ir kitų veikėjų nuomonė bei vertinimai yra jų pačių reikalas. 2. Mes nesiekiame, anot LR AT pirmininko V.Landsbergio, „politinio revanšo ir buvusios ūkio sistemos restauracijos”. Siekiame demokratiškai dalyvauti rinkimuose, civilizuotos politinės diskusijos, taip pat savo ekonominės, socialinės bei politinės programos įgyvendinimo, kuris priklausys nuo LDDP frakcijos dydžio būsimajame Seime. 3. LR AT pirmininkas V.Landsbergis tiek Santaros „Už demokratinę Lietuvą” konferencijos pranešime, tiek įvairiais kitais atvejais abejoja mūsų partijos pozicija dėl lemiamų Lietuvos nepriklausomybės momentų. Todėl primename, kad ir 1990 m. kovo 11-ąją, ir tragiškomis 1991 m. sausio dienomis, ir 1991 m. vasario plebiscite, ir per 1991 m. rugpjūčio pučą LDDP buvo kartu su tauta, visuomet laikėsi tvirtos ir Lietuvos nepriklausomybę ginančios pozicijos. Tai liudija mūsų partijos dokumentai bei visa jos frakcijos ir partijos narių veikla. Primename, kad LDDP frakcijos iniciatyva Aukščiausiojoje Taryboje buvo priimta konstitucinė pataisa dėl nestojimo į postsovietines sandraugas. 4. Dabar mėginama perkelti ant LDDP pečių atsakomybę už tautos suskaldymą. Tačiau reikėtų remtis faktais, kurie patvirtina visiškai ką kita. Ne LDDP nariai sprogdino „bombeles”, ne jie organizavo įtūžio bei pykčio mitingus, kurie kažkodėl vadinami „tautos pasitarimais”. Ne LDDP šalininkai apmėtė purvais ir akmenimis AT deputatus. Ne LDDP pasiūlė autoritarinės prezidentūros projektą referendumui, išties suskaldžiusį tautą, supriešinusį žmones. Ne mūsų partija vadovavo pasaulyje dar neregėtam politiniam reiškiniui, pavadintam „parlamentinė rezistencija”. Ne mūsų partija buvo „raganų medžioklės”, griovimo, „atsiribojimų” ir kitokių panašių akcijų įkvėpėja. 5. Kaltinant LDDP narius, kad jie yra „buvę” ir panašiai, derėtų įdėmiau pažvelgti į save, t.y. į Sajūdžio koalicijos sąrašą. Jame taip pat nemažai buvusių kompartijos narių, nomenklatūros žmonių. Tačiau mes manome, jog ir jie gali atnešti naudos Lietuvai savo sąžiningu darbu. Skirtingai nuo tų dešiniųjų veikėjų, kurie skelbiasi krikščioniškų vertybių puoselėtojais, mes manome, kad tik tolerancija, pagarba oponentams ir savo krašto žmonėms gali mus sutelkti darbui, išvesti Lietuvą iš krizės. 6. LDDP, nepaisydama naujos prasimanymų bei puolimo bangos, pareiškia, kad jos kandidatai į LR Seimo deputatus dalyvaus rinkimuose, vartodami tik garbingus politinės kovos būdus, vengs šmeižtų ir nekorektiškų išpuolių. Šitaip elgėmės visuomet, šitaip elgsimės ir ateityje.


„Svoboda” pranešė, kad Abchazijos Očiamčiros ir Skvarčelio rajonuose vėl vyksta smarkūs mūšiai. Susirėmimai tęsiasi ir prie Suchumio bei gretimo Ešeros kaimo. Pasak Abchazijos gynybos ministerijos, aštuoni žmonės žuvo ir septyni sužeisti, Gruzijos artilerijai apšaudžius Novyj Afono uostą. Neseniai Gruzijos vadovas E.Ševardnadzė pareiškė, kad taikių kelių nutraukti konfliktą nebeliko ir teks imtis kraštutinių priemonių.


Romunistų GIK’as prisipažįsta, kad buvę klaidų; Nebevers eiti į s„kolchozus” ir nebuždarinės bažnyčių

Vakar vakare centralinis komunistų partijos komitetas paskelbė nutarimą dėl „kolchozų” (kolektyvinių ūkių) politikos ir bažnyčių atėmimo. Nutarimas yra cirkuliarinio pobūdžio ir išsiuntinėtas visoms partijos įstaigoms. Nutarimas pripažįsta, kad iki šiol, įvedant „kolchozus” ir atimant bažnyčias, padaryta šiurkščių klaidų. Nutarime nurodoma, kad „kolchozai” sodžiui buvo primetami priverstiniu būdu. Laisvo ūkininkų įstojimo į „kolchozus” principas iki šiol buvęs paneigtas. „Kolchozų” politikai vykdyti buvę net pavartoti teroras ir grasinimai ūkininkams, jų tarpe vidutiniems ir net neturtingiems. Panašūs dalykai labai diskredituodavę Sovietų valdžią. Tokių pat rezultatų iš dalies susilaukė ir administratyviu būdu uždarinėjant bažnyčias. Nutarimu pareiškiama, kad iškrypimas nuo partijos linijos privalo būti likviduotas. Vietos komitetai turi taikyti naujus metodus, kurių esmė — atsisakymas nuo prievartos. Privalo būti peržiūrėtas „nubuožintųjų” sąrašas. Taip pat turės būti atitaisyta padaryta liaudies mokytojų atžvilgiu klaida ir jie privalo būti išbraukti iš „buožių” sąrašo. Iki šio laiko griežčiausiai uždrausti ūkininkų turgai vėl turės būti leisti. Ūkininkai turės teisę atvirai pardavinėti produktus, gyvulius ir t. t. Nutraukiamas administratyviu būdu vykdomas bažnyčių uždarinėjimas, kas buvo plačioj Sovietų Rusijoje praktikuojama. Nuo šio laiko bažnyčios galės būti uždarytos, jei to pareikalautų vietos gyventojų dauguma.


Laikraštis „Niujork herald tribiun“ išspausdino žinomo Amerikos apžvalgininko Volterio Lipmano straipsnį apie JAV politiką Kubos atžvilgiu. Lipmanas anaiptol nesiūlo nutraukti priešiskos Kubai Jungtinių Valstijų politikos ir normalizuoti abiejų šalių santykių. Jis, pavyzdžiui, pareiškia, kad liaudies Kuba sudaranti „nepatogumų“ Jungtinėms Amerikos Valstijoms, ir su pasitenkinimu konstatuoja, kad Amerikos Vyriausybė daro Kubos respublikos atžvilgiu „beveik visa, ką galima padaryti, neprieinant iki karo“. Tačiau, atsižvelgdamas į realių jėgų santykį pasaulinėje arenoje, apžvalgininkas įspėja, kad bet kurios prieš liaudies Kubą nukreiptos karinės avantiūros gali sukelti pavojingų padarinių, pirmiausia Jungtinėms Amerikos Valstijoms. Jis tiesiog nurodo, kad tokie veiksmai „būtų karo aktas“. Lipmanas supranta, koks nepagrįstas ir pavojingas yra Jungtinėse Amerikos Valstijose paplitęs požiūris, jog Amerikos Vyriausybė turinti teisę griebtis bet kurių priemonių prieš Kubą, o Tarybų Sąjunga neturinti teisės imtis atsakomųjų priemonių prieš JAV karines pozicijas Vakarų Berlyne, Turkijoje, Tailande, Pietų Vietname, Japonijoje ir kituose pasaulio rajonuose. „Toks argumentas, pabrėžia jis, neišlaiko jokios kritikos“. Apžvalgininkas taip pat parodo, kaip nepagrįsta remtis Monro doktrina, kaip kad daro Amerikos oficialūs asmenys, ragindami imtis karinės intervencijos prieš Kubą. Jis pareiškia, kad JAV negali pritaikyti Monro doktrinos, nes vienas iš jos pagrindų – JAV nesikišimas į Europos reikalus – išnyko XX šimtmetyje. „Įsiveržimas į Kubą, – rašo Lipmanas, be abejo, būtų karo aktas, Jungtinės Valstijos, suprantama, galėtų lengvai laimėti karą prieš Kubą. Tačiau mes negalėtume būti tikri, kad mums pavyktų išvengti atpildo priemonių, kurioms mes save pasmerktume, priemonių prieš Berlyną, prieš Turkiją ar prieš Iran


Konferencijoje Tarptautinės atominės energijos agentūros įstatams svarstyti ir tvirtinti

NIUJORKAS, rugsėjo 27 d. (TASS-ELTA). Vakar tęsė savo darbą konferencija Tarptautinės atominės energijos agentūros įstatams svarstyti ir tvirtinti. Konferencijoje kalbėjo Ceilono, Japonijos, Argentinos, Pakistano ir Vengrijos delegatai.


Lietuva nepalaiko Europos Sąjungos sankcijų Baltarusijos pareigūnams

Europos Sąjunga įvedė sankcijas Baltarusijai dėl konflikto, susijusio su užsienio šalių ambasadorių rezidencijomis. Nuo šiol Baltarusijos prezidentui Aleksandrui Lukašenkai ir jo vyriausybės nariams nebus išduodamos vizos. Penkios ES valstybės, JAV, Japonija ir kitos birželio mėnesį atšaukė savo ambasadorius iš Minsko po to, kai Baltarusijos valdžia remonto dingstimi sustabdė vandens tiekimą ambasadorių rezidencijų kvartalui Drozduose, nutraukė telefono ryšį ir apribojo įėjimą į kvartalo teritoriją. Anot ES, šios buvusios sovietinės respublikos valdžios veiksmai Vienos konvencijos dėl diplomatinių santykių požiūriu yra neteisėti ir nepriimtini. Baltarusijos ambasadoriams ES šalyse nurodyta grįžti į Minską. ES atidžiai stebės įvykius Baltarusijoje ir jei prireiks, imsis kitų priemonių, nusprendė ES užsienio reikalų ministrai. Baltarusijos opozicija įsitikinusi, kad tarp kitų sąlygų ES reikalauja garantuoti laisvą žiniasklaidos veikimą šalyje ir demokratiškus prezidento bei parlamento rinkimus. ES poziciją palaiko nemažai į ES nares pretenduojančių Rytų ir Vidurio Europos šalių. Bendrame Bulgarijos, Kipro, Čekijos, Estijos, Vengrijos, Rumunijos, Slovakijos, Slovėnijos, Islandijos ir Norvegijos pareiškime sakoma, kad šios šalys remia ES poziciją. Tiesa, Lenkija vis dėlto nusprendė nesijungti prie ES šalių sprendimo nebeišduoti vizų Baltarusijos pareigūnams, nes ji yra artima šios šalies kaimynė ir šiuo metu pirmininkauja Europos saugumo ir bedradarbiavimo konferencijoje. Tokią Lenkijos poziciją palankiai įvertino Baltarusijos užsienio reikalų ministerija. Lietuva jau kiek anksčiau nusprendė neprisidėti prie Europos Sąjungos valstybių sankcijos Baltarusijai, “siekdama sušvelninti Baltarusijos izoliavimosi poveikį Lietuvos ir Baltarusijos santykiams”. “Būdama kaimyninė valstybė, Lietuva susirūpinusi dėl procesų, lemiančių didėjantį Baltarusijos izoliavimąsi. Mes siekiame sušvelninti šio proceso poveikį dvišaliams santykiams, todėl esame suinteresuoti tęsti politinį dialogą”, - taip agentūrai BNS sprendimą komentavo aukštas Lietuvos URM pareigūnas. “Lietuvos aido” žiniomis, tokį savo sprendimą Lietuva derino su Lenkija. Lietuvai rūpi kuo greičiau išspręsti kai kurias itin aktualias santykių su Baltarusija problemas, tarp jų - valstybių sienos žymėjimo, readmisijos, sienos perėjimo punktų infrastruktūros gerinimo ir kt. Vilniaus diplomatai ir anksčiau nuosaikiau nei ES šalys protestavo prieš neteisėtus Minsko veiksmus. Lietuvos URM Politikos departamento direktorius Vygaudas Ušackas penktadienį susitiko su Baltarusijos ambasadoriumi Jevgenijumi Voitovičiumi. Pastarasis informavo, kad prezidento Aleksandro Lukašenkos nurodymu užsienio reikalų viceministras Vladimiras Gerasimovičius įgaliotas oficialiai pradėti derybas dėl ambasadorių rezidencijų Minske. Lietuvos laikinasis reikalų patikėtinis Baltarusijoje Dainius Trinkūnas Minske susitiko su viceministru V. Gerasimovičiumi ir aptarė su juo kai kuriuos konkrečius Baltarusijos pasiūlymus dėl Lietuvos ambasadoriaus rezidencijos. Lietuva pasiūlymų kol kas nekomentuoja.


