JAU 1955 metais straipsnyje „Raketa lėks į Mėnulį”, kuris buvo išspausdintas laikraštyje „Literaturnaja gazieta” (Nr. 92, rugpiūčio 4 d.), aš papasakojau apie savo iš principo naują skridimų Mėnulį projektą, kuris suteikia galimybę pirmiesiems įsavinti šį dangaus kūną per artimiausius 5 —10 metų. Tokio artimo termino dar nėra nurodęs ne vienas astronautikos specialistas. Skridimai į kosmosą dažniausiai buvo nukeliami į XXI amžiaus pradžią, geriausiu atveju — į mūsų šimtmečio pabaigą. Mano straipsnis atkreipė mokslininkų dėmesį ir buvo perspausdintas daugelyje pasaulio šalių. Nuo to laiko aš paskelbiau ir kitus straipsnius šia arba artima jai tema (žr. žurnalus — „Znanije — sila”, „Technika — molodioži”, „Junyj technik”, laikraštį „Komsomolskaja pravda” — 1957 m. birželio 26 d.). Tarybinių skaitytojų atsiliepimai liudija, jog jie domisi šia moksline problema. Drauge su tuo daugelis skaitytojų skundžiasi, kad nepakankamai nuodugniai išdėstytas klausimas, ypatingai apie skridimus į Mėnulį. Šiame straipsnyje pabandžiau žymiai smulkiau, atsižvelgdamas į savo paskutinius darbus, papasakoti, kaip galima artimiausiu metu nuskristi į Mėnulį. Kuo skiriasi mano projektas nuo visų kitų projektų, kurių nemaža paskelbta Tarybų Sąjungoje ir užsienyje? 1. DIRBTINIS ŽEMĖS PALYDOVAS — TARPPLANETINĖ STOTIS BENDRAS visų ankstesnių projektų bruožas tas, kad planetas ištirti privalo patys žmonės ir būtinai sukurti vadinamą tarpplanetinę stotį už atmosferos ribų. Spėjama, kad astronautų valdomos raketos pradžioje bus leidžiamos palyginti į nedidelį nuotolį nuo Žemės. Kosmose iš šių raketų ir jomis pristatomų dalių bus montuojama skraidanti sala. Joje rinksis ir nuo jos startuos milžiniški tarpplanetiniai laivai. Jie neš į Mėnulį ar Marsą pirmąsias atkaklių naujo pasaulio tyrinėtojų ekspedicijas. Yra žinoma, jeigu bet kuriam kūnui už Žemės atmosferos ribų suteikiamas toks greitis (lygiagrečiai liestinei), kad išcentrinė jėga atsvertų traukos jėgą, tai toks kūnas gali suktis aplink mūsų planetą neribotai ilgą laiką. Kitaip sakant, jis virsta dirbtiniu palydovu. Apskaičiavimai parodė, kad dirbtinio palydovo minimalaus apskritinio greičio dydis ir jo sukimosi apie mūsų planetą laikas priklauso nuo jo skridimo aukščio. Jeigu jis bus iškeltas 300 kilometrų, tai jo greitis turi prilygti 7,79 kilometro per sekundę. Šiomis sąlygomis jis apsisuks aplink Žemę per 90 minučių. Kaip ilgai gali „gyventi” toks palydovas? Nors jau 300 kilometrų aukštyje atmosfera gana išretėjusi, vis dėlto jos pėdsakai pastebimi, ir ji šiek tiek priešinsis palydovo skridimui. Jo greitis pamažu lėtės, ir pagaliau jis nukris ant žemės. Kol kas mes dar neturime tikslių duomenų apie oro tankumą tokiame aukštyje. Orientaciniai apskaičiavimai rodo, kad 480 kilometrų aukštyje dirbtinis palydovas išsilaikys maždaug metus, 320 kilometrų aukštyje — 15 dienų, o 160 kilometrų aukštyje nuo Žemės paviršiaus — mažiau kaip valandą. Spėjama, kad klaida šiuose apskaičiavimuose negali būti didesnė kaip penkeriopa. Iš čia išvada, kad, iškėlus palydovą 480 kilometrų, jo orbitoje buvimo laikas gali svyruoti nuo pustrečio-trijų mėnesių iki keleto metų. Dirbtinis palydovas grandioziško didumo, todėl siūloma panaudoti ji kaip stotį tarpplanetiniams laivams sunarstyti ir vietą jų startui į Mėnulį ir planetas. Vietoj milijonų tonų, siunčiant nuo Žemės, čia prireiks tik tūkstančių ir dešimčių tūkstančių tonų. Tačiau bendrasis kuro sunaudojimas netgi pirmosioms ekspedicijoms ne sumažės, o kelis kartus padidės. 2. LEKIANTI VERNERIO BRAUNO SALA DIDŽIAUSIĄ populiarumą pastaruoju metu iškovojo skraidančios salos projektas, kuri paruošė stambus vokiečių raketinės technikos specialistas Verneris Braunas. Jis antrojo pasaulinio karo metais buvo vokiškų tolimo veikimo kovinių raketų — „Fau-2” vyriausiasis konstruktorius. Braunas siūlo surinkti dirbtinį palydovą 1730 kilometrų nuotolyje nuo Žemės paviršiaus. Ši tarpplanetinė stotis bus panaši į ratą, kurio skersmuo bus 80 metrų ir kuris turės tris aukštus. „Rato” ląstose bus žmonės, prietaisai, įrengimai, atsargos ir medžiagos Palydovas turi judėti apskritine orbita 7,07 kilometro per sekundę greičiu, kitaip sakant, jis turi vieną kartą aplink Žemę apskrieti per kiekvienas 2 valandas. Šio dirbtinio palydovo dalys, pagal Brauno projektą, bus pristatomos į kosmosą gigantiškomis trijų pakopų raketomis. (Pakopinė raketa — dvi, trys arba daugiau raketų, sumontuotų viena virš kitos į bendrą konstrukciją; raketų varikliai paleidžiami paeiliui ir sunaudoję savo degalų atsargas, automatiškai atsijungia). Kiekviena tokia raketa pakilimo nuo Žemės metu svers 6.400 tonų, tačiau paskutinioji, trečioji pakopa galės nunešti iki tikslo tik 25 tonas. Visoms likusioms Brauno palydovo dalims pristatyti į kosmosą reikia ne mažiau kaip tūkstančio tokių gigantiškų raketų reisų. 6.400 tonų — tai eskadrinio minininko svoris. Padauginkite jį iš tūkstančio. Truputi griozdiška, ar ne tiesa? Visų dalių pristatymas, jeigu mes kas parą pasiųsime ne mažiau kaip tris sudėtines raketas, pareikalaus maždaug metų. Po to bus siunčiami žmonės lekiančiai salai montuoti. Kadangi narstymas bus atliekamas už atmosferos, astronautus, nelyginant narus, teks aprengti specialiais kostiumais. Be to, teks dirbti nesvarumo būklėje. Maža to, dar toli gražu ne pakankamai žinomos aplinkybės, su kuriomis susidurs žmogus, skrisdamas tarpplanetiniu laivu ir išlipęs Mėnulyje ar Marse. Negalima nepaminėti ir to, kad, įgyvendinant Brauno ir į jo panašius projektus, neišvengiamai iškils milžiniški tiek techninio, tiek ir ekonominio pobūdžio sunkumai. Autoriai yra tos nuomonės, kad pirmosioms ekspedicijoms į Mėnulį ar Marsą vien tik termocheminio kuro (degalų ir oksidatoriaus) teks sunaudoti keletą dešimčių milijonų tonų. Tai — nedidelės, bet palyginti išsivysčiusios pramoninės šalies metinis kuro sunaudojimas. Tokie apskaičiavimai privertė mokslininkus padaryti išvadą, kad tik branduolinė energija atvers realias tarpplanetinių skridimų galimybes. Tačiau kelyje į branduolinių raketų kūrimą reikia įveikti nepaprastai daug rimčiausių sunkumų, ir šiuo metu dar neaišku, ar jie išsprendžiami. Įvykę praėjusį sekmadienį Bundestago rinkimai nulėmė, kad Vakarų Vokietijoje liko valdžioje Adenauerio partija — krikščionių demokratų sąjunga. Ji gavo Bundestage 270 mandatų — 26 daugiau negu per ankstesnius, 1953 metų rinkimus. Pagrindinė opozicijos partija — socialdemokratai gavo 9,5 milijono balsų ir turės naujajame Bundestage 169 vietas, t. y. 18 vietų daugiau negu iki šiol. Iš kitų rinkimuose dalyvavusių partijų pravedė savo kandidatus į deputatus tik dvi — opozicinė „laisvųjų demokratų partija” ir Adenauerio satelitas — „vokiečių partija”. Kitos vadinamosios skeveldrinės partijos dabar pačios tapo aukomis reakcinio rinkimų įstatymo, kuris buvo įvestas su jų pagalba