JAU 1955 metais straipsnyje „Raketa lėks į Mėnulį”, kuris buvo išspausdintas laikraštyje „Literaturnaja gazieta” (Nr. 92, rugpiūčio 4 d.), aš papasakojau apie savo iš principo naują skridimų Mėnulį projektą, kuris suteikia galimybę pirmiesiems įsavinti šį dangaus kūną per artimiausius 5 —10 metų. Tokio artimo termino dar nėra nurodęs ne vienas astronautikos specialistas. Skridimai į kosmosą dažniausiai buvo nukeliami į XXI amžiaus pradžią, geriausiu atveju — į mūsų šimtmečio pabaigą. Mano straipsnis atkreipė mokslininkų dėmesį ir buvo perspausdintas daugelyje pasaulio šalių. Nuo to laiko aš paskelbiau ir kitus straipsnius šia arba artima jai tema (žr. žurnalus — „Znanije — sila”, „Technika — molodioži”, „Junyj technik”, laikraštį „Komsomolskaja pravda” — 1957 m. birželio 26 d.). Tarybinių skaitytojų atsiliepimai liudija, jog jie domisi šia moksline problema. Drauge su tuo daugelis skaitytojų skundžiasi, kad nepakankamai nuodugniai išdėstytas klausimas, ypatingai apie skridimus į Mėnulį. Šiame straipsnyje pabandžiau žymiai smulkiau, atsižvelgdamas į savo paskutinius darbus, papasakoti, kaip galima artimiausiu metu nuskristi į Mėnulį. Kuo skiriasi mano projektas nuo visų kitų projektų, kurių nemaža paskelbta Tarybų Sąjungoje ir užsienyje? 1. DIRBTINIS ŽEMĖS PALYDOVAS — TARPPLANETINĖ STOTIS BENDRAS visų ankstesnių projektų bruožas tas, kad planetas ištirti privalo patys žmonės ir būtinai sukurti vadinamą tarpplanetinę stotį už atmosferos ribų. Spėjama, kad astronautų valdomos raketos pradžioje bus leidžiamos palyginti į nedidelį nuotolį nuo Žemės. Kosmose iš šių raketų ir jomis pristatomų dalių bus montuojama skraidanti sala. Joje rinksis ir nuo jos startuos milžiniški tarpplanetiniai laivai. Jie neš į Mėnulį ar Marsą pirmąsias atkaklių naujo pasaulio tyrinėtojų ekspedicijas. Yra žinoma, jeigu bet kuriam kūnui už Žemės atmosferos ribų suteikiamas toks greitis (lygiagrečiai liestinei), kad išcentrinė jėga atsvertų traukos jėgą, tai toks kūnas gali suktis aplink mūsų planetą neribotai ilgą laiką. Kitaip sakant, jis virsta dirbtiniu palydovu. Apskaičiavimai parodė, kad dirbtinio palydovo minimalaus apskritinio greičio dydis ir jo sukimosi apie mūsų planetą laikas priklauso nuo jo skridimo aukščio. Jeigu jis bus iškeltas 300 kilometrų, tai jo greitis turi prilygti 7,79 kilometro per sekundę. Šiomis sąlygomis jis apsisuks aplink Žemę per 90 minučių. Kaip ilgai gali „gyventi” toks palydovas? Nors jau 300 kilometrų aukštyje atmosfera gana išretėjusi, vis dėlto jos pėdsakai pastebimi, ir ji šiek tiek priešinsis palydovo skridimui. Jo greitis pamažu lėtės, ir pagaliau jis nukris ant žemės. Kol kas mes dar neturime tikslių duomenų apie oro tankumą tokiame aukštyje. Orientaciniai apskaičiavimai rodo, kad 480 kilometrų aukštyje dirbtinis palydovas išsilaikys maždaug metus, 320 kilometrų aukštyje — 15 dienų, o 160 kilometrų aukštyje nuo Žemės paviršiaus — mažiau kaip valandą. Spėjama, kad klaida šiuose apskaičiavimuose negali būti didesnė kaip penkeriopa. Iš čia išvada, kad, iškėlus palydovą 480 kilometrų, jo orbitoje buvimo laikas gali svyruoti nuo pustrečio-trijų mėnesių iki keleto metų. Dirbtinis palydovas grandioziško didumo, todėl siūloma panaudoti ji kaip stotį tarpplanetiniams laivams sunarstyti ir vietą jų startui į Mėnulį ir planetas. Vietoj milijonų tonų, siunčiant nuo Žemės, čia prireiks tik tūkstančių ir dešimčių tūkstančių tonų. Tačiau bendrasis kuro sunaudojimas netgi pirmosioms ekspedicijoms ne sumažės, o kelis kartus padidės. 2. LEKIANTI VERNERIO BRAUNO SALA DIDŽIAUSIĄ populiarumą pastaruoju metu iškovojo skraidančios salos projektas, kuri paruošė stambus vokiečių raketinės technikos specialistas Verneris Braunas. Jis antrojo pasaulinio karo metais buvo vokiškų tolimo veikimo kovinių raketų — „Fau-2” vyriausiasis konstruktorius. Braunas siūlo surinkti dirbtinį palydovą 1730 kilometrų nuotolyje nuo Žemės paviršiaus. Ši tarpplanetinė stotis bus panaši į ratą, kurio skersmuo bus 80 metrų ir kuris turės tris aukštus. „Rato” ląstose bus žmonės, prietaisai, įrengimai, atsargos ir medžiagos Palydovas turi judėti apskritine orbita 7,07 kilometro per sekundę greičiu, kitaip sakant, jis turi vieną kartą aplink Žemę apskrieti per kiekvienas 2 valandas. Šio dirbtinio palydovo dalys, pagal Brauno projektą, bus pristatomos į kosmosą gigantiškomis trijų pakopų raketomis. (Pakopinė raketa — dvi, trys arba daugiau raketų, sumontuotų viena virš kitos į bendrą konstrukciją; raketų varikliai paleidžiami paeiliui ir sunaudoję savo degalų atsargas, automatiškai atsijungia). Kiekviena tokia raketa pakilimo nuo Žemės metu svers 6.400 tonų, tačiau paskutinioji, trečioji pakopa galės nunešti iki tikslo tik 25 tonas. Visoms likusioms Brauno palydovo dalims pristatyti į kosmosą reikia ne mažiau kaip tūkstančio tokių gigantiškų raketų reisų. 6.400 tonų — tai eskadrinio minininko svoris. Padauginkite jį iš tūkstančio. Truputi griozdiška, ar ne tiesa? Visų dalių pristatymas, jeigu mes kas parą pasiųsime ne mažiau kaip tris sudėtines raketas, pareikalaus maždaug metų. Po to bus siunčiami žmonės lekiančiai salai montuoti. Kadangi narstymas bus atliekamas už atmosferos, astronautus, nelyginant narus, teks aprengti specialiais kostiumais. Be to, teks dirbti nesvarumo būklėje. Maža to, dar toli gražu ne pakankamai žinomos aplinkybės, su kuriomis susidurs žmogus, skrisdamas tarpplanetiniu laivu ir išlipęs Mėnulyje ar Marse. Negalima nepaminėti ir to, kad, įgyvendinant Brauno ir į jo panašius projektus, neišvengiamai iškils milžiniški tiek techninio, tiek ir ekonominio pobūdžio sunkumai. Autoriai yra tos nuomonės, kad pirmosioms ekspedicijoms į Mėnulį ar Marsą vien tik termocheminio kuro (degalų ir oksidatoriaus) teks sunaudoti keletą dešimčių milijonų tonų. Tai — nedidelės, bet palyginti išsivysčiusios pramoninės šalies metinis kuro sunaudojimas. Tokie apskaičiavimai privertė mokslininkus padaryti išvadą, kad tik branduolinė energija atvers realias tarpplanetinių skridimų galimybes. Tačiau kelyje į branduolinių raketų kūrimą reikia įveikti nepaprastai daug rimčiausių sunkumų, ir šiuo metu dar neaišku, ar jie išsprendžiami. Įvykę praėjusį sekmadienį Bundestago rinkimai nulėmė, kad Vakarų Vokietijoje liko valdžioje Adenauerio partija — krikščionių demokratų sąjunga. Ji gavo Bundestage 270 mandatų — 26 daugiau negu per ankstesnius, 1953 metų rinkimus. Pagrindinė opozicijos partija — socialdemokratai gavo 9,5 milijono balsų ir turės naujajame Bundestage 169 vietas, t. y. 18 vietų daugiau negu iki šiol. Iš kitų rinkimuose dalyvavusių partijų pravedė savo kandidatus į deputatus tik dvi — opozicinė „laisvųjų demokratų partija” ir Adenauerio satelitas — „vokiečių partija”. Kitos vadinamosios skeveldrinės partijos dabar pačios tapo aukomis reakcinio rinkimų įstatymo, kuris buvo įvestas su jų pagalba Vakarų Vokietijoje prieš ketverius metus, siekiant neįleisti į Bundestagą Vokietijos Komunistų partijos kandidatų ir paruošti jos uždraudimą, kuris netrukus ir buvo įgyvendintas. Dabartiniai rinkimai iš esmės nepakeitė politinės padėties Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje ir jėgų išsidėstymo Bundestage. Tiek pirma, tiek ir dabar KDS turi parlamentinę daugumą. KDS mandatų skaičius padidėjo daugiausia smulkiųjų šios partijos partnerių sąskaita. O socialdemokratai gavo balsų iš tų rinkėjų, kurie ankstesniuose rinkimuose rėmė smulkias buržuazines opozicijos partijas. Tačiau šalia viso šito reikia pabrėžti, kad Adenauerio, partija nepasiekė rinkimuose savo svarbiausio tikslo, būtent — iškovoti parlamente du trečdalius balsų, reikalingų pravesti konstitucinės reikšmės įstatymams. Tuo būdu KDS vadovų viltys nedalomai viešpatauti naujajame parlamente neišsipildė. Opozicija, gavusi parlamente daugiau kaip trečdalį deputatų vietų, jeigu ji tikrai panorės atspindėti dvylikos milijonų prieš Adenauerio politiką per rinkimus pasisakiusių rinkėjų valią, galės rimtai pasipriešinti reakciniams — militaristiniams vyriausybės planams. Vokietijos socialdemokratų partija būtų galėjusi pasiekti rinkimuose ir geresnių rezultatų, jeigu jos lyderiai būtų aktyviai gynę savo populiarius tautoje šūkius prieš jėgos politiką, prieš visuotinę karo prievolę ir prieš atominį Vakarų Vokietijos apginklavimą, jeigu jie nebūtų darę reakcijai nuolaidų klausimais, kaip suvienyti Vokietiją, ir būtų stoję už visų vokiečių tautos demokratinių jėgų vienybę. Be to, rinkimų kampaniją socialdemokratai vedė neryžtingai. Jie, anot Bonos laikraščio „General Ansciger”, patys „atidavė vadovavimą rinkimų kovai krikščionių demokratų sąjungai”. Kai dėl KDS rinkimų kampanijos, tai ji papildomai įrodė, kad ši partija vaidina agresyvaus vokiečių militarizmo skelbėjos vaidmenį ir eina jo praskintu keliu, sudarančiu rimtą pavojų vokiečių tautos likimui, Europos taikai. Daugelis stebėtojų dabartinių rinkimų aplinkybes Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje lygina su rinkimų aplinkybėmis Vokietijoje 1933 metais, kai rinkimai atvedė į valdžią Hitlerį. Adenauerio ir jo bendrininkų rinkimų kalbose vėl skambėjo karingi revanšistiniai šūkiai, nežabota demagogija apie mitišką „grėsmę iš Rytų”. Vėl buvo paleidžiami į darbą apgavikiški rinkimų triukai, tokie, kaip nemokšiška klastotė — vadinamasis N. S. Chruščiovo „Kalbos protokolas” Vokietijos monopolijos, atsakingos už du pasaulinius karus, ir šį kartą finansavo savo statytinių — Adenauerio partijos rinkimų kampaniją. Socialdemokratų partijos duomenimis, Vakarų Vokietijos trestai ir koncernai išleido kiekvienam KDS kandidatui nuo 300 iki 500 tūkstančių markių. Pagaliau rinkimai vėl vyko kaip „fiurerio rinkimai“. Net paskui KDS sekančios , vokiečių partijos“ deputatė Margot Kalinkė pažymi, kad „nelaimę krikščionių demokratų sąjungai ir Vokietijos demokratijai sudaro tai, kad šį kartą vėl buvo fiurerio rinkimai“. Margot Kalinkė, pareiškė: „Rinkimuose padarytas sprendimas yra sprendimas ne KDS programos naudai, o Adenauerio asmenybės naudai“. Tai teisinga, bet ne ta prasme, kad Adenauerio asmenybė gali nulemti tolesnį įvykių vystymąsi Vokietijoje, o ta, kad Adenauerio „fiurerystė” yra VFR pavertimo pusiau fašistine militaristine valstybe sudėtinė dalis. Vakarų Vokietijos rinkimai vyko be atodairos kišantis užsieniui. Dabar Amerikos laikraščiai reiškia savo pasitenkinimą Vakarų Vokietijos rinkimų baigtimi. Paskui juos skuba Vakarų Europos, tame tarpe Prancūzijos, spauda, kurios puslapiuose rašo tokie sąmokslo su vokiečių militaristais veteranai, kaip Fransua Ponsė, savo laiku keliaklupsčiavęs prieš Hitleri, o dabar liaupsinantis Paryžiaus laikraštyje „Figaro” Adenauerį. Tačiau galima neabejoti, kad Vakarų Europos šalyse labai greitai prasidės išsipagiriojimas. Simptomiškai įspėja Prancūzijos laikraštis „Komba”, su nerimu pareikšdamas, kad Vakarų Vokietija dabar taps dar pavojingesniu Prancūzijos partneriu“. Įdomiai išsireiškia ir anglų leiboristas Krosmenas laikraštyje „Deili Miror” Krosmenas rašo: „Adenaueris — vienintelė, didžiausia kliūtis taikiam sureguliavimui Europoje… Jeigu Vokietija būtų suvienyta, jo režimas tuojau pat sugriūtų. Štai kodėl Vokietija bus suskaldyta tol, kol Bonoje valdo Adenaueris. Pasaulio, visų pirma Europos visuomenė negali abejingai žiūrėti į įvykių vystymąsi Vakarų Vokietijoje, nes ji, be abejo, didina įtempimą Europos žemyne. VFR valdantieji sluoksniai, kaip jie dar kartą tai pademonstravo rinkimuose, toliau žengia keliu į VFR teritorijos pavertimą pagrindine NATO baze atominiam karui Europoje. Nė viena valstybė ir nė viena tauta neturi teisės nepakankamai vertinti pavojų, kurį sudaro Vakarų Vokietijos militaristų sąjunga su agresyviais JAV sluoksniais, pagrįsta jų bendru siekimu sukelti naują karą. Iš Vakarų Vokietijos rinkimų išdavų taip pat kyla svarbios išvados ir pačiai vokiečių tautai. Kuo toliau VFR žengs remilitarizavimo ir atominio ginklavimosi keliu, kuo daugiau ji susiriš save savo dalyvavimu agresyviose Vakarų valstybių grupuotėse, tuo sunkiau bus išspręsti uždavinį suvienyti Vokietiją, nes tokia Bonos vyriausybės politika ardo patį pagrindą taikiam ir demokratiniam abiejų Vokietijos valstybių susivienijimui. Tuo pačiu metu galima tvirtai pasakyti, kad dabartinių Vakarų Vokietijos valdovų ir jų šeimininkų Vašingtone pretenzijos išspręsti Vokietijos klausimą iš „jėgos pozicijos” tebėra tokios pačios nerealios, kokios jos buvo prieš Bundestago rinkimus. Dabar Europa ir visas pasaulis nebe tie, kokie buvo prieš ketvirtadalį amžiaus. Dabar Europoje yra galingų socialistinių valstybių sistema ir visose Europos šalyse išaugo taikos jėgos, įstengiančios užkirsti kelią vokiečių militarizmui ir jo sąjungininkams bei įkvėpėjams. Visų pažangiųjų vokiečių tautos jėgų centras yra Vokietijos Demokratinė Respublika, kuri pavirto patikimu Europos taikos bastionu ir turi patikimus draugus Tarybų Sąjungos ir kitų Varšuvos pakto dalyvių asmenyje. Iš pastarųjų įvykių Vakarų Vokietijoje ypač aiškiai matyti, kokie reikalingi ir svarbūs įspėjimai taikos Europoje ir visame pasaulyje priešų adresu padaryti tada, kai neseniai Vokietijos Demokratinėje Respublikoje viešėjo Tarybų Sąjungos Partinė-vyriausybinė delegacija, vadovaujama N. S. Chruščiovo. Bet kurie politikos „iš jėgos pozicijos” apologetų kėslai panaudoti Vakarų Vokietiją naujoms karinėms avantiūroms bus triuškinamai atremti. Galima kartoti, kaip kad darė daugelis Adenauerio partijos lyderių dabartiniuose Bundestago rinkimuose, isterišką Miuncheno alinių nuolatinių lankytojų repertuarą. Bet istorija vystosi ne taip, kaip nori Amerikos reakcionieriai bei Vakarų Vokietijos militaristai, o taip, kaip nori tautos, kurios pasimokė iš dviejų pasaulinių karų patyrimo.


Vakar Puerto Kabelje — didžiausioje Venesuelos karinėje jūrų bazėje, esančioje už 218 kilometrų nuo sostinės, — sukilo jūrų pėstininkų batalionas. 450 kareivių, vadovaujamų pirmojo rango kapitono Manuelio Pontės Rodrigo, vėl mėgino nuversti diktatorišką Romulo Betankuro režimą. Sukilusieji paėmė į nelaisvę šios bazės karinių jūrų pajėgų vadą ir išvadavo 800 žmonių, kurie kalėjo bazės tvirtovės kazematuose. Dauguma iš jų dalyvauja valstiečių sąjūdyje už žemę ir buvo suimti dabartinės vyriausybės. Vakar Puerto Kabelje — didžiausioje Venesuelos karinėje jūrų bazėje, esančioje už 218 kilometrų nuo sostinės, — sukilo jūrų pėstininkų batalionas. 450 kareivių, vadovaujamų pirmojo rango kapitono Manuelio Pontės Rodrigo, vėl mėgino nuversti diktatorišką Romulo Betankuro režimą. Sukilusieji paėmė į nelaisvę šios bazės karinių jūrų pajėgų vadą ir išvadavo 800 žmonių, kurie kalėjo bazės tvirtovės kazematuose. Dauguma iš jų dalyvauja valstiečių sąjūdyje už žemę ir buvo suimti dabartinės vyriausybės.


Į Lietuvą grįžta baimė. Grįžta diktatas, o kita vertus - atgimsta pataikavimas naujai senai valdžiai. Baimė ir pataikavimas - nejaugi toks bus dabar Lietuvos „atgimimas”? Laikraštininkai ir filosofai toliau sėja sumaištį žmonių protuose. Lietuvos Sąjūdį pravardžiuoja visokiais numeriais, o visoje Sajūdžio laisvės kovoje nemato nei valstybės atkūrimo, nei sudėtų šventų aukų, tik vargšus nuverstus komunizmo stabus. Iš tikrujų gerai, kad nepriklausomos Lietuvos policininkų nebepastatys saugoti Lenino ir Kapsuko paminklų. Nėra ko dėl to ašarą braukti. Pasipiktinusį jaunimą mėgina sugėdyti, o tebemiegantį - toliau migdyti ir girdyti. Tikintiesiems vėl skleidžia pasakas apie tariamai kilnų, o ne išreikalautą Katedros ..grąžinimą”. Matyt, ir Gorbačiovas po nepavykusio Lietuvos smaugimo, nepatenkinęs LKP vilčių apie „prezidentinį valdymą”, kilniai ir geranoriškai sugrąžino mums nepriklausomybę. Tie, kurie griovė pradėtą statybą ir trukdė atkurti Lietuvą, pasityčiodami stumdė teisingumo ieškančius žmones ir mėtė iš darbo sąjūdininkus, dabar siūlo pamiršti praeitį. Pamirškite, kieno praeitis negarbinga, bet ne visi pamirš. Ar gali ją pamiršti kankinių kaulai ir skausmo kryžiai? O visos Lietuvos praeitis tokia skaudi ir tokia garbinga - jos nevalia pamiršti. Žinomas juk senovės posakis, kuriuo daktaras Jonas Basanavičius pradėjo aną Lietuvos atgimimą: žmonės, nepažįstantys savo praeities, visada lieka vaikai. Lietuva dabar sutrikusi, išvarginta, supriešinta, bet jai dar negresia suvaikėjimas. Yra kita grėsmė - bauginimu ir persekiojimu palaužti laisvės dvasią, skatinti vergo dvasią. Turėsime gintis, kad žmonės nebūtų mėtomi iš darbo dėl dalyvavimo Sąjūdyje ar nepriklausomybės pažiūrų, kad kolūkių grąžinimas nesustabdytų žemės grąžinimo, kad nebūtų griaunami valstybės apsaugos pamatai, gniaužiama minties ir spaudos laisvė, o naujoji senoji valdžia nesuartėtų su nusikaltėlių pasauliu. Todėl Lietuvos Sąjūdis ir vėl visus kviečia: nebijokite, kelkitės, telkitės.


DAR KARTĄ APIE B. JELCINO VIZITĄ Į JAPONIJĄ

Rusijos vicepremjeras A. Šochinas pareiškė, kad prezidento B. Jelcino atidėtas vizitas į Japoniją turbūt įvyks šių metų pabaigoje arba kitų pradžioje. Tai jis pasakė kalbėdamas su Kyodo Tsushin korespondentu. Pažymėta, kad vizito perspektyva priklauso ne tik nuo Rusijos vyriausybės, bet ir nuo padėties Japonijoje.


SNO kariuomenė nekartos praeities klaidų0

Paimta Katangos sostinė; Protestas Anglijos vyriausybei

Reuterio agentūros korespondentas praneša iš Leopoldvilio, kad SNO kariuomenės airių daliniai šiandien užėmė Kipušį Rodezijos–Katangos pasienio rajone. Apie tai Leopoldvilyje pranešė SNO atstovas. Netoli Kipušio, kaip žinoma, yra didelė Katangos separatistų karinė stovykla, kurioje taip pat sutelkti svetimšaliai samdiniai. SNO operacijų Konge vadovas Gardineris, praneša Reuterio agentūros korespondentas, pareiškė, kad SNO kariuomenė neketina kartoti praeities klaidų ir sustabdyti puolimo. „Mes būsime tiek ryžtingi, kiek įstengsime“, – pareiškė jis spaudos atstovam


Šiandie prasideda T. S. plenumo sesija; Kas iki šiol svarstyta T. S. tarybos posėdy

Vakardienos Tautų Sąjungos tarybos posėdy buvo išklausytas suomių užsienių reikalų ministerio Procope padarytas pranešimas apie kai kuriuos kolonijų mandatus. Palietus pranešime Sirijos mandatą, Briandas pareiškė, kad Prancūzija esanti nusistačiusi ir toliau bendradarbiauti su šituo jos valdžioj esančiu kraštu liberaline dvasia. Paskui anglų užsienių reikalų ministeris Hendersonas padarė pranešimą dėl laisvojo Dancigo miesto konstitucijos pakeitimo ir apie tarptautinio Hagos tribunolo nutarimą, kuriuo buvo atmestas Dancigo prašymas leisti jam įstoti nariu į tarptautinę darbo organizaciją. Konstitucijos pakeitimai lygiai, kaip ir Hagos tribunolo sprendimui Tautų Sąjungos taryba pritarė. Vėliau tam pat posėdy buvo svarstomi vokiečių Volksbundo Aukštojo Silezijoj pateikti skundai. Jie buvo išspręsti po ilgų debatų. Italų užsienių reikalų ministeris Grandi pranešė, kad paskutinių metų Tautų Sąjungos tarybos nutarimas padaryti Hagos tarptautinio tribunolo reviziją dėl Kūbos, Santo Domingo ir Guatemalos pasipriešinimo negalėjo būti įvykdytas. Jis pridūrė, kad Tautų Sąjungos plenumas turės apsvarstyti klausimą, ar negalės būti padaryta kai kurių pakeitimų tarptautiniam tribunole, neišeinant iš dabartinio statuto ribų. Tam pat vakardienos priešpietiniam Tautų Sąjungos tarybos posėdy įvyko ginčas tarp vokiečių užsienių reikalų ministerio Curtiaus ir prancūzų — Briando. Posėdžio pabaigoj buvo paliestas Saro sričių klausimas. Curtius pakartotinai pareiškė vokiečių vyriausybės nusistatymą, kad, evakuavus Reino kraštą, Saro sričių geležinkelių kariška prancūzų sargyba neturinti jokios prasmės. Curtius priminė, kad šita sargyba savo laiku buvo įsteigta Reino kraštą okupavusiai kariuomenei sujungti su Prancūzija. Briandas atsakė, kad lig šiol Saro sričių geležinkelių apsauga buvusi reikalinga, tačiau Prancūzija sutinka atšaukti savo kariuomenę kaip tik tas daugiau nebus reikalinga. Po ilgesnių diskusijų šita tema abu ministeriai sutiko Saro sričių geležinkelių sargybos sumažinimo ar atšaukimo klausimą išspręsti vėliau. Taryba tam pritarė. Vakar po piet jokio oficialaus posėdžio Ženevoj nebuvo. Įvyko tik visa eilė privačių pasitarimų tarp atskirų delegacijų. Buvo jaučiamas intensingas rengimasis šiandien prasidedančiai Tautų Sąjungos plenumo sesijai. Gyvai diskutuojamas šios sesijos pirmininko klausimas. Manoma, kad juo bus rumunų delegatas Titulescu. Vakare anglų užsienių reikalų ministeris Hendersonas priėmė spaudos atstovus, kuriems pareiškė, kad prancūzų vyriausybės projektas įsteigti Jungtines Europos Valstybes yra klausimas, kuris smarkiai interesuoja ir kitas Tautų Sąjungoj atstovaujamas valstybes. Jis pareiškė pasitenkinimo, kad vakardienos Europos valstybių konferencijoj buvo vienu balsu priimtas anglų vyriausybės pasiūlymas pavesti šitą svarbų klausimą išspręsti Tautų Sąjungos plenumui. Hendersonas mano, kad Tautų Sąjunga paskirs specialią studijų komisiją, kuri nuodugniai ištirs šitą klausimą. Tam atlikti bus reikalinga ilgesnis laikas. Tačiau, Hendersono nuomone, toks svarbus klausimas negali būti vienu užsimojimu be rimtesnio pasirengimo išspręstas. Baigdamas pasikalbėjimą, Hendersonas pareiškė vilties, kad 11 asmenų komiteto pranešimas apie Tautų Sąjungos ir Kelogo paktų suderinimą bus Tautų Sąjungos plenumo vienu balsu priimtas. Vakar iš Ženevor netikėtai išvažiavo italų užsienio reikalų ministeris Grandi. Jo išvažiavimas sukelė įvairių kalbų.