Vakarų Vokietijoje prieš ketverius metus, siekiant neįleisti į Bundestagą Vokietijos Komunistų partijos kandidatų ir paruošti jos uždraudimą, kuris netrukus ir buvo įgyvendintas. Dabartiniai rinkimai iš esmės nepakeitė politinės padėties Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje ir jėgų išsidėstymo Bundestage. Tiek pirma, tiek ir dabar KDS turi parlamentinę daugumą. KDS mandatų skaičius padidėjo daugiausia smulkiųjų šios partijos partnerių sąskaita. O socialdemokratai gavo balsų iš tų rinkėjų, kurie ankstesniuose rinkimuose rėmė smulkias buržuazines opozicijos partijas. Tačiau šalia viso šito reikia pabrėžti, kad Adenauerio, partija nepasiekė rinkimuose savo svarbiausio tikslo, būtent — iškovoti parlamente du trečdalius balsų, reikalingų pravesti konstitucinės reikšmės įstatymams. Tuo būdu KDS vadovų viltys nedalomai viešpatauti naujajame parlamente neišsipildė. Opozicija, gavusi parlamente daugiau kaip trečdalį deputatų vietų, jeigu ji tikrai panorės atspindėti dvylikos milijonų prieš Adenauerio politiką per rinkimus pasisakiusių rinkėjų valią, galės rimtai pasipriešinti reakciniams — militaristiniams vyriausybės planams. Vokietijos socialdemokratų partija būtų galėjusi pasiekti rinkimuose ir geresnių rezultatų, jeigu jos lyderiai būtų aktyviai gynę savo populiarius tautoje šūkius prieš jėgos politiką, prieš visuotinę karo prievolę ir prieš atominį Vakarų Vokietijos apginklavimą, jeigu jie nebūtų darę reakcijai nuolaidų klausimais, kaip suvienyti Vokietiją, ir būtų stoję už visų vokiečių tautos demokratinių jėgų vienybę. Be to, rinkimų kampaniją socialdemokratai vedė neryžtingai. Jie, anot Bonos laikraščio „General Ansciger”, patys „atidavė vadovavimą rinkimų kovai krikščionių demokratų sąjungai”. Kai dėl KDS rinkimų kampanijos, tai ji papildomai įrodė, kad ši partija vaidina agresyvaus vokiečių militarizmo skelbėjos vaidmenį ir eina jo praskintu keliu, sudarančiu rimtą pavojų vokiečių tautos likimui, Europos taikai. Daugelis stebėtojų dabartinių rinkimų aplinkybes Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje lygina su rinkimų aplinkybėmis Vokietijoje 1933 metais, kai rinkimai atvedė į valdžią Hitlerį. Adenauerio ir jo bendrininkų rinkimų kalbose vėl skambėjo karingi revanšistiniai šūkiai, nežabota demagogija apie mitišką „grėsmę iš Rytų”. Vėl buvo paleidžiami į darbą apgavikiški rinkimų triukai, tokie, kaip nemokšiška klastotė — vadinamasis N. S. Chruščiovo „Kalbos protokolas” Vokietijos monopolijos, atsakingos už du pasaulinius karus, ir šį kartą finansavo savo statytinių — Adenauerio partijos rinkimų kampaniją. Socialdemokratų partijos duomenimis, Vakarų Vokietijos trestai ir koncernai išleido kiekvienam KDS kandidatui nuo 300 iki 500 tūkstančių markių. Pagaliau rinkimai vėl vyko kaip „fiurerio rinkimai“. Net paskui KDS sekančios , vokiečių partijos“ deputatė Margot Kalinkė pažymi, kad „nelaimę krikščionių demokratų sąjungai ir Vokietijos demokratijai sudaro tai, kad šį kartą vėl buvo fiurerio rinkimai“. Margot Kalinkė, pareiškė: „Rinkimuose padarytas sprendimas yra sprendimas ne KDS programos naudai, o Adenauerio asmenybės naudai“. Tai teisinga, bet ne ta prasme, kad Adenauerio asmenybė gali nulemti tolesnį įvykių vystymąsi Vokietijoje, o ta, kad Adenauerio „fiurerystė” yra VFR pavertimo pusiau fašistine militaristine valstybe sudėtinė dalis. Vakarų Vokietijos rinkimai vyko be atodairos kišantis užsieniui. Dabar Amerikos laikraščiai reiškia savo pasitenkinimą Vakarų Vokietijos rinkimų baigtimi. Paskui juos skuba Vakarų Europos, tame tarpe Prancūzijos, spauda, kurios puslapiuose rašo tokie sąmokslo su vokiečių militaristais veteranai, kaip Fransua Ponsė, savo laiku keliaklupsčiavęs prieš Hitleri, o dabar liaupsinantis Paryžiaus laikraštyje „Figaro” Adenauerį. Tačiau galima neabejoti, kad Vakarų Europos šalyse labai greitai prasidės išsipagiriojimas. Simptomiškai įspėja Prancūzijos laikraštis „Komba”, su nerimu pareikšdamas, kad Vakarų Vokietija dabar taps dar pavojingesniu Prancūzijos partneriu“. Įdomiai išsireiškia ir anglų leiboristas Krosmenas laikraštyje „Deili Miror” Krosmenas rašo: „Adenaueris — vienintelė, didžiausia kliūtis taikiam sureguliavimui Europoje… Jeigu Vokietija būtų suvienyta, jo režimas tuojau pat sugriūtų. Štai kodėl Vokietija bus suskaldyta tol, kol Bonoje valdo Adenaueris. Pasaulio, visų pirma Europos visuomenė negali abejingai žiūrėti į įvykių vystymąsi Vakarų Vokietijoje, nes ji, be abejo, didina įtempimą Europos žemyne. VFR valdantieji sluoksniai, kaip jie dar kartą tai pademonstravo rinkimuose, toliau žengia keliu į VFR teritorijos pavertimą pagrindine NATO baze atominiam karui Europoje. Nė viena valstybė ir nė viena tauta neturi teisės nepakankamai vertinti pavojų, kurį sudaro Vakarų Vokietijos militaristų sąjunga su agresyviais JAV sluoksniais, pagrįsta jų bendru siekimu sukelti naują karą. Iš Vakarų Vokietijos rinkimų išdavų taip pat kyla svarbios išvados ir pačiai vokiečių tautai. Kuo toliau VFR žengs remilitarizavimo ir atominio ginklavimosi keliu, kuo daugiau ji susiriš save savo dalyvavimu agresyviose Vakarų valstybių grupuotėse, tuo sunkiau bus išspręsti uždavinį suvienyti Vokietiją, nes tokia Bonos vyriausybės politika ardo patį pagrindą taikiam ir demokratiniam abiejų Vokietijos valstybių susivienijimui. Tuo pačiu metu galima tvirtai pasakyti, kad dabartinių Vakarų Vokietijos valdovų ir jų šeimininkų Vašingtone pretenzijos išspręsti Vokietijos klausimą iš „jėgos pozicijos” tebėra tokios pačios nerealios, kokios jos buvo prieš Bundestago rinkimus. Dabar Europa ir visas pasaulis nebe tie, kokie buvo prieš ketvirtadalį amžiaus. Dabar Europoje yra galingų socialistinių valstybių sistema ir visose Europos šalyse išaugo taikos jėgos, įstengiančios užkirsti kelią vokiečių militarizmui ir jo sąjungininkams bei įkvėpėjams. Visų pažangiųjų vokiečių tautos jėgų centras yra Vokietijos Demokratinė Respublika, kuri pavirto patikimu Europos taikos bastionu ir turi patikimus draugus Tarybų Sąjungos ir kitų Varšuvos pakto dalyvių asmenyje. Iš pastarųjų įvykių Vakarų Vokietijoje ypač aiškiai matyti, kokie reikalingi ir svarbūs įspėjimai taikos Europoje ir visame pasaulyje priešų adresu padaryti tada, kai neseniai Vokietijos Demokratinėje Respublikoje viešėjo Tarybų Sąjungos Partinė-vyriausybinė delegacija, vadovaujama N. S. Chruščiovo. Bet kurie politikos „iš jėgos pozicijos” apologetų kėslai panaudoti Vakarų Vokietiją naujoms karinėms avantiūroms bus triuškinamai atremti. Galima kartoti, kaip kad darė daugelis Adenauerio partijos lyderių dabartiniuose Bundestago rinkimuose, isterišką Miuncheno alinių nuolatinių lankytojų repertuarą. Bet istorija vystosi ne taip, kaip nori Amerikos reakcionieriai bei Vakarų Vokietijos militaristai, o taip, kaip nori tautos, kurios pasimokė iš dviejų pasaulinių karų patyrimo.


TSRS vyriausybės protesto nota JAV vyriausybei

Rugsėjo 4 d. TSRS užsienio reikalų ministro pavaduotojas G. Puškinas priėmė JAV laikinąjį reikalų patikėtinį TSR Sąjungoje Dž. M. Maksvinį ir įteikė jam šią TSRS Vyriausybės protesto notą JAV vyriausybei. Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos vyriausybė laiko reikalingu pareikšti Jungtinių Amerikos Valstijų vyriausybei štai ką. Patikrintais duomenimis, šių metų rugpiūčio 30 d. 19 valandą 21 min. Maskvos laiku Amerikos žvalgybos lėktuvas U-2 įsiveržė į Tarybų Sąjungos oro erdvę Tolimuosiuose Rytuose už 65 km į rytus nuo Južno Sachalinsko miesto, ir 9 minutes skraidė viršum TSRS teritorijos ir teritorinių vandenų. Amerikos žvalgybos lėktuvas tuo būdu grubiai pažeidė Tarybų Sąjungos valstybinę sieną aiškiai provokaciniais tikslais. Visiems žinoma, kokių rimtų tarptautinių komplikacijų sukėlė Pauerso skridimas šnipinėjimo tikslais lėktuvu U-2 1960 metų gegužės mėnesį ir kaip pasipiktino pasaulio visuomenė ankstyvesnės JAV vyriausybės klastingumu, kuris tada buvo demaskuotas visam pasauliui. Tie agresyvūs Eizenhauerio vyriausybės veiksmai sužlugdė viršūnių pasitarimą, smarkiai padidino visos tarptautinės padėties įtempimą, sustiprino visų šalių tautų nerimą dėl taikos likimo ir labai apsunkino TSRS ir JAV santykius. Kaip tik todėl Tarybų Sąjungos vyriausybė su pasitenkinimu sutiko prezidento Kenedžio pareiškimą praėjusių metų sausio mėnesį, kad jis nurodęs nebeatnaujinti lėktuvų U-2 skridimų ir neleisti, kad Amerikos lėktuvai pažeistų Tarybų Sąjungos valstybines sienas. Amerikos lėktuvui U-2 vėl grubiai pažeidus Tarybų Sąjungos oro erdvę, kyla pagrįstas klausimas: kas tai – ar vėl atgaivinama sena, paties prezidento Kenedžio pasmerkta plėšikiška ankstyvesnės vyriausybės praktika? O gal tai – provokacinė akcija tų karingųjų JAV sluoksnių, kurie norėtų sukelti naują tarptautinį konfliktą, panašų į 1960 metų konfliktą, ir dar kartą iki kraštutinumo įkaitinti padėtį? JAV vyriausybė turi aiškiai atsakyti į šį klausimą. Pastaruoju metu gaunama žinių, kad Amerikos žvalgybos lėktuvai U-2 vėl suaktyvino veiklą netoli Tarybų Sąjungos sienų. Lėktuvai U-2 vėl pasirodė aviacijos bazėse Anglijoje; tokie pat žvalgybiniai lėktuvai U-2 dislokuoti Amerikos bazėse Japonijoje, Turkijoje, Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje ir skraido iš šių bazių. Drauge vėl skleidžiamos maždaug tos pačios tokių skridimų tikslų versijos, kurias skelbė Eizenhauerio vyriausybė, kol buvo pagauta nusikaltimo vietoje. Jungtinių Valstijų vyriausybė turi suprasti, į kokią padėtį ji stato savo sąjungininkus. Tarybų Sąjungos vyriausybė savo laiku kuo rimčiausiai buvo įspėjusi, kokių nepaprastai sunkių padarinių susilauks tos šalys, kurių vyriausybės suteikia Amerikos karo lėktuvams savo teritoriją paruošti įsibrovimams ir brautis į TSR Sąjungą. Ji taip pat įspėjo, kad, kartojantis tokioms provokacijoms, Tarybų Sąjungos vyriausybė bus priversta imtis reikiamų atsakomųjų priemonių, net padaryti nekenksmingas karines bazes, kurios naudojamos prieš Tarybų Sąjungą. Nėra reikalo priminti, kad šie įspėjimai visiškai tebegalioja. Tarybų Sąjungos vyriausybė pareiškia JAV vyriausybei griežtą protestą dėl to, kad Amerikos žvalgybinis lėktuvas vėl grubiai pažeidė Tarybų Sąjungos valstybinę sieną. Ji laukia, kad JAV vyriausybė griežtai nubaus asmenis, kurie kalti organizavę šį Amerikos lėktuvo U-2 skridimą, ir nedelsdama imsis priemonių, kurios neleistų ateityje pažeisti Tarybų Sąjungos oro erdvę. Jeigu JAV vyriausybė to nepadarys, tai Tarybų Sąjungos vyriausybė imsis reikalingų priemonių, kurios užtikrintų jos sienų saugumą, jeigu jos vėl bus pažeistos. Drauge Tarybų Sąjungos vyriausybė pasilieka teisę iškelti JAV agresyvių veiksmų klausimą Suvienytųjų Nacijų Organizacijos Generalinėje Asamblėjoje. Maksvinis pasakė tuojau pat perduosiąs notą JAV vyriausybe


Vakar per radiją buvo paskelbti armijos, laivyno ir aviacijos štabų viršininkų bendras įsakymas ir armijos štabo viršininko Nasutiono įsakymas, kuriuose, be kita ko, nurodomas rimtas pavojus, kurį sudaro imperialistinių valstybių ardomoji veikla prieš Indonezijos respubliką, ir ginkluotųjų pajėgų pareiga ginti valstybę. Komercinis gyvenimas sostinėje vyksta įprastine eiga. Indonezijos nacionalinės partijos pirmininkas Suvirjo pareiškė, kad tai, jog prezidentas paskelbė nepaprastąją padėtį, atitinka partijos norą ir nutarimą. Nacndatul Ulamos partijos lyderis Časbulachas taip pat pritarė šiam žingsniui. Armijos informacinė tarnyba paskelbė pareiškimą, kuriame sakoma, kad nepaprastosios padėties paskelbimas nėra susijęs su politinėmis problemomis, skyrium imant, su prezidento programa. Jau nuo 1956 metų, nurodoma pareiškime, buvo grėsmės valstybės gerovei požymių. Toliau pareiškime pažymima, kad užsienio ardomoji veikla prieš Indonezijos respubliką sustiprėjo ir kad užsienio elementai stengiasi sukelti šalyje riaušes. Laikraštis „Harian Rakjat”, liesdamas susidariusią padėtį, rašo: grėsmė valstybei pernelyg didelė. Šiuo metu svarbiausia problema mobilizuoti visas jėgas, kad patriotizmas nugalėtų provincializmą, vientisumas separatizmą. Nepaprastosios padėties įstatymo reikšmė yra ta, kad iniciatyva vėl būtų centrinės vyriausybės rankose. Nepaprastosios padėties įstatymas yra nukreiptas prieš kontrrevoliucijos jėgas, Indonezijos respublikos priešus.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Suėmimai Dono pramonės rajone. Sovietų vyriausybė neseniai pranešė, kad ji susekusi Dono pramonės rajone, anglių kasyklose, kontrrevoliucinį ekonominį sąmokslą, kurio tikslas buvęs suardyti besiplečiančią sovietų pramonę ir tuo būdu palengvinti užsieniams nuversti bolševikų režimą Rusijoj. Šiam sąmokslui sovietų vyriausybė rodo didelio susidomėjimo. Mat, paskutiniuoju laiku Sovietų Rusijoj, pasak sovietų spaudos, buvęs jaučiamas didesnis kontrrevoliucinių organizacijų aktingumas, pasireiškęs pasikėsinimais prieš GPU ir įmonių padegimais. Susektas Dono rajone sąmokslas dezorganizuoti sovietų pramonę, lengvinant kelią užsienių intervencijai, buvęs varomas plačiu ir gerai apgalvotu planu. Komisarų tarybos pirmininkas Rykovas Maskvos taryboj pareiškė, kad sąmokslui Doneco anglių kasyklose vadovavę monarchistai ir kitos kontrrevoliucinės grupės, turėjusios tikslo nuversti sovietų valdžią ir atstatyti kapitalistinę tvarką. Sąmoksle, esą įmaišyti taip pat ir užsienio specialistai, kurie suimti ir atiduoti teismui. Iš užsenių specialistų techninkų yra suimti šeši vokiečių techninkai. Dėl to tarp Vokietijos ir Sovietų Rusijos yra kilęs diplomatinis konfliktas.


NIUJORKAS, gruodžio 18 d. (TASS-ELTA). Vakarykščiame SNO Generalinės (Asamblėjos dieniniame plenariniame posėdyje toliau vyko diskusija klausimu dėl SNO Įstatų pakeitimo, kad būtų padidintas Saugumo Tarybos ir kitų SNO organų narių skaičius. Pabrėžęs tą reikšmę, kurią turi nuolatinių Saugumo Tarybos narių sutarimas sprendžiant SNO Įstatų pakeitimo klausimą, Sirijos delegatas Zeinas ed-Dinas pareiškė, kad jo delegacija aplamai yra už SNO organų išplėtimą, bet mano, kad tas klausimas mažiau svarbus už teisingo vietų paskirstymo tuose organuose klausimą. Ryšium su tuo Zeinas ed-Dinas pažymėjo, kad SNO organuose pernelyg plačiai atstovaujama Vakarų Europa ir per mažai atstovaujamos Azijos, Afrikos ir Rytų Europos šalys. Zeinas ed-Dinas paliko savo delegacijai teisę pateikti pasiūlymą šiuo klausimu vėliau. Bulgarijos atstovas M. Tarabanovas pareiškė nuomonę, kad esami SNO Įstatų pagrindiniai nuostatai atitinka tos organizacijos narių reikmes ir poreikius. Jeigu visi organizacijos nariai griežtai laikytųsi tų nuostatų, pasakė jis, tai palankiai atsilieptų SNO veiklai ir visai tarptautinei padėčiai. Pažymėjęs, kad Bulgarija, kaip šalis, esanti nauju SNO nariu, suinteresuota įvairių SNO organų sudėties Išplėtimu, nes tai padidintų galimybę jai aktyviai dalyvauti tuose organuose, M. Tarabanovas paklausė: Kaip galima svarstyti klausimą dėl teisingo šalių atstovavimo SNO organuose, kai organizacijoje neatstovaujama tokia šalis, kaip Kinija? Bulgarijos delegacija yra tos nuomonės, kad negalima pakeisti SNO Įstatų nesant tikrųjų Kinijos atstovų. Bulgarijos delegatas taip pat pažymėjo, kad rimtai pažeistas nenuolatinių vietų Saugumo Taryboje teisingo geografinio paskirstymo principas, Lotynų Amerikos šalių ir Ispanijos delegacijų pateiktus įstatų pakeitimo projektus parėmė Naujosios Zelandijos bei Anglijos atstovai ir čankaišistas. Indijos atstovas Krišna Menonas pareiškė, kad jo delegacija iš principo yra už nenuolatinių Saugumo Tarybos narių skaičiaus padidinimą. Indijos delegatas atkreipė Asamblėjos dėmesį į eilę aplinkybių, į kurias, jo nuomone, turi būti atsižvelgiama sprendžiant klausimą dėl nenuolatinių Saugumo Tarybos narių sudėties išplėtimo. Jų tarpe Menonas visų pirma paminėjo šalių – SNO narių teisingo ir proporcingo geografinio atstovavimo Saugumo Taryboje principą, Menonas ypatingai smulkiai sustojo ties nepakankamu Azijos ir Afrikos šalių atstovavimu Saugumo Taryboje, ir kituose SNO organuose. Šią problemą, pareiškė Menonas, dar aštrina ir tas faktas, kad tokia didžioji Azijos valstybė, kaip KLR, iki šiol neturi savo teisėtos vietos Saugumo Taryboje. Norint sėkmingai išspręsti labai svarbius uždavinius, kuriuos Saugumo Tarybai yra pavedę SNO Įstatai, toliau kalbėjo Menonas, šis pagrindinis organizacijos organas turi atspindėti pasaulį tokį, koks jis yra. Bet koks įstatų pakeitimas, pasakė Menonas, turi atsižvelgti į geografinį veiksni, ir tas veiksnys neturi būti priklausomas nuo ideologinių sumetimų. Menonas taip pat pasisakė už tai, kad skirstant vietas būtų atsižvelgiama į tokį veiksnį, kaip gyventojų skaičius. Menonas taip pat nurodė, kad, svarstant Saugumo Tarybos narių skaičiaus didinimo klausimą, reikia pašalinti tokią padėtį, kuri buvo dabartinėje Generalinės Asamblėjos sesijoje, kai nenuolatiniu Saugumo Tarybos nariu buvo išrinkta šalis, neatstovaujanti tam rajonui, kuriam toji vieta skirta. Menonas rezervavo savo delegacijai teisę konkrečiai pasisakyti dėl pateiktų rezoliucijos projektų ir dėl kitų pasiūlymų svarstomu klausimu, kurie, galimas dalykas, bus pateikti. Jis pareiškė nuomonę, kad reikėtų pavesti kuriam nors komitetui detaliai išnagrinėti visus šios problemos aspektus. Sekantis Generalinės Asamblėjos plenarinis posėdis įvyks gruodžio 18 d. rytą. Jame bus svarstoma Saugumo Tarybos rekomendacija priimti Japoniją į SNO narius,