Didžiosios Britanijos užsienio reikalų sekretorius Robinas Cookas gynė NATO sprendimą pakviesti tik tris Vidurio Europos valstybes, teigdamas, kad atsargiai plėsdamasis aljansas galės būti “taikos mūsų žemyne karinis garantas”. R. Cookas vakar sakė kalbą per Didžiosios Britanijos parlamente vykusias diskusijas dėl Lenkijos, Čekijos ir Vengrijos pakvietimo ratifikavimo. Bendruomenių rūmai vakar po pietų turėjo priimti galutinį sprendimą dėl Šiaurės Atlanto sutarties organizacijos plėtimo. Ratifikavimo procesą užbaigs dar šį mėnesį surengti debatai aukštuosiuose Lordų rūmuose. “Sėkmingo plėtimosi nauda bus didelė tiek senosioms, tiek ir naujoms organizacijos narėms. NATO plėtra - logiškas atsakas į šaltojo karo pabaigą ir geležinės uždangos subyrėjimą”, - tvirtino sekretorius britų parlamentarams. Jis priminė, kad NATO narėmis norėjo tapti ir daugiau šalių. Nuspręsti, kurias iš jų pakviesti į sąjungą, buvo išties nelengva. “Šiam požiūriui oponavo teigiantys, kad NATO turėtų plėstis tiek, kiek pajėgia”, - sakė R.Cookas. “Mes nepadarytume paslaugos kitoms, irgi stoti į NATO norinčioms šalims, jei plėstumės taip sparčiai, kad organizacija nebepajėgtų būti taikos mūsų žemyne karinis garantas”. R.Cookas atmetė teiginius, kad plėtimas kainuos dešimtis milijardų dolerių, ir sakė sutinkąs su minima 1-1,5 mlrd. JAV dolerių suma. Per dešimtmetį Didžioji Britanija plėtroms reikmėms numato skirti 110 milijonų svarų sterlingų (715 mln. litų).


TASS-o korespondentas H. Frimenas praneša: Jungtinių Valstijų vyriausybė pradėjo naują seriją veiksmų, persekiodama pažangius amerikiečius pagal Makareno įstatymą, kurį teisės specialistai laiko rūsčiausiu įstatymu, kada nors galiojusiu Jungtinėse Valstijose. Pagal šį įstatymą įsteigta valdyba ardomajai veiklai kontroliuoti pradėjo seriją posėdžių, siekdama nustatyti, ar dešimt teisingumo ministro nurodytų asmenų turi registruotis teisingumo ministerijoje kaip Komunistų partijos nariai. Šios valdybos veikla jau buvo apibūdinta kaip juridinės procedūros parodija ir rimtas elementarių demokratinių teisių pažeidimas. Užsiregistravę pagal Makareno įstatymą asmenys bus persekiojami pagal kitą įstatymą, kuris žinomas Smito įstatymo pavadinimu. Prieš kelerius metus buvęs senatorius Haris Keinas, atstovavęs Vašingtono valstijai, atsistatydino iš valdybos ardomajai veiklai kontroliuoti pirmininko posto ir pasmerkė Makareno įstatymą ir šią valdybą. Jis apkaltino vyriausybę tuo, kad ji naudoja „ginklą iš tirono arsenalo“, ir įspėjo, kad antikomunizmo liga gali paskatinti Jungtines Valstijas žengti į fašizm


N. A. Bulganinas priėmė Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Prezidentą Josipa Broz‑Tito

Birželio 4 d. Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Prezidentas draugas Josipas Broz‑Tito aplankė TSRS Ministrų Tarybos Pirmininką draugą N. A. Bulganiną. Draugą Tito lydėjo Sąjunginės vykdomosios večės Pirmininko pavaduotojas Edvardas Kardelis, valstybės sekretorius užsienio reikalams Koča Popovičius. Sąjunginės vykdomosios večės narys Mijalko Todorovičius, Chorvatijos Liaudies Respublikos Vykdomosios večės Pirmininkas Jakovas Blaževičius ir Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Nepaprastasis ir įgaliotasis Ambasadorius TSR Sąjungoje Velko Mičiunovičius. Priėmime dalyvavo TSR Sąjungos Užsienio reikalų ministras D. T. Sepilovas ir TSRS Nepaprastasis ir įgaliotasis Ambasadorius Jugoslavijos Federatyvinėje Liaudies Respublikoje N. P. Firiubinas. Įvyko draugiškas N. A. Bulganino ir Josipo Broz-Tito pasikalbėjimas.


NIUJORKAS. (TASS-ELTA). Kaip praneša Amerikos spauda padėtis Kuboje ir toliau tebėra labai įtempta. Sant-Jago mieste streikuoja didelės daugumos įmonių ir įstaigų darbininkai bei tarnautojai. Streikas apėmė šešis kitus šalies rytinės dalies miestus. Vakar tarp vyriausybės kariuomenės ir sukilėlių pajėgų, kurioms vadovauja jaunimo veikėjas Fidelis Kastro, vėl įvyko susirėmimas. Kubos armijos štabo komunikate sakoma, kad mūšis vyko rajone į pietus nuo Sieros-Maestros kalnų (Orjentės provincija). Užmušta 10 Kastro šalininkų. NIUJORKAS. (TASS-ELTA). Kaip praneša laikraštis „Diario de Nuevajork”, Kubos emigrantų darbininkų demokratinis komitetas Niujorke kreipėsi laišku į AFT-KPP, kuriame ragina profsąjungų narius nekrauti ir nepervežti daugiau ginklų į Kubą. „Batistos vyriausybė, — sakoma laiške, — turi labai daug visokių ginklų, kuriuos jai pateikė JAV vyriausybė”, ir „panaudoja juos pilietiniame kare, kuris apėmė mūsų tėvynę”. Havanoje išeinantis žurnalas „Boemija“ spausdina atvirą rašytojo Andreso Valdespino laišką naujam JAV ambasadoriui Kuboje Smitui. Laiške sakoma, kad Kubos liaudis stoja prieš Batistos diktatūrą, ir pasakojama apie nešvarią veiklą ankstesniojo JAV ambasadoriaus Gardnerio, kuris atvirai rėme Batistą ir tiekė jam ginklus, kurie naudojami prieš Kubos liaudį. Perspėjęs, kad tokia politika yra kišimasis į šalies vidaus reikalus, Valdespino pareiškia: „Vyriausybių, atėjusių į valdžią su jėgos pagalba, stiprinimas ekonominiu ir kariniu atžvilgiais priešingai liaudies valiai sukelia piliečių nepaklusnumą, kuris gali virsti pilietiniu karu, kaip tai ir yra šiuo metu Kuboje.


HITLERINIAI fašistai ir jų pakalikai — lietuviškieji buržuaziniai nacionalistai, žvėriškai neapkęsdami liaudies, siekė susidoroti su darbo žmonėmis. Neseniai respublikos gyventojai plačiai sužinojo apie fašistų įvykdytą kruviną tragedija Eišiškių rajono Šiandien pasakojame mūsų skaitytojams apie juoduosius fašistų budelių darbus Klaipėdos rajono Ablingos kaime. KUR šiandien tęsiasi „Kovo aštuntosios” kolūkio laukai, yra Ablingos kaimas. Jis gražiausias iš visų Ankopčio apylinkės kaimų: čia medžiais apaugusios gražios kalvos, puikus pušynėliai ir lankos. Bet žemdirbių gyvenimas buržuazinės Lietuvos metais buvo juodas ir sunkus: smėlingose dirvose mažai kas užaugdavo, ir žmonės nuo ankstyvo ryto iki nakties savo prakaitu laistė nederlingą smėlį. Tik noras gyventi ir viltis sulaukti geresnės ateities suteikdavo jiems jėgų… Su dideliu džiaugsmu Ablingos kaimo gyventojai sutiko 1940 metais Tarybų valdžios atkūrimą Lietuvoje. Jie vieningai dalyvavo rinkimuose ir su džiaugsmu balsavo už komunistų ir nepartinių bloko kandidatus, visomis jėgomis stiprino Tarybų valdžią respublikoje. BET neilgai teko Ablingos kaimo gyventojams džiaugtis nauju gyvenimu. 1941 m. užpuolus fašistams mūsų tėvynę, į Ablingos kaimo pusę pasipylė žmogžudžiai su atraitotomis rankovėmis ir „eses“ ženklais. Ten, kur dabar yra Žemgulių septynmetė mokykla, sustojo motociklininkų kuopa. Prie vieno motociklo, kurio priekaboje sėdėjo karininkas su esesininko ženklais, kareiviai atitempė vieną valstietį. Sužinoję reikiamą kryptį, vokiečiai nudulkėjo Andriejavo link. Jie nemažino greičio net pasukę į kaimo keliuką. Štai ir Ablingos kaimas. Hitlerininkai sustabdė motociklus. Stvėrė automatus, kulkosvaidžius ir apsupo kaimą. Jų turimais duomenimis, čia turėjo būti įsitvirtinęs Raudonosios Armijos dalinys. Tiesa, anksčiau jis čia buvo, bet jau prieš savaitę buvo persikėlęs kitur. Fašistai atidengė uraganišką ugnį. Jie šaudė į kiekvieną krūmą, į kiekvieną medį, bet nė vieno atsakomojo šūvio neišgirdo. Po poros valandų, įsitikinę, kad tarybinių karių nėra, jie įsibrovė į kaimą. Garsiai šūkaudami ir trepsėdami vinimis kaustytais batais, atsmaukę ant pakaušio šalmus ir pasiraitoję rankoves, esesininkai lakstė po kiemus, šaudydami vištas, gyvulius ir tempdami iš trobų į lauką vyrus. — Kur rusų kareiviai? — šūkalojo apsiputoję hitlerininkai. Kada jie išėjo? Tačiau visi ablingiečiai tylėjo. Fašisto karininko įsakymu, visus kaimo vyrus suvarė į daržinę. Moterys su vaikais ant rankų ėjo paskui vokiečius, maldaudamos, kad paleistų vyrus. Tačiau budeliai tik juokėsi, žiūrėdami į moterų ašaras. Staiga pasigirdo šūviai, ir visa eisena sustojo. Visų žvilgsniai nukrypo į šūvių pusę. Visiškai netoli žmonės pamatė prie namo pririštus du jaunuolius, į kuriuos šaudė apie penketas hitlerininkų. Tai buvo dvidešimties metų jaunuoliai aktyvistai Petras Šakinis ir Antanas Sausaris. Juos, nespėjusius pasislėpti, išdavė buržuazinis nacionalistas Bukys. Pas Sausarį vokiečiai rado pistoletą. Ir štai dabar juos sušaudė, o namą, prie kurio buvo pririšti, uždegė. Keturiasdešimt penki žmonės buvo suvaryti į daržinę. Visas kaimas tarytum išmirė. Girdėjosi tik girtų „pasaulio užkariautojų” balsai. Senutė Baltonienė pasiryžo prašyti kareivių, kad paleistų jos vyrą ir šešis vaikus. Štai ji priėjo prie vokiečių puskarininkio, kuris, atsisėdęs ant jau tuščios šovinių dėžės, grojo lūpine armonikėle. Atsiklaupusi ant kelių, sunėrusi rankas ir liedama ašaras, ji prašė pasigailėti jos vaikų. Didžiulės ašaros biro ant dulkėtų vokiečio batų. Jis lėtai pakėlė koją, aplaistytą moters ašaromis, stipriu spyriu pastūmė ją ir garsiai nusikeikė. IŠTISĄ naktį girtavo vokiečiai. Ir tik išaušus rytui, nutilo jų gargaliavimas, kuri pakeitė ginklų žvangėjimas. Vėl atsidarė daržinės durys. Keikdamiesi ir stumdydami šautuvų buožėmis, jie ėmė varyti žmones iš daržinės laukan. Ir vėl pasigirdo moterų ir vaikų verksmai. Vokiečiai išskyrė iš suimtųjų aštuonis vyrus šoviniams nešti. — Nenešime, vyrai! — šūktelėjo dvidešimt dvejų metų jaunuolis Domas Baltonis. — Nenešime, nenešime! — pritarė jam kiti. — Lai patys kraugeriai nešasi! Visa tai dar labiau įsiutino esesininkus, kurie dar žiauriau šautuvų buožėmis ėmė daužyti suimtuosius. Įsiutę hitlerininkai nuvarė žmones į netoliese esančią daubą. Visus juos sustatė į vieną eilę. Štai, išdidžiai pakėlęs galvą, stovi senasis Baltonis, kurio žilus plaukus taršo nuo Baltijos dvelkiąs vėjelis. Greta jo stovi vyriausias sūnus Domas su savo jauna žmona, sūnūs Boleslovas, Vladas, dukterys Barbora ir Stefanija. O štai greta ir Žebrauskas su savo žmona. Ant kairės rankos jis pasisodinęs dvejų metų sūnelį, dešiniąja ranka apkabinęs savo alpstančią žmoną, kurios glėbyje vos kelių mėnesių mergytė. Šalia motinos stovi kaimo gražuolė ir dainininkė aštuoniolikamete Paulina. Toliau Martinkienė su savo sūnumi Juozu ir jo žmona Ona. Atstatęs į priekį savo plačią krūtinę ir apkabinęs žmoną, stovi Srėbalius. Motinos rankose penkių mėnesių duktė Joana. Čia pat ir senasis Rimkus su sūnumis Antanu ir Stasiu. Fašistiniai budeliai suguldo visus kniubsčius. Pasigirsta pirmieji šūviai, paleisti į beginklius žmones. — Jėzau, Marija! — sušunka širdį veriančiu balsu jaunoji Domo Baltonio žmona. Ji truputi pakyla ant kelių ir, rankomis griebdama už krauju apsipylusios krūtinės, krinta ant vyro lavono. — Būkite prakeikti, budeliai! — šaukia gyvieji. Tačiau juos greitai nutildo žmogžudžių kulkos. Baigę šį „darbą”, hitlerininkai pasileido į kaimą ir ėmė padeginėti namus. O dauboje, kur neseniai stovėjo gyvi žmonės, beliko tik lavonai. Gyvi išliko tik penkių mėnesių amžiaus Joana Srėbaliūtė, kurios abu delnus drauge su motinos galva sutrupino žmogžudžių kulkos, ir senutė Martinkienė, kurios plaukai nuo tos valandos pasidarė baltesni už sniegą. Susirinkę gretimų kaimų žmonės, o taip pat ir likę gyvi nužudytųjų giminės palaidojo fašistinių budelių aukas. Klaipėdos rajono darbo žmonės niekada nepamirš žuvusių, kurie buvo pradėję kurti naują gyvenimą. Žodžiai, parašyti ant paminklo: „Čia ilsisi nekaltos karo aukos” ir po daugelio metų primins mūsų vaikams apie šiurpius fašistų darbus.


Atmainos Vokietijos diplomatiniam korpuse.

,,Berliner Tageblatt“ žiniomis, Stresemanui sugrįžus į Berlyną, laukiama didelių atmainų Vokietijos diplomatiniam korpuse. Pasiuntiniu Rygon skiriamas ligšilinis užsienių reikalų ministerijos referentas karo kaltės klausimu d-ras Stieve, o Talinan – generalinis konsulas Barcelonoj Schroetter, kurs savo laiku buvo pasiuntiniu Lietuvoj. Rytų skyriaus vedėjas d-ras Wallrot skiriamas pasiuntiniu Kopenhagon, o vedėjo vietą gauna ligšiolinis padėjėjas d-ras Dirksen. Be to, keičiami ambasadoriai Japonijoj ir Brazilijoj ir pasiuntiniai Begljoj ir Pietųslavijoj E.


1Šiaurės Airijoje vyksta protestuotojų ir policijos karas

Vakar Didžiosios Britanijos ministro pirmininko rezidencijoje Londone Dauning Stryte baigėsi Tony Blairo ir Šiaurės Airijos protestantiško Oraniečių ordino vadovų derybos. Abi pusės sutarė tęsti dialogą ir toliau ieškoti būdų, kaip sumažinti įtampą provincijoje. Pusantros valandos trukęs susitikimas buvo pirmasis Didžiosios Britanijos premjero susitikimas su oraniečiais nuo praėjusio sekmadienio, kai Šiaurės Airijoje Portadauno priemiestyje Dramkryje valdžios atstovai sustabdė tradicinę protestantų eiseną ir neleido jai pasukti per katalikų kvartalą. Dėl šio konflikto Šiaurės Airijoje kilę neramumai nesibaigia jau keturios naktys iš eilės. Per neramumus sužeista dešimtys policijos pareigūnų, susprogdinta šimtai benzino bombų, sudeginta šimtai automobilių, autobusų, katalikų namų bei mokyklų. Kaip pasakė oraniečių keturių narių delegacijos narys Williamas Binghamas, protestantai yra susirūpinę padėtimi Šiaurės Airijoje ir žada tęsti dialogą su Didžiosios Britanijos vyriausybe. Anot delegacijos vadovo Deniso Watsono, diskusijos su Blairu buvusios “nuoširdžios ir vaisingos”. Apie jų rezultatus delegacija praneš Portadauno apygardos gyventojams. Didžiosios Britanijos premjero atstovas teigiamai įvertino Oraniečių ordino vadovybės pastangas “neleisti atmosferai per daug įkaisti”. Blairas taip pat pasiryžęs tęsti dialogą. Nors padėtis esanti labai sudėtinga, Didžiosios Britanijos premjeras neturi įgaliojimų keisti nepriklausomos Paradų komisijos sprendimo, sakė jo atstovas. Didžiosios Britanijos vyriausybės vadovas šiuo metu kol kas neketina apsilankyti Šiaurės Airijoje. Visuotinai bijoma, kad įtampa Šiaurės Airijoje dar padidės šį savaitgalį, nes junionistai protestantų pajėgų pergalės 1690 metais prieš katalikus metinėms paminėti visoje provincijoje ketina surengti iš viso 554 paradus. Nemažai jų gali baigtis antivyriausybiniais išpuoliais bei riaušėmis. Kol britų premjeras derėjosi su Oraniečių ordinu dėl uždrausto protestantų parado per katalikų rajoną, Šiaurės Airijos saugumo pajėgos vėl patyrė ginkluotą pasipriešinimą, nugriaudėjo sprogimai. Išpuoliai prieš policiją ir armijos dalinius buvo surengti Belfaste, gretimame Niutonabyje bei Portadaune. Policijos pranešimu, vienas incidentas kilo, kai žaisliniu ginklu mojuojantis vyriškis mėgino pavogti policijos patrulio automobilį. Policijai ir kariuomenei taip pat teko lengvomis plastikinėmis kulkomis raminti jau penktą dieną nerimstančius Portadauno pakraštyje, Dramkryje, susirinkusius protestantus. Jie reikalauja leisti jiems žygiuoti Garvahio keliu, kuriuo nuo 1807 metų eidavo ir jų protėviai. Dramkryje naktį susirinkus tūkstančiams Oraniečių ordino narių, į vietą sraigtasparniais buvo išsiųstas specialiai apsiginklavusių policininkų dalinys. Minia į policininkus mėtė fejerverkų raketas, o kai kurie demonstrantai mėgino prasiveržti pro spygliuotas tvoras, neleidžiančias protestantams eiti toliau. Belfaste naktį vyko pavieniai protestantų jaunuolių grupių susirėmimai su policija. Ketvirtadienio rytą prie pagrindinių vyriausybinių pastatų buvo surengtos taikios protesto demonstracijos Oraniečių ordinui paremti. Nuo sekmadienio regione įvyko 437 susirėmimai, per 12 iš jų buvo šaudoma ir 25 kartus sprogdinamos bombos. Regione buvo susprogdinta 412 namų gamybos sprogstamųjų įtaisų. Saugumo pajėgoms pavyko aptikti 1056 panašias bombas. Už riaušių provokavimą ir viešosios tvarkos pažeidimus areštuoti jau 92 žmonės. Buvo pagrobtos 136 transporto priemonės, dar 279 apgadintos. Trečiadienį į provinciją atvyko 400 Karališkojo pulko pirmojo bataliono kareivių. Dar 400 kareivių turėjo atvykti į Šiaurės Airiją vakar. Šiaurės Airijos regioninės vyriausybės vadovas Davidas Trimble’as kreipėsi į dvi nesutariančias religines bendruomenes ir paprašė nedelsiant spręsti krizę. Trimble’as teigė, kad šansų sutaikyti jau 30 metų konfliktuojančias Šiaurės Airijos religines grupuotes, jeigu jos nepradės bendradarbiauti per ateinančias dvi dienas, labai sumažės. Alsterio sekretorė Mo Mowlam pasmerkė išpuolius prieš nekaltas šeimas, katalikus ir policijos pareigūnų žmonas ir vaikus.


Cielminio pareiškimas spaudai apie Lietuvos Latvijos prekybos derybas; „Socialdemokrato“ priekaištai p. Celminiui

Iš Belgijos sugrįžo latvių ministeris pirmininkas Celminš. Kalbėdamas su oficiozu „Briva Zeme“ atstovu apie savo kelionės įspūdžius, Celminš, tarp kitko, pareiškė, kad pravažiuojant pro Kauną, jam tekę kalbėtis su Latvijos pasiuntiniu Liepiniu einamais klausimais. Pasak Celminio, Latvijos delegacija ateinančią savaitę sugrįš į Kauną derybų tęsti ir privesti iki sutarties sudarymo. Latvija įsitikinusi, kad sutartį reikia sudaryti. Derybų eigoj, jo nuomone, gali atsirasti tam tikrų sunkumų, bet juos reikia nugalėti. Latvijos santykiai su jos pietų kaimynu turį pasidaryti geresni. Ir vienas iš tokių žygių bus prekybos sutarties sudarymas. „Jaunakas Zinas“ dėl derybų įdėjo „vieno gerai painformuoto asmens“ pareiškimą apie derybų perspektyvas. Jo nuomone, Lietuvos visuomenės ir vyriausybės sluoksniuose šiuo klausimu pasireiškiančios dvi srovės. Viena, esą, reprezentuodama visuomenės mažumą, siekianti politikos. Ūkiškiems klausimams ji, esą, skirianti antrą vietą, kartu didelio dėmesio kreipdama į bendradarbiavimą ir santykių išplėtimą su Vokietija. Ši srovė Latviją ir kitas Pabaltijo valstybes, esą, statanti į tolesnę vietą. Esą, su ja labai sunku susitarti klausimais, kurie veda į Pabaltijo valstybių suartėjimą. Kita kryptis, daugumos nuomonių, esą, einanti diametraliai priešingai pirmajai. Ji, esą, ginanti ryšius su valstybėmis, kurios geografiškai ir ūkiškai vienodos su Lietuva. Tokių valstybių grupėj Latvija laikoma pirma. Šios srovės nuomone, ekonominių ryšių išplėtimas, esą, artinąs Lietuvą prie Latvijos ir politiškai. Taigi, paviršutiniškai atrodo, laikraščio nuomone, kad prekybos sutarties klausimu Latvijai su Lietuva nebūtų sunku susikalbėti, nes daugumos nuomonių tam esanti palanki. Tačiau taip nesą. Esanti aplinkybė, kuri susitarimą apsunkinanti ir tai esąs Lietuvos „veiklumo romantizmas“. Lietuva šiuo metu, esą, gyvenanti laikotarpį labai panašų į tą, kuris buvęs Latvijoj 1920 metais, kada vyriausybė visomis priemonėmis siekusi išugdyti pramonę, nesigailėdama tam tikslui nei lėšų nei aukštų įvežimo muitų. Rezultate Lietuvoj į kiekvieną nedidelę dirbtuvę jau žiūrima, kaipo į didelę pramonės įmonę ateityje. Net daugiau: jei kyląs sumanymas kurioj nors srity atidaryti kokią nors dirbtuvę ar nedidelį fabriką, vyriausybė jau laikanti savo pareiga paimti šią sritį į savo globą ir remti ją, užkertant kelią svetimai konkurencijai įvežamais muitais. Kad taip išaugintai pramonei nesveika, kad tikresni darbo vaisiai, kada pramonė pastatoma ant tvirtų pamatų, bendradarbiaujant tarp dviejų ar trijų panašių valstybių, — Lietuvoj dar tik nedaugelis suprantąs. Dėl to susitarimas Latvijai derybose gana sunkus. Lietuva bijantis Latvijos pramonės ir rodanti maža palankumo privilegijų suteikimo atžvilgiu Latvijos pramonei. Tuo pat laiku Lietuva siekianti gauti privilegijų savo gaminiams Latvijoj ir dažnai smulkiems pramonės dirbiniams. Tuo būdu iš abiejų pusių atsiradę gana ilgi privilegijuotų prekių sąrašai, kurie tarp savęs dažnai susiduria. Pav., Latvija reikalaujanti muitų palengvinimų savo tekstilės prekėms, bet Lietuva tą pat norinti iškovoti savo audiniams. Klauzulės klausimas, kurio iš karto daugiausia bijota, atrodo, būsiąs laimingai išspręstas. Smarkiai kalbama, kad Lietuvai nepatinkąs Latvijos dalyvavimas Varšuvos konferencijoj, kad dėl jo derybų eigoj jaučiamas atvėsimas. Tokia nuotaika, esą, Kaune tikrai buvusi, bet dabar, kada Latvija delegavusi į Varšuvą, specialistą, ji išnykusi. Taip pat tikimasi, kad sunkumai, kilę Lietuvai sąryšy su užsienių rinkos pasunkėjimu žemės ūkio produktams, paskatinsią Lietuvą prie susitarimo su Latvija. Lietuvos rugius, kviečius, kiaušinius Vokietija, kuri pati siekianti apsaugoti savo žemės ūkį, nenoriai įsileidžianti. Šioj srity Latvija esanti geresnėj padėty, nes jai tų gaminių stinga. Suprantama, palankumas iš vienos pusės turįs būti kompensuotas tokiu pat palankumu iš kitos ir šioj srity, matyt, susitarimo bus pasiekta. Suartėjimu politikai priešingo, vokiečių orientacijos ramsties Voldemaro išsiuntimas iš Kauno taip pat, esą, daugumos laikomas deryboms palankiu faktorium. „Socialdemokrats“, liesdamas „Jaunakas Zinas“ pranešimo dalį, kur kalbama apie atvėsimą prekybos derybų dėl Latvijos dalyvavimo Varšuvos konferencijoj, abejoja, kad, specialistą paskyrus dalyvauti toj konferencijoj, minėtas atvėsimas būtų išnykęs. „Socialdemokrats“ įsitikinęs, kad Celminš savo politika suardęs derybas.


„Dziennik Wilenski“ dėl Pilsudskio straipsnio deda vedamąjį straipsnį pavadintą „Didelė gėda“, kuriame sako, kad po paskutiniojo Pilsudskio straipsnio gėda susitikus su svetimtaučiu pasivadinti lenku, bus gėda svetimoj valstybės viešbuty lenku užsirašyti, nes kiekvienas atmins, kad esi tos tautos, kurią valdo Pilsudskis — garsus savo nepadoriais išsikoliojimais per spaudą. Bepigu, esą, būtų, jei svetimtaučiai informacijas imtų tik iš „Messager Polonais“, kuris visas „riebiąsias“ vietas nutylėjo, bet juk, esą, užsienių laikraščiai turi savus korespondentus, o lenkiški laikraščiai taip pat nueina į užsienius. Juk, esą, kitur kaip tik tas vietas lenkiškai suprantantieji išvers ir be jokių skrupulų spausdins, nes jiems nėra reikalo gėdytis už lenkus. O lenkams po to, esą, bus gėda, didelė gėda pasisakyti „jestem Polakiem“.