KARIUOMENĖ IŠEINA IŠ STEPANAKERTO PASAULIO ĮVYKIAI

Ruch-o - suvažiavimo delegatai nutarė likti opozicijoje. Nuspręsta, kad, likdami opozicijoje, pasirinktinai palaikys Ukrainos prezidentą L. Kravčiuką. Dabar pagrindinis Ruch-o tikslas - įtvirtinti nepriklausomos Ukrainos valstybingumą ir kurti demokratinę respubliką. Išrinkti trys pirmininkai - taip išvengta skilimo, kuris galėjo kilti dėl nesutarimų, susijusių su Ruch-o politine ateitimi.


Nė vienai dienai nenutrūksta Prancūzijos darbo žmonių kova dėl gyvybinių teisių, dėl taikos, dėl tautų draugystės. Moterys šioje rūsčioje kovoje dalyvauja labai aktyviai. Jos kovojo prieš karą Vietname, prieš agresiją Egipte, jos kovoja už kraujo liejimo nutraukimą Alžyre, protestuoja prieš Vakarų Vokietijos remilitarizavimą, reikalauja uždrausti atominį ginklą ir nusiginkluoti. Prancūzijos moterys vienijasi, kad užkirstų kelią drumzlinoms reakcijos bangoms. Atmintinomis praėjusių metų lapkričio mėnesio fašistinių išpuolių dienomis, kai reakcionieriai mėgino sutriuškinti Prancuzijos Komunistų partijos CK ir jos laikraščio „Jumanite“ patalpas, Paryžiaus darbininkai davė reakcijai drasų ir lemiamą atkirtį. Tarp tų, kurie gyné „Jumanite“ spaustuvę, buvo nemaža moterų. Jų gretose buvo ir Andre Merlo - kovos prieš fašizmą antrojo pasaulinio karo metu dalyvė. Per susidūrimą su pogromininkais prie „Jumanite“ spaustuvės Andre Merlo buvo sunkiai sužeista. Vienas banditų kirto jai per galvą, ir moterį teko nugabenti į ligoninę. Laimei, Andre Merlo sveiksta. Visi, kuriems brangus tiesos žodis, reiškia jai užuojautą ir pritarimą. Tačiau reakcionieriai kovoja ne tik prieš komunistų partiją ir jos spaudą. Jie mėgina užpuldinėti ir kitas pažangias Šalies organizacijas, tame tarpe ir Prancūzų moterų sąjungą, vienijančią įvairių socialinių sluoksnių ir įsitikinimų, bet trokštančias užtikrinti talką savo liaudžiai ir laimę savo vaikams prancūzes. Neveltui Prancüzų moterų sąjungos ženklelis, vaizduojantis Prancüzijos sienų kontürus, yra savo šalies meilės simbolis. Kai 1956 metų lapkričio 15 d. rytą Vokliuzo departamento Avinjono mieste motinos atvedė savo vaikus į Prancüzų moterų sąjungos patalpas, kuriose buvo organizuota vaikų aikštelė, jos pamatė sugadintus baldus ir sulaužytus žaislus. Pogromininkai norėjo įbauginti motinas, reikalaujančias, kad karo tikslams asignuojamos lėšos būtų panaudojamos taikiems tikslams: vaikų sveikatos apsaugai ir auklėjimui, darbo žmonių gyvenimo sąlygų pagerinimui. Karas Alžyre ir Egipte smarkiai pablogino Prancüzijos darbo žmonių gyvenimą. Vis daugiau moterų apverkia savo vyrus ir sūnus, žuvusius Alžyre. Butai ir mokyklos likn be kuro, katastrofiškai pakilo būtiniausių prekių kainos. Ta čiau paprastos prancüzės nepabūgo, neišsigando reakcijos spaudimo. Priešingai buržuazinėms katalikų organizacijoms, siekiančioms apriboti moterų veiklą „namų židiniu“, jos stiprina savo vienybę ir vis labiau įsijungia į demokratinį judėjimą. Prancūzų moterų sąjunga paragino prancūzes ryžtingiau kovoti dėl gyvybinių reikalavimų, reikalauti nutraukti karą Alžyre, sugrąžinti kareivius į tėvynę. Jau visoje šalyje veikia Alžyre esančių prancūzų kareivių motinų ir žmonų komitetai. Jie renka parašus peticijoms, reikalaujančioms nutraukti karą ir sugrąžinti kareivius namo. Dešimtys moterų delegacijų įteikia šias peticijas su tūkstančiais parašų vyriausybei ir Nacionaliniam susirinkimui. Neseniai 700 Senos departamento moterų nuėjo prie ministrų tarybos rūmų įteikti peticijos su 10.000 parašų prieš karą Alžyre. Tą pačią dieną Marselyje moterų delegacijos nunešė į prefektura 2000 isvakarėse surinktų parašų. Siekimas taikos suartina ir suvienija Prancūzijos moteris su viso pasaulio moterimis. Prancūzijos patriotes labai brangina draugystę su tarybinėmis moterimis. Nors buržuazija visaip varé antitarybinę propagandą, išpūsdama vadinamąjį Vengrijos klausimą, jai nepavyko pakirsti tarybinės liaudies tikrųjų draugų pasitikėjimo. Savo laiškuose tarybinėms draugėms prancūzės reiškia karštą norą stiprinti šią draugystę. Margaret G. iš Santijos miesto rašo: „Mūsų šalys turi stiprinti draugystės saitus. Prancūzija daug kuo dėkinga Tarybų Sąjungai, nes be jos mes seniai jau būtume įvelti į naują karą. Be to, negalima pamiršti, kad mes gyvenarne kapitalistiniame pasaulyje, kuris griebiasi paskutinių priemonių. Kapitalistai spaudžia darbininkus. Alžyre ir Egipte atsiranda pinigų, o mokykloms, darželiams, ligoninėms, sanatorijoms jų nėra…“ O štai ką sako taikos šalininkė Liusjen F. iš Liono miesto: „Prancūzijoje daug kas sunkiai kenčia dėl pastarosiomis savaitėmis skleidžiamos propagandos, kuri galėjo padaryti žalos draugiškiems santykiams tarp mūsų tautų. Tačiau šviesa visada išsklaido tamsą, o tiesa – melą. Jūsų tikrieji draugai nepasidavė šios propagandos įtakai ir ]šsaugo savo draugystę su jumis. Šią draugystę jie išsaugo, nepaisydami nieko, kaip dori prancūzai, mylintieji savo šalį… Draugystė tarp mūsų tautų yra tvirčiausias taikos ir klestėjimo laidas…“ Prancūzijos moterys kovo 8-ąją ir savo kovingosios organizacijos - Prancūzų moterų sąjungos šeštąji suvažiavima rengiasi pažymėti kova del namų židinių gerovės, dėl taikos ir tautų draugystės.


„Stabdymo priemonės“ ar karingumo demonstravimas?

LONDONAS, III. 6. (TASS-ELTA). Vakar bendruomenių rūmuose prasidėjo dviejų dienų diskusija gynybos klausimais. Diskusiją atidarė gynybos ministras Votkinsonas. Savo kalboje jis daugiausia gynė vyriausybės politiką gynybos klausimais. Votkinsonas vėl pakartojo nuvalkiotus argumentus už Vakarų valstybių branduolinio ginklavimosi varžybas. Jis tvirtino, kad taika iki šiol buvusi išsaugota tik todėl, kad JAV ir Anglija turėjo branduolines „stabdymo priemones“. Jis pabrėžė, kad Anglija ir toliau įneš „žymų indėlį“ į Vakarų turimas „stabdymo priemones“. Votkinsonas pareiškė, kad Anglijos kariuomenė daugiau nebebus išmėtyta po įvairius pasaulio rajonus, o bus sutelkta trijose pagrindinėse bazėse – Anglijoje, Adene ir Singapūre. Ministras taip pat davė suprasti, kad Anglija „tiria“ galimybę dislokuoti aviacijos bazes nedidelėse salose, kur, anot jo, „nebus daugelio politinių problemų“. Svarbiausias leiboristų partijos kalbėtojas gynybos klausimais Patrikas Gordonas-Vokeris pateikė nepasitikėjimo vyriausybe rezoliuciją dėl jos politikos gynybos srityje. Rezoliucijoje sakoma, kad rūmai „netiki, jog kursas, išdėstytas 1962 metų pareiškime dėl gynybos, efektyviai užtikrins Anglijos gynybą“. Gordono-Vokerio kalba buvo pilna prieštaravimų, kurie būdingi leiboristų partijos dešiniosios vadovybės pozicijai. Iš vienos pusės jis griežtai kritikavo vyriausybės politiką, ypač bergždžias Anglijos pastangas likti „savarankiška“ branduoline valstybe, bet, antra vertus, jis reikalavo didesnio Anglijos indėlio į NATO ir konkrečiai protestavo prieš galimą anglų kariuomenės Vakarų Vokietijoje sumažinimą. Gordonas-Vokeris pasakė, kad požeminis Anglijos branduolinio ginklo bandymas Nevadoje buvo klaida. Leiboristų partija, pabrėžia kalbėtojas, griežtai priešinga branduoliniams bandymams atmosferoje. Jis pasakė, kad nereikėjo priimti tokio nutarimo iki galutinių Ženevos derybų rezultatų.


Politiko katapultavimas;Kaip Vokietijos žiniasklaida nušvietė rinkimus į Bundestagą

Lietuvos radijo I programos prodiuseris Artas Laskauskas visą rudenį stažavo Vokietijoje, daugiausia visuomeniniame Šiaurės Vokietijos radijuje (NDR). NDR 1 reitingas vienas aukščiausių Vokietijoje ir turi 36 proc. Žemutinės Saksonijos klausytojų. “Nors Vokietijos žiniasklaidos sistema viena brangiausių pasaulyje ir galbūt geriausia, asmeniškai nesijaučiau mokinys, kuriam reikia stebėti, ką dėdės daro. Diskutavome apie subtilius profesinius dalykus. Yra nemažai šansų, kad po gero pusmečio į Lietuvos radiją atvažiuos praktikuotis 6 - 8 vokiečių studentai”, - sakė LR1 prodiuseris. Šalyje kaip tik vyko rinkimai į Bundestagą, kurie lėmė ir naujo Vokietijos vadovo rinkimus. “Buvau labai įdomiu laiku, kai vyko daug politinių įvykių, todėl kartu dirbau kaip LR specialus korespondentas Vokietijoje. Per tris mėnesius perdaviau 102 pranešimus. Nenoriu girtis, bet apie rinkimų baigtį turbūt pranešiau pirmas ne tik Lietuvoje, bet ir Pabaltijy”. Klausti, už ką balsuosi, nemandagu Per rinkimus visą dieną Vokietijoje dirbo galingi sociologiniai institutai. Vokietijoje klausti žmogaus prieš rinkimus, už ką jis balsuos, yra toks pat netaktas, kaip klausti, kiek uždirba. Ir netgi šeimose vyras gali tik jausti už ką žmona balsuos, bet paprastai apie tai nekalbama, nes tai būtų blogas tonas. Sociologinių institutų darbuotojai po balsavimo bandė žmones kalbinti, ar jie galėtų pasakyti, už ką balsavo. Interviu metodu prakalbinamas gal kas dešimtas. Buvo apklausta tūkstančiai balsavusiųjų. Ir iš tų duomenų sociologai visą dieną sudarinėjo prognozę, kaip baigsis rinkimai. Patikimus duomenis didžiosios televizijos ir kiti turėjo net prieš 18 valandą, bet pagal įstatymą rinkimų dieną negali būti nei agitacijos, nei propagandos, o informacijos skelbimas irgi tam tikru atžvilgiu gali pakeisti rinkimų eigą. Todėl iki 18 val. nebuvo galima jos skelbti. O privati, viena galingiausių Europoje televizijų RTL, norėdama aplenkti savo konkurentus ir būti pirma, rezultatus paskelbė be 15 sekundžių 18 valandą. Antireklama prieš H. Kohlį Buvo įdomu, už ką balsuos Vokietija: ar už ekscentrišką ir neprognozuojamą G. Schröderį, ar už konservatyvų ir patikimą H. Kohlį. Šiais metais Vokietijoje rinkimai buvo ne už, bet prieš. Ne už socialdemokratų partiją ir Schroderį, bet prieš Kohlį. Socialdemokratai su Schröderiu priešakyje šiais metais ėmėsi įdomios, bet rizikingos reklaminės kampanijos taktikos. Iš esmės visa socialdemokratų reklama buvo šaipymasis iš Helmuto Kohlio. Tai jau vadinamoji ketvirtos penktos kartos reklama, kurią pasaulyje naudoja tiktai “United Colors of Benetton”. Už ją nereikia mokėti pirmuosiuose puslapiuose, tereikia sukelti skandalą, ir žiniasklaida apie tai pati parašo. Taip esi nemokamai reklamuojamas. Jie išleido linksmų plakatų, kur atvirai šaipomasi iš Kohlio, tvirtinama, kad jis yra atgyvena, dinozauras, iškasena, kad tai jo paskutinės dienos, jam reikia ilsėtis kur nors Maljorkoje. Miestuose buvo galima matyti plakatų su dviem nuotraukomis: vienoje - Senis besmegenis ir parašyta: “Po kelių mėnesių jo nebebus”. O šalia - H. Kohlio nuotrauka su prierašu: “Jo irgi”. “Likus iki rinkimų porai savaičių, kino teatre, į kurį renkasi jaunimas, teko matyti prašmatniai sukurtą reklaminį klipą. Filmukas prasideda tarsi scena iš “Žvaigždžių karų”. Modernioje patalpoje rengiamasi katapultuoti į ateitį kelis astronautus su skafandrais. Vienas startuoja į ateitį, kitas išnyksta, o trečiam nepavyksta. Rūksta dūmai, valdymo pulte visi laksto, blaškosi, ir paaiškėja, kad jie nespėjo ir trečiasis nebeišlėks į ateitį. Ekrane pasirodo užrašas: “Ne visi tinka ateičiai”. Nevykėlis astronautas nusiima skafandrą - o ten Helmutas Kohlis. Kino teatro auditorija tą klipą labai gerai priėmė”, - pasakojo A. Laskauskas. Anarchistinė POGO partija Rinkimuose į Bundestagą dalyvavo apie 10 partijų. Juokingiausia buvo Vokietijos anarchistinė POGO partija (beje, tokio žodžio vokiečių kalboje nėra). Buvo smagi, demokratijos lygį rodanti anarchistinės POGO partijos reklama, paremta paradoksu, šokiruojančiais vaizdais. Metro stotelėse ant šiukšlių dėžių puikavosi lipdukai “Visa valdžia anarchistams”. Per televiziją teko matyti netikėtą POGO reklaminį klipą. Miesto gatvėje stovi pagyvenęs žmogus ir prašo išmaldos. Pro šalį eina skiauterėti pankai, skustagalviai ir broliškai nusiteikę meta jam pinigus. Pabaigoje parašyta: “Anarchistinė POGO partija”. Televizijų diskusijose anarchistų partijos nariai darydavo ekscentriškus pareiškimus: ”Niekada daugiau į darbą”, “Visa valdžia anarchistams”, visada prisistatydavo kaip profesionalūs gėrikai arba girtuokliai sportininkai. Įmitę keturiasdešimties metų vyrukai ir vyresni, vilkintys odinėmis striukėmis, propagavo visišką netvarką, ragino perdalyti pinigus. Bet nepasakyčiau, kad į tai kas nors labai audringai reaguotų: juos paprasčiausiai toleravo. Jie negavo balsų ir nepateko į Bundestagą,”- sakė žurnalistas. Pirmą kartą į Parlamentą pateko Žaliųjų partija. Tai buvo žmonės, kurie sakė, jog reikia kovoti prieš miesčioniškumą, buržuaziją, sustabarėjimą, ir mėgdavo šokiruojančiai pasirodyti tarp kostiumuotų vaikinų su sportbačiais ir sportiniais marškiniais. Jų lyderis Jozefas (visa žiniasklaida jį vadino Joschka) Fischeris iš karto po rinkimų atsižadėjo savo maisto ir įšoko į kostiumą su liemene ir kaklaraiščiu. Schröderio įvaizdis Schröderis žiniasklaidoje stengėsi pabrėžti, kad jis yra labai energingas, bent jau kūrė tokį įvaizdį. Per televiziją rodė vaizdus, kur jis beveik chuliganiškai laipioja per tvoras. Bet laimėjus rinkimus jo elgesys pasikeitė, paaiškėjo, jog tai rimtas, protingas žmogus, ir negali sakyti, kad neprognozuojamas. Schröderis simpatingai atrodo, turi gerą iškalbą, yra protingas, sukasi įtakinguose sluoksniuose, pramonėje, yra “Volkswagen” koncerno tarybos narys. Paradoksas yra tas, kad dėl išaugusio populiarumo jis tapo popžvaigžde gerą pusmetį prieš rinkimus, kai žiniasklaida apie jį mielai rašydavo visokias smulkmenas, cituodavo jo kalbas. Jis turėjo susikūręs teigiamą įvaizdį, dėl kurio žiniasklaida jam net “atleido”, kai jis ketvirtą kartą vedė. Šiaip prieš rinkimus tokie dalykai ištraukiami į paviršių. Atvažiavęs į bet kurį miestą Schröderis susilaukdavo žurnalistų spiečiaus. Tuo naudodamasis jis mėgdavo pasakyti aštresnę frazę, padaryti staigesnį judesį, sudaryti nuoširdaus žmogaus įspūdį. Žiniasklaida labai sekė, kaip ir ką jis pasakė, visi jo juokeliai buvo graibstyte graibstomi. Po rinkimų Žemutinė Saksonija labai nuliūdo, kad neteko Schröderio, kuris persikraustė į sostinę. Hanoveriečiai sielvartauja, kad dabar Hanoveris taps provincija vien dėl to, jog jie prarado tokią asmenybę. Unikalus atvejis žiniasklaidos istorijoje Rinkimai į Bundestagą baigėsi rugsėjo 27 dieną, o kitą rytą dideliu tiražu pasirodė Stephano Reinerio romanas “Kancleris”. Tai romanas, kurio pagrindinio herojaus prototipas yra Schröderis. Knygoje pateik ta visa jo biografija. Bet įdomiausia, kad iš vakaro buvo parengtos knygos tiražas ir du knygos viršelio variantai: jeigu socialdemokratai būtų pralaimėję, vietoj pavadinimo “Kancleris” ta pati knyga būtų ėjusi su kitu viršeliu ir jos pavadinimas būtų “Žmogus, kuris norėjo per daug”. Pats autorius duodamas interviu sakė, kad tikėjo socialdemokratų pergale, o antras viršelis buvo reikalingas apsidrausti. “Nežinau, kuo viskas baigėsi, bet galiu prognozuoti, kad ta knyga tapo bestseleriu dėl reklaminio triukšmo, kurį sukėlė rinkimų kova”,- sakė Laskauskas.