Perskaitę žinomo Sąjūdžio publicisto parašytą kreipimąsi, nieko naujo jame nerandame. Tos pačios ritualinės frazės, tie patys graudenimai, gąsdinimai ir bėdų vertimas nuo sergančios galvos ant sveikos. Pagal principą: pats muša, pats rėkia. Įdomu paklausti: kas gi supriešino ir išvargino per tuos dvejus su viršum metų Lietuvą? Kas vaikė iš darbo išmanančius žmones vien todėl, kad jie turėjo savo nuomonę, ir prikimšo visur neišmanėlių, kurie švaistė tautos sukurtas vertybes, viską griovė, nemokėdami statyti?.. Kas apšaukė daugumą žmonių tautos priešais, komunistais, vergais ir pan.? Kas grąžino žmonėms baimę – viena galvoti, o kita - sakyti?.. (Beje, nuo to nukentėjo patsai Sąjūdis, šventai tikėjęs rinkimų pergale.) Pasiskaitykit dar sykį savo pareiškimą, ponai sąjūdininkai, ir pamatysite, kad Jūs žmonėms, be jau girdėtų mitinginių frazių („nebijokite, kelkitės, telkitės”), nieko nesiūlote. Kas tai: deklaruota konstruktyvi opozicija ar karo kirvio iškasimas?


PARTIJA! Koks brangus, koks šventas mūsų liaudžiai šis žodis! Visa, ką mes šiandien turime, kuo džiaugiamės, kuo didžiuojamės - visa tai pasiekėme Komunistų partijos jos išmintingo vadovavimo dėka. Socializmo šalies žmonės, kurdami naują gyvenimą, daug vargo matė, daug išmėginimų patyrė, daug sunkumų pergyveno. Tačiau visuomet jie nugali kliūtis, randa savyje jėgų ir energiJos. Jų neišsenkamos jėgos šaltinis, pergalių laidas - partija. Dar nebuvo atsitikimo, kad Haudis nepaklustų partijos valiai, partijos kvietimui. Taip yra todėl, kad partija nuolat rūpinasi žmonių gerove. Müsų laimėjimai dideli. Kad ir kaip šmeižtų mus priešai, jiems nepaneigti to, ką stato tarybinio žmogaus darbšti ranka, ką sukuria jo šviesus protas. Naujos milžiniškos statybos, naujos galingos elektrinės, auksinių javų Jūros anksčiau nenaudotose žemėse aiškiai rodo, kad mes siekiame taikos, kuriame laimingą, šviesų gyvenimą. Savaime niekas neatsiranda. Reikia daug ir atkakliai dirbti. Tarybinių žmonių darbą nuolat vairuoja Komunistų partija. Ji mato, kur lengviau nugalimos kliūtys, ji pastebi taip pat, kur reikalinga jos tėviška parama. Partija pastebėjo, kad reikia atkreipti rimtą dėmesį į žemés ükį, kad kai kuriems kolūkiams trūksta šeimininkiškų rankų, sumanių vadovų. Ir pakvietė partija geriausius savo sūnus ir dukras palikti įstaigas, palikti aukštujų mokyklų auditorijas, palikti fabrikų cechus ir eiti ten, kur šiuo metu ypač reikalingos naujos jėgos. Šiandieną kolūkiečiai dėkoja partijai. Jiems vadovauti atėję trisdešimttūkstantininkai padarė didelį posūkį daugelio žemės ūkio artelių gyvenime. Jie šeimininkiškai émé tvarkyti kolūkius, jie surado ten slypinčius neišnaudojamus ekonominius rezervus, jie sugebėjo uždegti žmonese meilę gimtiesiems kolūkiams, meilę darbui. Partijos XX suvažiavimas nubrėžė tarybinei liaudžiai didelius uždavinius. Liaudis drąsiai juos vykdo, nes mato, kad jos darbas eina jos pačios gerovei. Kasdien te višką partijos rūpinimąsi jaučia ir mūsų jaunimas, kuris turi visas sąlygas, visas galimybes aktyviai dalyvauti šalies gyvenime. Mūsų šalies jaunoji karta - drąsių, ryžtingų komunizmo statytojų karta, jai atviri visi keliai. Lenino komjaunimas, kuris jungia geriausiąją tarybinio jaunimo dalį, nuo pat savo įsikūrimo dienos žengia partijos nurodytu keliu, mokosi iš partijos veikia jos mokomas ir vadovaujamas. Sekdama partijos pavyzdžiu, komjaunimo organizacija nuolat kelia jaunimo politinį ir gamybinį aktyvumą, auklėja jaunimą komunistine dvasia. Tarnauti partijai, liaudžiai - toks yra komjaunimo tikslas. Šiuo metu VLKJS nariai, visas tarybinis jaunimas aktyviai dalyvauja visaliaudinėje kovoje dėl partijos XX suvažiavimo nutarimų įgyvendinimo. Milijonai Tarybų šalies jaunuolių ir merginų dirba įvairiose ūkinės ir kultūrinės statybos srityse, atiduoda visas savo jėgas padidinti gamybą, gerinti produkcijos kokybę, mažinti jos savikainą, išnaudoti įvairius vidinius rezervus įmonėse, kolūkiuose, MTS, statybose. Atsiliepdami į partijos kvietimą, šimtai tūkstančių jaunų entuziastų išvyko dirbti į Šiaurės, Rytų ir Donbaso naująsias statybas, į plėšinių žemes. Partijos apdovanojimas – Lenino ordinas - komjaunimui - tai dar vienas įrodymas, kaip partija vertina komjaunimo, jaunuolių darbą, kaip skatina naujiems darbo žygiams. Pats svarbiausias Lenino komjaunimo uždavinys – komunistinis jaunimo auklėjimas. Komjaunimo organizacijos, gerindamos jaunimo auklėjimo darbą, privalo kelti jaunimo revoliucinį budrumą, duoti atkirtį nesveikoms nuotaikoms. Kiekvienos pirminės komjaunimo organizacijos pareiga - padėti jaunimui suprasti marksizmo-leninizmo idėjas, tapti šauniais komunizmo statytojais. Tarybinis jaunimas - tai šviesi mūsų Tėvynės ateitis. Tik atkaklioje ryžtingoje kovoje už Komunistų partijos reikalą, už liaudies interesus jaunimas gali pilnai panaudoti visą savo energiją, išeiti tikrąją gyvenimo mokykla, tapti tvirta senosios kartos pamaina. Partija kviečia jaunimą, kaip ir visą tarybinę liaudį, dirbti vis geriau ir geriau, kad dar labiau stiprėtų mūsų socialistinė valstybė, kad dar geriau gyventų žmonės, kad mūsų šalis visuomet būtų nenugalima tvirtové priešams, rodytų pavyzdį viso pasaulio darbo žmonėms. Mūsų respublikos komjaunimo organizacija, vadovaujama partinės organizacijos, dar aktyviau stos į visaliaudinę kovą už partijos XX suvažiavimo nutarimų igyvendinimą, naujais puikiais laimėjimais sutiks Socialistinės valstybės 40-ąsias metines. Mes tikime naujomis pergalėmis, tikime dar šviesesne ateitimi, nes kelią į komunizmą mums nušviečia didžioji Partija. Šias savo mintis mes dar kartą išreiskiame šiandien, rinkdami vietinės valdžios organus, balsuodami už geriausius liaudies sūnus ir dukras.


Šiandien Anglijos spauda atvirai pareiškia, kad JAV yra betarpiškai įsipainiojusios KLR karinės aviacijos pajėgų numušto čiankaišistų lėktuvo „U-2“ šnipinėjamojo skridimo istorijoje. Šnipinėjimo lėktuvų atsiradimą pas Čian Kai-ši pavadinęs JAV „beprotybės ir visiško neatsakingumo aktu“, laikraštis „Deili herald“ smerkia JAV nutarimą „leisti sąjungininkui vykdyti tuos provokacinius veiksmus ir pranešinėti rezultatus Vašingtonui“. Laikraštis pataria Kenedžiui dar kartą „rūpestingai apsvarstyti visą šią pavojingą „U-2“ skridimų politi“. Amerika ne tik pati organizuoja tuos nepaprastai provokacinius skridimus, pareiškė „Deili vorker“, bet ir duoda tuos lėktuvus savo talkininkam


Ką tik pasibaigė hitlerininkų sukeltasis Europos karas, privedęs prie visiško vokiškųjų grobikų sutriuškinimo. Pasiektosios pergalės reikšmė yra didžiulė ne tik plačiosios mūsų šalies tautoms, bet ir viso pasaulio ateičiai. Milžiniškose ligšiol dar nematyto masto kautynėse buvo sutriuškinta pačios juodžiausios reakcijos citadelė – hitlerinė Vokietija. Triumfuoja išvaduotos iš hitlerinio jungo tarybinės tautos, laisvai atsikvėpė nusikračiusios svetimšalių priespaudos lenkų, vengrų, bulgarų, rumunų, Jugoslavijos ir kitų Europos šalių tautos. Raudonąją Armiją išvaduotoją šiandien garbina ne tik visos mūsų šalies tarybinės tautos, bet ir viso pasaulio laisvę mylinčios tautos. Tik Raudonosios Armijos, pakėlusios pagrindinę hitlerinės karo mašinos sutriuškinimo naštą, karių begalinio pasiaukojimo dėka šiandien jos švenčia savo išsivadavimo ir didingosios pergalės šventę. Didžiajame Tėvynės kare atsiektoji pergalė yra fronto karių ir užnugario darbo žmonių jungtinių pastangų vaisius. Lygiai taip pat ji yra visų mūsų plačiosios šalies tautų didvyriško pasiaukojimo vaisius. Didžiojoje išsivadavimo kovoje greta ruso grūmėsi su priešu ukrainietis ir baltarusis, gruzinas ir armėnas, kazachas ir uzbekas, lietuvis ir latvis, estas ir moldavas. Visus juos sujungė kilni tėvynės gynimo, lenininės – stalininės tautų draugystės idėja. Fronto kariai kasdien buvo aprūpinami ginklais ir šaudmenimis, apranga ir maistu, kurie buvo pagaminti Rusijoj, Kazachijoj, Uzbekijoj, Kirgizijoj, Azerbaidžane, Armenijoj, Gruzijoj, Ukrainoj, Baltarusijoj ir kituose mūsų plačiosios šalies kraštuose įvairiausių tautybių žmonių rankomis. Visus šiuos žmones sutelkė į draugę mūsų išmintingoji partija, Lenino – Stalino partija. Tačiau tarybinės liaudies žygdarbyje, kurį ji atliko didžiojo Tėvynės karo metu, ypač išsiskiria đidžiosios rusų tautos nuopelnai. Rusų tauta yra žymiausioji tauta iš visų tautų, įeinančių į Tarybų Sąjungos sudėtį. Rusų tauta davė pasauliui nemirtingąjį Leniną, sukūrusį ir išauklėjusį įžymiųjų revoliucionierių kartą – bolševikų partiją, kurios vadovaujami carų Rusijos darbo žmonės įvykdė didžiąją Spalio socialistinę revoliuciją, įsteigė pirmąją pasaulyje darbininkų ir valstiečių valstybę. Šio didžiojo istorinio posūkio metu rusų tauta subūrė į draugę visas carų Rusijos tautas ne tik carizmo ir buržuazijos viešpatavimo sutriuškinimui, bet ir naujos socialistinės visuomenės sukūrimui. Taikios socialistinės statybos metu, garsiųjų stalininių penkmečių metu rusų tauta pasiaukojančiai teikė atsilikusioms pakraščių tautoms žymią paramą, kurios dėka jos galėjo likviduoti savo atsilikimą, išvystyti savo kraštuose pramonę ir žemės ūkį, pakelti ligi tol nematyto laipsnio savo kultūrą. Ir kai prieš ketverius metus vokiškieji grobikai klastingai užpuolė mūsų šalį, rusų tauta, kaip vadovaujanti Tarybų Sąjungos jėga visų mūsų šalies tautų tarpe, vėl pasirodė savo uždavinių aukštumoje ir pelnė didžiajame Tėvynės kare visuotinį pripažinimą. Rusų tauta sutelkė visas kitas tarybines tautas po pergalingąja Lenino – Stalino vėliava kovai prieš įsiveržėlius fašistus. Ji davė tarybinei liaudžiai garsiuosius Tėvynės karo meto karvedžius – Maršalą Žukovą, su kurio vardu susijęs didvyriškasis Maskvos gynimas, Leningrado gynyba, draugiškosios Lenkijos sostinės Varšuvos išvadavimas, kurio kariuomenė iškėlė pergalės vėliavą Berlyne; Maršalą Konevą – Ukrainos mūšių didvyrį, Pragos išvaduotoją, kurio kariuomenė drauge su Maršalo Žukovo kariuomene įsiveržė į Berlyną; Maršalą Rokosovskį – Stalingrado mūšio didvyrį, karvedị, vadovavusį operacijoms Baltarusijoje, išvijusį vokiečius iš Dancigo ir Štetino; Maršalus Govorovą, Malinovskį, Tolbuchiną ir kitus, kurių vadovaujamos armijos išvadavo iš priešo jungo tarybines žemes ir atnešė laisvę eilei Europos tautų. Lietuvių tauta nuo senovės laikų pažįsta didžiosios rusų tautos draugystės reikšmę, ypač kovoje prieš vokiškuosius grobikus. Toji draugystė buvo sutvirtinta bendrai praliejus kraują Žalgirio laukuose, bendroje abiejų tautų priešakinių žmonių kovoje prieš carizmą. Didžiosios rusų tautos paramos dėka, Lietuvos darbo žmonės 1940 m. nusikratė savųjų plutokratų jungo, 1944 m. – vokškųjų grobikų vergovės, o dabar sėkmingai atstato savo krašto ūkį nuo sugriovimų. Sunkių išbandymų metu didžioji rusų tauta parodė, kad ji turi aiškų protą, tvirtą būdą ir kantrybę. Istorinių tarybinės liaudies pergalių įkvėpėjas ir organizatorius didysis Stalinas, prisimindamas sunkius 1941-42 metus, kada mūsų armija traukėsi, apleisdama brangius mums Ukrainos, Baltarusijos, Moldavijos, Leningrado srities, Pabaltijo, Karelų Suomių respublikos kaimus ir miestus, priėmime Kremliuje Raudonosios Armijos vadų garbei šitaip kalbėjo apie didžiosios rusų tautos vaidmenį Tėvynės karo metu: „Kita tauta būtų galėjusi pasakyti Vyriausybei: Jūs nepatenkinot mūsų lūkesčių, eikit šalin, mes pastatysime kitą vyriausybę, kuri sudarys taiką su Vokietija ir užtikrins mums ramybę. Tačiau rusų tauta nėjo šiuo keliu, nes ji tikėjo savo Vyriausybės politikos teisingumu ir pasiryžo aukoms, kad užtikrintų Vokietijos sutriuškinimą. Ir šis rusų tautos pasitikėjimas Tarybine Vyriausybe buvo ta lemiama jėga, kuri užtikrino istorinę pergalę prieš žmonijos priešą – prieš fašizmą. Ačiū jai, rusų tautai, už šį pasitikėjimą!“ Didžiosios rusų tautos išminties, jos pasiaukojimo, daugelio jos sūnų, kaip ir kitų tarybinių tautų sūnų pralieto kraujo dėka visos mūsų šalies tautos apgynė savo laisvę bei nepriklausomybę ir iškovojo mūsų Tėvynei galutinę pergalę prieš fašizmą. Štai kodėl visos tarybinės tautos, jų tarpe ir lietuvių tauta, siunčia dabar rusų tautai nuoširdžios padėkos ir sveikinimo žodžius: Šlovė didžiajai rusų tautai, mūsų vyresniajam broliui garbingoje lygiateisių tarybinių tautų šeimoje!