Neatsiranda nė vieno oratoriaus, kurs norėtų debatuoti dėl Tautų Sąjungos tarybos pranešimo apie pereitų metų Tautų Sąjungos darbus. Kadangi nereikalavo žodžio bendroms diskusijoms, tai jos atidėtos iki trečiadienio priešpiet. „Daily Telegraph“ korespandentas rašo, kad Tautų Sąjungos delegatų atsisakymas nuo dalyvavimo debatuos dėl Tautų Sajungos veikimo sukėlė Tautų Sąjungos kuluaruos didelio nusistebėjimo. Laikraštis priduria, kad toks įvykis reikia laikyti „savotišku fiasko“. (Elta).


Vakar Bendruomenių rūmuose parlamento nariai leiboristai vėl iškėlė klausimą dėl Anglijos vyriausybės pozicijos vandenilinio ginklo bandymų uždraudimo problemos atžvilgiu. Leiboristų partijos lyderis Geitskelas kreipėsi į finansų ministrą Tornikroftą, prašydamas išaiškinti Bendruomenių rūmams, kodėl Anglijos vyriausybė pasitraukė nuo pozicijos, kurią ji užėmė anksčiau, pareikšdama, kad ji yra linkusi svarstyti vandenilinio ginklo klausimą atskirai nuo visuotinio nusiginklavimo problemos. Toliau Geitskelas priminė, kad Anglijos vyriausybė vienu metu yra pareiškusi, jog ji ketina iškelti pasiūlymus apriboti branduolinio ginklo bandymus. „Kur gi tie pasiūlymai?” — paklausė Geitskelas. Ministro pirmininko vardu atsakydamas į klausimus, Tornikroftas pareiškė, kad Anglijos vyriausybė negali atsisakyti nuo šio ginklo bandymų, kol nesudarytas bendras nusiginklavimo susitarimas. Jis rėmėsi komunikatu, paskelbtu po ministro pirmininko Makmilano ir prezidento Eizenhauerio pasitarimo Bermudų salose.


„ZUIKIAI“ PABRANGS NUO BALANDŽIO PIRMOSIOS!

Vakar Aukščiausioji Taryba priėmė įstatymą „Dėl baudų, numatytų Lietuvos Respublikos kodeksuose ir kituose įstatymuose, indeksavimo“. O indeksavimo tvarką nustatys Vyriausybė. Jau nuo balandžio 1 d. autobusais ir troleibusais važinėjantys „zuikiai“ ir, žinoma, ne tik jie, tai turėtų pajusti… Posėdžio pradžioje deputatė K. Prunskienė padarė pareiškimą „dėl nesiliaujančių bandymų neteisėtais būdais ją kompromituoti“. Ji pasisakė prieš „V. Čepaičio - A. Terlecko akcijas“, šmeižikiškus lapelius, kurie visur platinami jau dvejus metus, nemotyvuotus ir niekuo nepagrįstus vicepremjero Z. Vaišvilos ir AT pirmininko V. Landsbergio viešus pasisakymus dėl jos tariamo dalyvavimo įvairiuose perversmuose. Deputatė pareiškė nepasitikėjimą AT komisijos KGB veiklai tirti nariais A. Endriukaičiu ir Z. Šličyte, kurie „nešė dokumentus iš KGB rūmų“. Jau įprasta vos ne kiekviename AT posėdyje atleisti iš darbo „savo noru“ keletą teisėjų. Deputatas, teisingumo ministro pavaduotojas Z. Juknevičius teigė, kad „tai natūralus judėjimas ir negalima sakyti, kad jurisdikcijos pamatai byra kaip smėlis…“ Deputatas J. Tamulis priminė, kad panašūs klausimai kyla jau penktą ar šeštą kartą, o rimtos analizės nėra, ministro pavaduotojo argumentai neįtikinantys. Deputatas B. Genzelis pastebėjo, kad teisėjų „bėgimas“ prasidėjo tada, kai Z. Juknevičius tapo ministro pavaduotoju. „Kol jūs ten dirbsite, teismų neliks“, - teigė deputatas. Priimtas įstatymas „Dėl prašymų atstatyti nuosavybės teisę į išlikusį nekilnojamąjį turtą pateikimo laiko“. Juo iki gegužės 31 d. pratęsiamas dokumentų dėl žemės atgavimo pateikimas. Lenkų frakcija reikalavo vėl balsuoti „Dėl komisijos Šalčininkų rajono ir Ignalinos rajono Sniečkaus gyvenvietės Tarybų, taip pat kai kurių kitų savivaldybių Tarybų, jų organų ir pareigūnų antikonstitucinei veiklai ištirti išvadų“ ir „Dėl rinkimų organizavimo Vilniaus ir Šalčininkų rajonuose“. Tik 24 deputatai palaikė Lenkų frakcijos siūlymą skelbti rinkimus birželio 20 dieną. Dauguma deputatų balsavo už E. Petrovo vadovaujamos komisijos parengtą projektą, numatantį pratęsti minėtuose rajonuose tiesioginį valdymą iki šių metų rugsėjo 12 d. ir neskelbti konkrečios rinkimų datos. Deputatas S. Akanovičius pareiškė nepasitikėjimą E. Petrovo veikla ir vadovavimu komisijai, teigė, jog „Karabacho Vilniaus krašte nebus, nors E. Petrovo komisija to siekė!..“ Deputatas J. Beinortas trečiajam svarstymui pateikė gyventojų apsirūpinimo gyvenamosiomis patalpomis įstatymo projektą. Deputatas A. Sakalas padarė pareiškimą dėl kovo 24 d. „Lietuvos aide“ paskelbto straipsnio „Paslaptis aiškėja“. Jis sakė, kad medžiagą laikraščiui pateikė deputatas A. Endriukaitis, iš anksto žinodamas, kad faktai yra neteisingi, o tai nesiderina ne tik su komisijos KGB veiklai tirti nario, bet ir su padoraus žmogaus elgesiu“. Aukščiausioji Taryba sudarė laikinąją deputatų komisiją „neteisėtai Tarybų Sąjungos karinių dalinių prekybai ginklais“ tirti. Po pirmojo svarstymo buvo pritarta AT nutarimui, kuris numato panaikinti Vyriausybės 1991 m. lapkričio 8 d. potvarkį Kauno profsąjungų kultūros rūmus perduoti Darbininkų sąjungai.


KAMBODŽOS PROTESTAS PRIEŠ TAILANDO-KAMBODZOS SIENOS UŽDARYMĄ

LONDONAS, kovo 20 d. (TASS). Kaip praneša Reuterio agentūros korespondentas iš Kambodžos, iš oficialių šaltinių sužinota, kad Kambodža nusiuntė Suvienytųjų Nacijų Organizacijai ir Indijai, kuri yra paliaubų stebėjimo komisijos Indokinijoje narys, laiškus, kuriuose reiškiamas protestas prieš Tailando sienos su Kambodža uždarymą. Pranešime sakoma, kad praėjusią savaitę Tailando valdžios organai nutraukė geležinkelių susisiekimą per Kambodžos ir Tailando sieną tuo pretekstu, kad Kambodža pasienyje, esą, rengusi antitailandiškus incidentus. Šis Tailando valdžios organų žingsnis kai kuriuose sluoksniuose laikomas vienu Tailando mėginimų padaryti Kambodžai spaudimą, kad priverstų ją atsisakyti Kambodžos vyriausybės paskelbtos nedalyvavimo kariniuose blokuose politikos.


Atidaryta tarptautinė Vienos pavasario mugė

VIENA, kovo 10 d. (TASS-ELTA). Šiandien Vienoje buvo atidaryta 1957 metų tarptautinė pavasario mugė. Mugėje dalyvauja apie 1.700 užsienio firmų. Per atidarymą kalbėjo kancleris Rabas. Mugės atidaryme dalyvavo Tarybų Sąjungos delegacija, vadovaujama TSRS automobilių pramonės ministro pavaduotojo B. N. Černousovo. Tarybų Sąjungos delegaciją sudaro automobilių, traktorių ir chemijos pramonės, sunkiųjų ir žemės ūkio mašinų gamybos ir kitų pramonės šakų specialistai.


VILNIAUS geležinkelininkų klubo salę užvakar užpildė Tarybų rajono komjaunuoliai ir jaunimas.

Vienas po kito į tribūną kyla komjaunuoliai, važiuosiantieji į tolimąjį Kazachstaną. Vilniaus garvežių depo komjaunimo komiteto sekretorius drg. Smirnovas sako: „Ne pirmą kartą mūsų partija ir brangioji Tarybinė vyriausybė patiki komjaunuoliams didelius ir svarbius darbus. Štai ir dabar, kai reikalingi stiprūs, drąsus, narsūs žmonės, partija kreipiasi į mus, komjaunuolius, Mums didelė garbė pateisinti šį didelį pasitikėjimą. Mes važiuojame, draugai, ir norime tikėti, kad įkandin mūsų atvažiuos nau11 šimtai jaunųjų entuziastų iš Vilniaus įmonių ir įstaigų“. Autotransporto kontoros šaltkalvis Fiodorenkovas, betonuotojas Viršulis paragino rajono jaunimą dar aktyviau atsiliepti į partijos ir vyriausybės šaukimą. Susirinkusieji susikaupę klausėsi „Pavlodaraliuminstrojaus“ tresto atstovo drg. Suvalovo kalbos. Jis papasakojo išvažiuojantiems apie gigantiškus statybos mastus, supažindino juos su darbo sąlygomis. Po pasisakymų LLKJS Vilniaus m. Tarybų rajono komiteto sekretorius drg. A. Sakalys įteikė komjaunimo kelialapius išvykstantiems.


Didžiojoje Tarybų Valstybėje, broliškoje tarybinių tautų šeimoje, kaip lygiateisis jos narys, lietuvių tauta laimėjo savo tikrąją nepriklausomybę ir išėjo į taikų kelią, į gerovės ir kultūros suklestėjimo kelią.


Prancūzija sunerimusi: vyriausybė neužkerta kelio fašizmo grėsmei

Bona ir Vakarų Berlynas globoja nacistus;Tebūna turiningas kovos už taiką metraštis!

Visa tarybinė liaudis, kiekvienas tarybinis žmogus trokšta, kad išnyktų be pėdsakų visos bombos iš žemės, pareiškė savo kalboje pirmajame plenariniame posėdyje, kuriam susirinko tarptautinė asamblėja „Už pasaulį be bombos“, Tarybų Sąjungos delegacijos vadovas J. Paleckis. Šiuo pagrindiniu dabarties klausimu, nurodė J. Paleckis, tarybiniai žmonės ir Tarybų Sąjungos vyriausybė vieningi. Kad pasaulinis termobranduolinis karas neužgriūtų tautų baisiausiomis nelaimėmis, reikia jam užkirsti kelią dar prieš tai, kol pradės sproginėti bombos. Geriausias ir patikimiausias būdas padaryti, kad bombos būtų nekenksmingos, — jas sunaikinti. Pasaulis be karo — tai pasaulis be ginklų. Radikaliausius ir visiško nusiginklavimo pasiūlymus, toliau kalbėjo Tarybų Sąjungos delegacijos vadovas, pateikė mūsų vyriausybė: iš pradžių Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje juos pateikė TSRS Ministrų Tarybos pirmininkas N. Chruščiovas; vėliau jie buvo išdėstyti griežtai kontroliuojamo tarptautiniu mastu visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projekte, kuris buvo pateiktas Ženevos 18 šalių nusiginklavimo komitetui. Jeigu šie pasiūlymai bus įgyvendinti, pasaulis be bombų iš puikios svajonės virs dar puikesne tikrove. Pažymėjęs toliau avangardinį Afrikos vaidmenį judėjime už pasaulį be bombos, J. Paleckis paragino asamblėja savo indėliu padėti išspręsti gyvybiškai svarbų klausimą — kaip paversti Afrika zona, neturinčia branduolinio ginklo. Visuotinis ir visiškas nusiginklavimas, pabrėžė baigdamas Tarybų Sąjungos delegacijos vadovas, iš pamatų pakeistų mūsų planetos vaizdą — turtai pakeistų skurdą, pasitikėjimas — baimę, laimė pakeistų nelaimę. Tad kovokime drauge, pareiškė Tarybų Sąjungos delegatas, kad ateitų toks pasaulis, ir tegul mūsų asamblėja bus įžymus skyrius kovos už taiką metraštyje.


NIUJORKAS, II. 28. (TASS‑ELTA). Kaip praneša Amerikos spauda, po to, kai vakar buvo bombarduoti Pietų Vietnamo diktatoriaus Ngo Din Djemo rūmai, padėtis Saigone tebėra įtempta. Miesto gatvėse patruliuoja tankai ir šarvuočiai. Naująją Ngo Din Djemo rezidenciją, į kurią jis persikraustė iš sugriautų rūmų, saugo šimtai policininkų ir jūros pėstininkų. Į Saigoną sutraukiamos šarvuočių ir tankų dalys. Laikraštis „Niujork herald tribiun“ pažymi, kad Pietų Vietnamo lakūnai, kurie vakar numetė bombas į Ngo Din Djemo rūmus „tikriausiai yra ginklo draugai tų pačių žmonių, kurie nesėkmingai mėgino nuversti Ngo Din Djemą 1960 metų rudenį“. Esančią už 20 mylių į šiaurę nuo Saigono Bjen Hoa aviacijos bazę, iš kurios atskrido sukilę lakūnai, užėmė labiausiai atsidavusi Ngo Din Djemui kariuomenė. Šiandien diktatorius Ngo Din Djemas, kaip praneša agentūros Asošieited pres korespondentas, išėjo iš savo naujos slėptuvės ir su didele karine apsauga nuvažiavo miesto gatvėmis į karo laivyno bazę. Jo didelį juodą limuziną, nurodo korespondentas, lydėjo 20 mašinų, jų tarpe 6 karinės mašinos, ant kurių buvo pastatyti kulkosvaidžiai ir sėdėjo kareiviai plieniniais šalmais. NIUJORKAS, II. 28. (TASS‑ELTA). Kaip praneša agentūros JPI korespondentas, prezidentas Kenedis Ngo Din Djemo rūmų užpuolimą pavadino „griaunamu ir piktu veiksmu“. Jis „nepaprastai džiaugėsi“, kad Ngo Din Djemas liko gyvas ir nenukentėjo.


Ginkluoti susirėmimai Sirijos—Izraelio pasienyje

Kaip praneša agentūros Frans pres korespondentas iš Tel-Avivo, artilerijos dvikova, vykusi tarp Sirijos ir Izraelio kariuomenės penkias valandas Tiveriado ežero rajone, buvo nutraukta, kai į abi šalis pakartotinai kreipėsi SNO stebėtojų štabo atstovas.


MOCHAČIUS (Pietų Vengrija), kovo 19 d. (TASS). Dunojaus ledui sujudus, gaivalinė nelaimė ištiko Vengrijos Padunojės rajonus žemutiniame upės ruože. Keturkampyje, kurį sudaro Šeksardo bei Mochačiaus miestai ir Hercegsanto ir Faiso kaimai, apsemti kaimai, pasėliai, pievos. Vanduo užtvindė visą didelę Mochačiaus salą. Ruože nuo Baijos iki Mochačiaus miesto beveik ištisine mase stovi ledas, kurio paleisti pasroviui, nepaisant visų daromų žygių, tuo tarpu nepavyksta. Padėtį komplikuoja tai, kad Jugoslavijos Bački-Bergo kaimo rajone prie Ferenco kanalo pratrūko pylimas. Vandens masė pakilo aukštyn Vengrijos Hercegsanto ir Davodo kaimų kryptimi, Ledų polaidis vėl pralaužė pylimus aukščiau Baijos miesto, visiškai užtvindydamas Faiso kaimą. Vandens lygis apsemtuose rajonuose į rytus nuo Mochačiaus miesto per pastarąją parą pakilo. Dunojaus Jugoslavijos ruože, 8-10 kilometrų nuo Vengrijos sienos, upėje nebėra ledo ir vandens lygis labai žemas, vos siekia 70 procentų įprastinio lygio. Jugoslavijos valdžios organai kartu su Vengrijos administracija mėgina kiek galint greičiau sutaisyti pralaužtą pylimą prie Ferenco kanalo. Vengrijos Liaudies armijos dalys, gelbėjimo būriai ir gyventojai skubiai baigia statyti apsaugos liniją Hajošas‑Miškė‑Batja‑Faisas. Gelbėjimo darbai Mochačiaus saloje nesustoja nė minutei. Jau evakuota apie šešis tūkstančius žmonių. Virš salo, suskirstytos į devynis operacinius ruožus, be paliovos patruliuoja lėktuvai. Žmonėms, gyvuliams, žemės ūkio inventoriui, turtui gelbėti panaudotos visos vandens transporto priemonės. Kruopščiai apžiūrima kiekviena salos gyvenamoji vietovė. Gaivalinės nelaimės vietoje gelbėjimo darbams tiesiogiai vadovauja Vengrijos Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas Antalas Apro.