Persų įlankoje vėl griaudžia patrankos. JAV ir jos sąjungininkė Didžioji Britanija baudžia Sadamą Huseiną už tai, kad JT inspektorių neįleido į valdančiosios partijos būstinę ir dar kelias vietas. Iš viso JT inspektoriai atliko 400 patikrinimų, bet dabar dėl kelių nepatikrintų vietų bombarduojamas ”Tūkstančio ir vienos nakties” pasakų miestas, senosios civilizacijas lopšys. Sukurtas negeras ir pavojingas precedentas. Oficialiai Irakas baudžiamas, kad Sadamas nori pasigaminti masinio naikinimo ginklų. Tačiau spėlionė, kad bakteriologinis ginklas gali būti gaminamas valdančiosios partijos būstinėje ar diktatoriaus rūmuose, tiesiog juokinga. Kaip žinoma, diktatoriai labai nori gyventi tūkstantį ir daugiau metų, labai rūpinasi ir saugo savo sveikatą: nejaugi gyvens kartu su bakterijomis, branduoliniais reaktoriais, plutoniu ar uranu? Labiau tikėtina, kad dykumu lapės ieško ne branduolinių ginklų ar raketų, o Sadamo galvos. Žinoma, Sadamo Huseino nereikia gailėti. Prieš dešimt metų jis elgėsi kaip Hitleris ar Stalinas - užgrobė Kuveitą, girdi, tai senosios Irako žemės 19-oji provincija. Argumentai girdėti. Kuveitas buvo apiplėštas, žuvo daug žmonių, padegti naftos telkiniai grėsė viso regiono ekologine katastrofa. Jeigu toks prezidentas turėtų masinio naikinimo ginklų, kiltų grėsmė ne tik Artimiesiems Rytams, bet ir pasauliui. Tokia grėsmė per laikotarpį nuo ”Audros dykumoje” (taip vadinosi Kuveito vadavimo operacija) iki ”Dykumos lapių” neišnyko. Šią problemą galima buvo išspręsti per Persijos įlankos karą, tačiau sąjungininkai, priėję Irako sieną, sustojo, net nemėgino nuversti Sadamo Huseino režimo. Vėliau, po karo, sukilo kurdai, sunitai. Bet Vakarai jiems nepadėjo, opozicijos nepalaikė. Sadamo Huseino tankai traiškė sukilėlius. Taigi dykumos lapės paleistos per vėlai. Atrodo, kad kai kurių kritikų tvirtinimai, jog JAV ir Didžioji Britanija gina naftos monopolijų interesus, turi racijos. Karo pašvaistės virš Irako primena 1991 m. sausį, kai Lietuva taip pat laukė atomazgos. Brutalus Sadamo Huseino elgesys Lietuvai savaip padėjo: niekas į jį nenorėjo būti panašus. Daug kas tada manė, kad Sovietų Sąjunga, pasinaudodama tuo, kad Vakarai kariauja Persų įlankoje, užpuls Lietuvą. Tačiau Michailas Gorbačiovas nenorėjo įeiti į istoriją kaip Sadamas. Tas vardas reiškia ”šėtonas”. JAV prezidento apkalta: lengvas gyvenimas ir sunki atsakomybė Vytautas Bruveris Vakar JAV Atstovų rūmai pirmą kartą po 130 metų svarstė prezidento apkaltą. Respublikonai reikalavo ją pradėti nepaisydami dabartinės Irako krizės ir - įdomus faktas - to, kad naujai išrinktas Atstovų rūmų pirmininkas respublikonas Bobas Livingstonas netikėtai prisipažino turėjęs nesantuokinių ryšių. Šis dalykas, žinoma, respublikonus turėjo tiesiog apstulbinti. Iš pirmo žvilgsnio atrodytų, kad tai tik pakenktų tam tikroms JAV prezidento priešininkų moralinėms pozicijoms, tačiau galima teigti (ir nesvarbu, ar pats Livingstonas sąmoningai rėmėsi tokia prielaida darydamas šį pareiškimą), kad tai padėtų suprasti tam tikrus moralinių ir juridinių šio reikalo aspektų santykius. Mat Livingstonas paaiškino, kad jo atvejis nėra identiškas Clintono romanui, nes jis palaikė ryšį ”ne su savo personalo tarnautojomis ir niekad nebuvo prašomas apie tai liudyti prisiekus”. Pastarieji dalykai yra įdomūs ne vien konkrečiu prognostiniu ar informaciniu požiūriu. Jie iškelia bendrą problemą, kuri yra aktuali ir Lietuvai. Tai liudija ne tik posovietinei įstatymdavystei svarbi santykio tarp oficialaus pareigūno vadinamojo ”asmeninio gyvenimo” ir jo pareigų bei politinių funkcijų problema. Prisiminkime, kad po Jungtinių Valstijų prokuroro Kennetho Starro ataskaitos viešo paskelbimo, daugelis Lietuvos piliečių (nors jų apklausa buvo vykdoma pusiau juokais) piktinosi ir užjautė JAV prezidentą, teigdami, kad jis ”irgi žmogus” ir turi teisę į ”asmeninį gyvenimą”. Tai išgirdus susidarė įspūdis, kad Lietuvos visuomenė turi rimtų elementariosios pilietinės ir teisinės sąmonės arba bendrosios galvosenos apie politiką spragų. Amerikos visuomenės - demokratijos ir modernumo etalono - pavyzdys, kaip kontrargumentas čia netinka, nes, kaip parodė tos pačios apklausos, nors amerikiečiai ir nepritaria (58 proc.) apkaltos svarstymui, tačiau tuo pat metu mano, kad, pritarus nors vienam kaltinimo punktui, prezidentas turėtų palikti savo postą. Kad viską turi nulemti būtent juridiniai aspektai, Lietuvos visuomenei tiek užsienio, tiek savų pareigūnų atveju vargu ar rūpi. Be to, etiniai amerikiečių ir lietuvių argumentai skiriasi iš esmės; pagaliau būtent jais, kaip apskaičiuotu ir pozityviu pagrindu, ir rėmėsi agresyvus šio skandalo viešumas. Tiesa, tai, kad jis turėjo tokių politinių padarinių (neseni JAV rinkimai, kuriuose respublikonai patyrė pralaimėjimą), rodo dviprasmišką garsiojo amerikiečių ”puritoniškumo” padėtį. Tačiau vargu ar ”puritoniškumas” Amerikos socialiniame ir politiniame gyvenime bei savivokoje apskritai reiškė ką nors apibrėžta. Būtent tai su pašaipa ne kartą pastebėjo pasaulis, sekęs triukšmingą šio skandalo raidą. Taigi, svarstant apkaltą svarbiausi ir įdomiausi turėjo būti teisiniai debatai, ar JAV prezidentas įvykdė sunkius ”valstybinius nusikaltimus ir nusižengimus”, kai nuslėpė savo romaną su Baltųjų rūmų stažuotoja, tinkančia jam į dukteris. Juridinis šių dalykų skyrimas turėtų likti patikėtas pačių svarstančiųjų kompetencijai, tačiau adekvačiai suprasti šį reikalą aiškiai trukdo tai, kad mes dažnai neatsižvelgiame į vieną paprastą aplinkybę į tai, ką įprasta vadinti ”veiksmo vieta”: Baltieji rūmai, Ovalinis kabinetas, Kalbantis telefonu su senatoriais. Juk būtent tai iš karto parodo, kaip pats kaltinamasis žmogus suvokia ne tik savo padėtį, bet ir tų pareigų - Jungtinių Amerikos Valstijų prezidento - uždedamus įpareigojimus ne tik specialioms r įprastąja prasme ”svarbioms” politinėms funkcijoms, bet ir apskritai kiekvienai banalios kasdienybės akimirkai. Jis prisipažįsta ”padaręs klaidą”. Panašios klaidos nederėtų daryti ir vertinant jo poelgius bei jų sukeltus padarinius. Kas pasakys, kiek lygmenų ar pakopų skiria (jeigu skiria) asmeninį gyvenimą nuo aukščiausių simbolinių, idėjinių, politinių socialinės tvarkos ir pasaulio architektūros lygmenų? Todėl mums ir svarbus klausimas: kokia linkme tarptautinę padėtį paveiks tolesni buvusio draugų - Billo, Helmuto ir Boriso - trikampio pokyčiai? Helmutas jau pasitraukė. Galima sakyti, kad Borisas taip pat. Kalbama - nors vargu ar teisingai - kad Irako krizė rodo, jog Bilas norėjo išsilaikyti.


Kaip praneša informacijų agentūros, vaidai tarp įvairių Argentinos ginkluotųjų pajėgų grupuočių sudarė šalyje pilietinio karo grėsmę. Šiandien rytą karinė jūrų vadovybė paskelbė prisijungianti prie vadinamosios „vyriausybei ištikimos“ kariuomenės ir kaltina prezidentą Gidą dėl susidariusios padėties. Prezidentas Gidas pasiūlė admirolų tarybai savo atsistatydinimą. Generolo Onganijos kariuomenė, prieš keletą dienų sukilusi prieš vyriausiąją karinę vadovybę, bet remianti prezidentą Gidą, užėmė prezidento rezidenciją Buenos Aireso centr


Kaip praneša agentūros Frans pres korespondentas iš Taibėjaus, vakar karinei valdžiai artimi asmenys pareiškė, kad JAV 7-asis laivynas suaktyvino savo veiksmus Taivanio sąsiauryje. Jie pažymi, kad praėjusią savaitę aiškiai padaugėjo patruliuojančių Taivanio pakrantėje Amerikos karo laivų iš JAV operatyvinės grupės.


Mūsų liaudies istorijoje niekada neišblės 1945 metų rugsėjo antroji. Tą dieną liaudies revoliucijos dėka gimė Vietnamo Demokratinė Respublika. Ši didi Vietnamo darbo žmonių pergalė nepatiko tarptautiniam imperializmui. 1946 metų gruodžio 19 d. liaudis buvo priversta paimti į rankas ginklą, kad apgintų savo šalį nuo svetimšalių grobikų. Ho Ši Mino žodžius: „Mes paaukosime viską, bet neatiduosime mūsų šalies laisvės ir netapsime vergais“ Vietnamo darbo žmonės priėmė kaip kovinį raginimą šventai kovai su užsienio pavergėjais. Liaudis ėmė ginti savo iškovojimus. Po pergalės prie Djen-Bjen-Fu 1945 metų liepos mėnesį buvo pasirašyti Ženevos susitarimai. Išvaduotose Šiaurės Vietnamo žemėse liaudis stojo su socializmo vėliava. Padalijus šalį į dvi zonas, Vietnamo Demokratinei Respublikai atsirado sunkumų vystant ekonomiką, kuri neturėjo kai kurių svarbių produktų, daugiausia gaminamų Pietų Vietname (ryžiai, kaučiukas, kokosinis aliejus ir t. t.). Tačiau didžiausias mūsų pranašumas yra tas, kad mes statome socializmą galingoje sandraugoje su kitomis broliškosiomis šalimis, esant tarptautiniam socialistiniam darbo pasidalijimui. Šiaurės Vietnamas žengia į socializmą, praleisdamas kapitalistinio vystymosi etapą. Nauji gamybiniai santykiai užtikrino sąlygas galingam Vietnamo Demokratinės Respublikos gamybinių jėgų vystymuisi. Respublikoje sukurta nacionalinė pramonė. Tai būtų neįmanoma prancūziškųjų kolonizatorių režimui esant. Mūsų liaudis, kol ji dar nebuvo išsivadavusi iš imperialistinio jungo, buvo priversta įsivežti iš užsienio viską, dargi vinis. O dabar Šiaurės Vietname sukurtos tokios svarbios sunkiosios pramonės šakos, kaip mašinų gamyba, metalurgija, chemija ir kt. Elektros energijos gamyba padidėjo nuo 58 milijonų kilovatvalandų 1955 metais iki 276 milijonų 1961 metais, cemento – nuo 8,5 tūkstančio tonų iki 452,6 tūkstančio tonų, anglies – nuo 641 tūkstančio tonų iki 2 milijonų 811 tūkstančių. Iš pagrindų pasikeitė ir Vietnamo Demokratinės Respublikos žemės ūkis. Kaip žinoma, Šiaurės Vietnamas stojo į socialistinės revoliucijos kelią, turėdamas atsilikusią žemės ūkio ekonomiką, be to, karo pakirstą. 140 tūkstančių ha žemės nebuvo įdirbama. Irigaciniai įrenginiai ir šliuzai buvo sugriauti. Kaimuose žmonės badavo, ypač laikotarpiu tarp derlių. Tapę žemės šeimininkais, Vietnamo Demokratinės Respublikos valstiečiai išėjo į platų naujojo gyvenimo kelią. Dabar jau 89 procentai smulkiųjų ūkių suvienyti į kooperatyvus. Nepaliaujamai auga žemės ūkio gamyba. Socialistinių pertvarkymų dėka Vietnamo Demokratinės Respublikos liaudis rado savo laimę gyvenime. Ji nebijo rytojaus, su pasitikėjimu žvelgia ateitį. Visi suaugę gyventojai turi darbą. Darbo žmonės gauna būtiną medicininę pagalbą. Daugiau kaip 80 procentų kaimų turi savo sanitarines stotis. Žymiai sumažėjo gyventojų mirtingumo procentas. Vietnamo Demokratinėje Respublikoje likviduotas neraštingumas, suorganizuota socialistinio švietimo sistema. Moksleivių skaičius padidėjo nuo 716 tūkstančių 1955 metais iki 2 milijonų 300 tūkstančių, studentų nuo 1.200 iki 16 tūkstančių. Techninių specialistų, turinčių vidurinį ir aukštąjį mokslą, 1955 metais buvo 636, o jau 1960 metais jų buvo apie 2,5 tūkstančio. Visi mūsų laimėjimai neatskiriami nuo socialistinės stovyklos šalių, visų pirma Tarybų Sąjungos ir Kinijos, kilnios ir nesavanaudiškos pagalbos. Prieš kelerius metus Tarybų Sąjunga sutelkė mums neatlyginamai 400 milijonų rublių šalies ekonomikai atstatyti. Už šiuos pinigus mes pastatėme daugiau kaip 40 pramonės įmonių: mašinų gamyklą Hanojuje, šilumines elektrines, superfosfato gamyklą Fu Tcho mieste, elektrines-transformatorines stotis, aukštos įtampos linijas ir t. t. Dabar mūsų liaudis vykdo pirmojo penkmečio plano užduotis. Taip pat ir šį kartą didžioji nugalėjusio socializmo šalis suteikė mums didžiulį kreditą naujoms įmonėms statyti ir senoms rekonstruoti. Tarybų Sąjungai padedant, statomos šiluminės elektrinės ir hidroelektrinės, transformatorinės stotys, dizelinių motorų remonto cechas ir t. t. Tarybų Sąjunga suteikė Vietnamo Demokratinei Respublikai kreditus lengvatinėmis sąlygomis. Tuo tarpu, kai Šiaurės Vietnamo gyventojai entuziastiškai stato naują laimingą gyvenimą, mūsų šalies pietuose 14 milijonų tėvynainių engia amerikoniškieji imperialistai ir jų statytinio Ngo Din Djemo gauja. 105 tūkstančiai žmonių užmušta, 350 tūkstančių įgrūsta į kalėjimus ir dvigubai daugiau į koncentracijos stovyklas. JAV imperialistai kariauja nepaskelbtą karą prieš Pietų Vietnamo liaudį. Dabar Amerikos karinės dalys ir Ngo Din Djemo kariuomenė, vadovaujant amerikiečių generolams ir karininkams, kasdien šalies pietuose plačiai vykdo operacijas prieš patriotines jėgas. Šiose operacijose dalyvauja lėktuvai, karo laivai, naudojamos napalmo bombos, nuodingos medžiagos ir kiti ginklai, kuriuos pristato JAV. Nepaklusnius vietnamiečius imperialistai ir Ngo Din Djemo valdžios organai prievarta varo į koncentracijos stovyklas, kurie vadinami „strateginiais kaimais“. Kovodami už šviesią ateitį, Pietų Vietnamo darbo žmonės kreipia savo žvilgsnius į Vietnamo Demokratinę Respubliką. Jos asmenyje jie mato tokią valstybę, kuri vykdo tiek vidaus, tiek ir užsienio politiką liaudies interesais. Broliškoje sandraugoje su kitomis socialistinėmis šalimis Vietnamo Demokratinė Respublika kovoja už taiką ir tautų draugystę. Savo santykiuose su nesocialistinėmis šalimis Vietnamo Demokratinė Respublika nuosekliai vadovaujasi lenininėmis įvairių socialinių-politinių sistemų valstybių taikaus sambūvio idėjomis. Mokytis į Tarybų Sajun


Dėl TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko N. A. Bulganino ir JAV Prezidento Duaito D. Eizenhauerio pasikeitimo laiškais

Kaip yra žinoma, 1955 m. rugsėjo 19 d. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas nusiuntė JAV prezidentui Duaitui D. Eizenhaueriui laišką, kuriame buvo išdėstyti samprotavimai dėl nusiginklavimo problemos ryšium su JAV Prezidento pateiktu keturių valstybių Vyriausybių Vadovų Ženevos pasitarime pasiūlymu dėl TSRS ir JAV pasikeitimo karine informacija ir dėl abiejų šalių teritorijų savitarpinių aerofotonuotraukų. Tas laiškas buvo išspausdintas tarybinėje spaudoje 1955 metų rugsėjo 25 d. Kovo 5 d. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas priėmė JAV ambasadorių TSR Sąjungoje Carlzą E. Boleną, kuris įteikė jam JAV Prezidento Duaito D. Eizenhauerio 1956 metų kovo 1 d. laišką - atsakymą į N. A. Bulganino 1955 metų rugsėjo 19 d. laišką. Žemiau spausdinamas JAV Prezidento Duaito D. Eizenhauerio laiško tekstas: „Jo prakilnybei Nikolajui A. Bulganinui, TSRS Ministrų Tarybos pirmininkui Maskva 1956 m. kovo 1 d. Gerbiamasis Pone Pirmininke, Sutinkamai su tuo, ką aš pranešiau Jums spalio 11 d. laiške, dabar aš kruopščiai išnagrinėjau Jūsų rugsėjo 19 d. laišką priimtinos nusiginklavimo sistemos sudarymo klausimu, kurį mes svarstėme Ženevoje. Aš su pasitenkinimu pažymėjau, kad Jūs pareiškėte sutikimą su tuo, jog svarbu užtikrinti savitarpio garantijas prieš netikėtą užpuolimą, o taip pat su tuo, kad pageidaujamas savitarpinis apsiginklavimo mažinimas. Jūs nurodote, kad nuoširdus yra mano noras surasti kelią svarbiai tarptautinės kontrolės ir inspekcijos problemai sureguliuoti. Tačiau, Jūs, matyti, keliate šiuos klausimus dėl mano Ženevoje pateikto pasiūlymo. Jūs klausiate, ar mano pasiūlymo rėmimas atves į apsiginklavimo sumažinimą, ir abejojate dėl to. Jūs išreiškiate mintį, kad reikia taikyti inspekciją ir kitoms šalims. Jūs keliate kitus klausimus, liečiančius branduolinį ginklą. Aš esu įsitikinęs, kad mano Ženevoje pateikto pasiūlymo priėmimas, suderintas su Jūsų pasiūlytais antžeminiais inspekciniais postais, mažindamas netikėto užpuolimo pavojų, tikrai įgalins sumažinti apsiginklavimą, sumažinti įtempimą ir pagerinti tvirtos taikos perspektyvas. Jungtinės Valstybės, be abejo, yra tvirtai pasiryžusios pasiekti šiuos tikslus. Mano atstovas Suvienytųjų Nacijų Organizacijos Nusiginklavimo komisijos Pakomitetyje bus pasirengęs padėti ruošiant programą šiam pasiryžimui įgyvendinti atitinkamomis mūsų vyriausybių priemonėmis. Mano nuomone, mūsų pastangos turi būti nukreiptos ypatingai į tai, kad būtų kontroliuojama branduolinė grėsmė. Kaip svarbų žingsnį į šį tikslą ir vadovaudamosi numatymu, kad mūsų oro ir antžeminė inspekcinė sistema veiks patenkinamai, Jungtinės Valstybės būtų pasirengusios kartu su kitomis valstybėmis paruošti priimtinas ir garantuotas priemones tam, kad būsimoji skaidomųjų medžiagų gamyba, kur bebūtų, daugiau nebūtų naudojama ginklo atsargoms papildyti. Su tuo būtų galima suderinti mano 1953 metų gruodžio 8 d. pasiūlymą „pradėti dabar pat ir toliau ateityje įnešti bendrą indėlį“ į tarptautinę atominę agentūrą iš turimų normalaus urano ir skaidomųjų medžiagų atsargų. Šios priemonės, jeigu jos tinkamai bus įgyvendintos, pakeistų dabartinę tendenciją nuolat didinti branduolinį ginklą, kuri viešpatauja pasaulyje. Mano galutinė viltis yra tai, kad visa skaidomųjų medžiagų gamyba visur pasaulyje būtų panaudota tik taikiems tikslams. Aš atsižvelgiu į pažymėtus Jūsų Vyriausybės 1955 m. gegužės 10 d. pasiūlymuose sunkumus šiuo atžvilgiu, kurie kyla dėl to, kad yra galima aplenkti tarptautinę kontrolę ir organizuoti slaptą atominio bei vandenilinio ginklo gamybą. Tačiau pavojai, kurie kiltų tuo atveju, jeigu nepavyktų užtikrinti kontrolės, daro reikalingu įveikti esamus sunkumus, paruošti ir įgyvendinti efektyvią garantijų sistemą. Aš esu įsitikinęs, kad, jeigu abi pusės iš tikrųjų sieks to, mes galėsime pasiekti laimėjimą šioje srityje. Bendrai paėmus, aš esu tos nuomonės, kad nusiginklavimo reikia siekti, visų pirma, nors ir ne išimtinai, apsiginklavimo, o ne žmonių sudėties apribojimo požiūriu. Pirmasis gali būti labiau stebimas, reguliuojamas ir kontroliuojamas už pastarąjį. Aš numatau, kad esant dabartinei tarptautinei padėčiai, ir ypač dėl to, kad Tolimuosiuose Rytuose nėra tikros taikos, šiuo metu gali būti sunku susitarti dėl bendro ginkluotųjų pajėgų lygio sumažinimo. Tačiau turi būti galima susitarti jau dabar dėl stabilizuojančio pobūdžio priemonių, kurios liestų pagrindinių apsiginklavimo rūšių kontrolę bei apribojimą su reikiamomis garantijomis. Šios priemonės bus neatskiriama dalis visa apimančios sistemos, kuri reikalinga, kad būtų užtikrintas valstybių‑dalyvių saugumas. Jeigu JAV ir TSRS kartu su Jungtine Karalyste, Prancūzija ir Kanada, mūsų kolegomis Pakomitetyje, galės pasiekti pagrindinį susitarimą, tai aš įsitikinęs, kad ir kitos valstybės panorės prisijungti prie priemonių, kurias jos vertins kaip turinčias teigiamos reikšmės visuotinei taikai. JAV yra tos nuomonės, kad, sutinkant kitoms suinteresuotosioms valstybėms, suderinta stebėjimo sistema bus reikiamai ir efektyviai pritaikyta ginkluotosioms pajėgoms ir priemonėms, kurias abi mūsų šalys turi už savo sienų ribų. Ankstyvuosiuose tokios programos etapuose tiek TSRS, tiek ir JAV turės labai žymias karines pajėgas, tame tarpe ir branduolinio ginklo atsargas. Aš noriu aiškiai nurodyti, kad JAV savo ruožtu tebelaikys tokias pajėgas ne agresijai ir ne siauriems nacionaliniams tikslams pasiekti, o kaip indėlį į visuotinį stabilumą tuo pereinamuoju laikotarpiu. Aš sveikinu pranešimą, kad Jūs skiriate didelį dėmesį šiam klausimui, kuris turi nepaprastai didelę reikšmę mūsų dviejų valstybių ir kitų pasaulio šalių tautoms. Leiskite užtikrinti Jus ir Jūsų šalies liaudį, kad Jungtinių Valstybių tikslas, kaip ir anksčiau, yra užtikrinti teisingą ir ilgalaikę taiką. Aš tikiuos, kad įvyksianti Nusiginklavimo pakomitečio sesija įgalins tikrai pažengti pirmyn į šį tikslą. Aš taip pat norėčiau pasinaudoti šia proga, kad patvirtinčiau, jog gavau Jūsų vasario 1 d. laišką atsakymą į mano sausio 28 d. laišką. Mano požiūris, bendrai paėmus, lieka toks pat, kaip jis buvo išdėstytas minėtame laiške. Tačiau aš toliau studijuosiu šį klausimą, siekdamas išaiškinti, ar nėra galima imtis kurių nors naujų naudingų žygių santykiuose tarp mūsų. Vėliau aš, galimas dalykas, vėl parašysiu Jums šiuo klausimu. Nuoširdžiai Jūsų Duaitas D. Eizenhaueris“.