Klaipėdos krašto seimeliui susirinkus, vokiečių spauda gana plačiai komentavo Klaipėdos krašto gubernatoriaus atidaromąją kalbą seimely. Bendras spaudos tonas tuo klausimu labai aštrus. „Koen. Allg. Z.“ 532 nr. iš lapkričio mėn. 12 d. savo straipsnį dėl p. gubernatoriaus kalbos pavadino šitaip: „Memel lässt sich nicht einschüchtern. Proviziorende Rede Merkys“. Šitame straipsnyje Karaliaučiaus laikraštis nurodinėja, kad p. Merkio kalba paėmusi pagrindan tik negirdėtus kaltinimus prieš klaipėdiečius ir priekaištus nelojalume valstybei. Tačiau laikraštis pastebi, kad paslėpti gubernatoriaus kalboje grasinimai nė kiek „nepaveikę seimelio daugumos“. Seimelio prezidiumo rinkimų rezultatai parodę, kad seimelio dauguma ir naujame seimely „kovosianti prieš visokią diktatūrą, pasiremdama ne Lietuvos, bet Tautų Sąjungos jai suteiktomis teisėmis“. Panašiai komentuoja gubernatoriaus atidaromąja kalbą ir „Koen. Hart. Z.“ 532 nr. iš lapkričio mėn. 12 d. straipsnyje „Unerhörte Rede des Memelgouverneurs“. Tik šis laikraštis, be įprastų Rytprūsių spaudai puolimų, dar griebiasi ir savotiškos demagogijos, iškraipydamas gubernatoriaus kalbą ir tvirtindamas, kad gubernatorius „norėjęs pasenusius vokiečių įstatymus atmainyti ir naujų daugiau neįvesti“. Toliau vokiečių spauda daug dėmesio kreipia į seimelio frakcijų tarpusavio santykius ir naujos direktorijos sudarymą. „Koen. Allg. Z.“ 535 nr. iš lapkričio mėn. 14 d. straipsnyje: „Merkwürdige Wege der Socialdemokraten im Memel“ išmetinėja socialdemokratų frakcijos pirmininkui p. Pannarui, kad dėl jo taktikos seimely lietuvių frakcija esanti gavusi antrą vicepirmininką. Ta proga tenka pastebėti, kad savo išvedžiojimuose „Koen. Allg. Z.“ iššifruoja seimelio slaptą balsavimą, nurodydamas kaip kuri frakcija yra balsavusi ir kiek balsų už kurį kandidatą buvo paduota. Ta pačia tema išsitaria „Koen. Hart. Z.“ straipsnyje: „Memeler Socialistenführerstimmt mit den Litauern“. Šis laikraštis, be to, mėgina terorizuoti seimelio socialdemokratu frakciją, skleisdamas žinias, būk „Klaipėdos mieste kilę gandų, kurie liečia sensacingą papirkimų bylą“. Ypatingu susidomėjimu seka vokiečių spauda derybas dėl naujos direktorijos sudarymo. Čia dedamos iš gubernatoriaus pusės pastangos naujai direktorijai sudaryti, einant Klaipėdos konvencijos nuostatais, susilaukė ironingų Rytprūsių spaudos, atsiliepimų. Pav., „Ostpr. Zeit.“ 309 nr. iš lapkričio mėn. 16 d. gubernatoriaus pasikalbėjimus su seimelio frakcijų lyderiais dėl direktorijos pirmininko paskyrimo vadina „žaidimu su Klaipėdos kraštu“ („Das Spiel mit dem Memelland“). Po senovei eina vokiečių spaudoje akcija dėl sienų revizijos. Sąryšy su šita akcija labai dažnai minimas ir Klaipėdos kraštas. „Ostpr. Zeit.“ 309 nr. deda pranešimą apie Memellandbundʼo susirinkimą. Čia randame be ko kito ir tokį posakį: „jeigu jau vokiečiu Reichas vėl didis ir laisvas, tai vėl ir Klaipėdos kraštas visas ir pilnai mums turi priklausyti!“ Tame pat laiko rašty 311 nr. iš lapkričio mėn. 18 d. įdėtas aprašymas susirinkimo, kur buvo padarytas von Gayl pranešimas apie Rytprūsių padėtį. Straipsnis tuo klausimu pavadintas: „Die Blutenden deutschen Ostgrenzen“. Šitame straipsnyje randame, kad susirinkimo pirmininkas pastorius Willigmann yra šitaip išsitaręs: „Mes nenurimsime, iki 1914 m. sienos nebus atstatytos“. Pačiame von Gayl pranešime puolama Lietuva, kad ji esanti nedėkinga Vokietijai. 30.000 vokiečių karių paguldę už Lietuvos laisvę savo galvas ir palaidoti Lietuvos laukuose. „Kova nėra užsibaigusi. Ji eina tylomis, bet tuo ji pavojingesnė“. Įdomus šiuo atžvilgiu straipsnelis, tilpęs „Tilsit. Allg. Z.“ 280 nr. lapkričio mėn. 28 d. ir pavadintas: „Ar p. Moraht teisinasi?“ Tame straipsnely Tilžės laikraštis pareiškia, kad: „visos vokiečių partijos laikosi nusistatymo, kad lygiai kaip lenkų koridorius, taip ir atskyrimas vokiško (!) Klaipėdos krašto nuo tėvynės priklauso prie tokių beprasmių Versalio sutarties nuostatų, kurie ilgam negali būti palikti. Mes esame įsitikinę, kad vieną gražią dieną lenkų koridorius išnyks ir kad skriauda, padaryta vokiškam (!) Klaipėdos kraštui, bus atitaisyta“.


Izraelio delegacijos vadovas pareiškė, kad Vašingtone vykstančioms Artimųjų Rytų taikos deryboms būdinga nors lėta, bet nuolatinė pažanga. O štai Sirijos vadovo nuomone, pažangos nėra. Sirija norėtų, kad Izraelis, prieš pasirašydamas taikos sutartį, įsipareigotų išvesti kariuomenę iš visų okupuotų Golano aukštumų. O Izraelis iš pradžių siekia taikos garantijų iš Sirijos. Panašūs ir palestiniečių delegacijos reikalavimai: ji norėtų, kad iš anksto būtų įsipareigota išvesti kariuomenę iš Gazos sektoriaus, Vakarinio Jordano upės kranto ir Rytų Jeruzalės.


Jemeno Arabų Respublikos vyriausybė parengė penkerių metų programą sveikatos apsaugai vystyti. Kaip pranešė sveikatos apsaugos ministras, šia programa siekiama išgelbėti liaudį nuo epideminių susirgimų ir pagerinti medicininį gyventojų aptarnavimą. Daug dėmesio bus skiriama gydytojų, felčerių, medicinos seserų parengimui. Bus atidaryta naujų ligoninių, geriau aprūpinama medikamentais. Kartu pranešama, kad Jemeno Arabų Respublikoje atidarytas pirmasis žemės ūkio koledžas. Vakar Sanoje įvyko pasitarimas, kuriame Jemeno Arabų Respublikos prezidentas as Salialis, viceprezidentas Beidanis ir viešintis Jemene JAR ginkluotųjų pajėgų vyriausiojo vado pavaduotojas maršalas Ameras apsvarstė dabartinę padėtį respublikoje ir priemones, kurių imsis JAR ir Jemeno Arabų Respublika, siekdamos užkirsti kelią agresyviems sudariusių nusikalstamą sąjungą Saudo Arabijos, Jordanijos ir Beichano aktams. Kaip pranešama iš Sanos, vakar jungtinė JAR ir Jemeno kariuomenė sužlugdė dar vieną Saudo Arabijos ir Jordanijos kareivių mėginimą prasiskverbti į respublikos teritoriją. Šiame mūšyje nukauta daugiau kaip 50 priešo kareivi


VORO MEDŽIOKLĖ IR DAR VIENAS… INCIDENTAS

Aukščiausiosios Tarybos deputatai nemėgsta posėdžiauti penktadieniais. Kiek pavėluotai pradėtame rytiniame posėdyje dalyvavo 59 deputatai, o po valandos, kai reikėjo balsuoti, jų beliko 46. Po pertraukos - tik per 30. Darbotvarkėje įrašyti bent 8 klausimai, tačiau iki pusiaudienio suspėta apsvarstyti tik pusantro. Neįvyko ir numatyti darbotvarkėje Aukščiausiosios Tarybos seniūno pavaduotojų rinkimai, nebuvo kvorumo. Kandidatai į seniūno pavaduotojus tebėra du tie patys, buvusieji ir penktoje sesijoje - L. Andrikienė ir Č. Juršėnas. Pradėtas ir baigtas trečiasis įstatymo „Dėl konkurencijos plėtojimo ir monopolinių veiksmų ribojimo” svarstymas. Tik keletas deputatų aktyviau dalyvavo diskusijoje arba klausinėjo šįkart ilgai tribūnoje užtrukusį ekonimikos ministrą A. Šimėną, dar ir po pertraukos pratęsusį varginančią įstatymo priėmimo procedūrą. Tuo tarpu deputatai užsiiminėjo kas kuo. Dešinioji Parlamento pusė džiaugsmingai studijavo padaugintą dar anos savaitės „Atgimimo” numerį, kuriame buvo išspausdintos visų šios kadencijos deputatų nuotraukos. Išsidalijo atšviestus puslapius, bus atminimas, nes ši sesija kai kuriems, gal net pusei, iš tiesų bus paskutinė. Vienas iš kolegų paskaitė straipsnelį iš anglų kalba leidžiamo savaitraščio „Baltijos kelias”. Jame parašyta, kad Vilniuje, kaip ir daugelyje Lietuvos miestų, nebėra kasdien karšto vandens. Jis tiekiamas tik ligoninėse, senukų namuose. Bet informacija - ne visai tiksli. Karštą vandenį kasdien turi ir Aukščiausiosios Tarybos buveinė bei Vyriausybės rūmai ir dar vienas kitas prestižinis miesto rajonas. Po pertraukos pradėtas Respublikos advokatūros įstatymo trečiasis svarstymas. Jis užtruko iki pietų. Įstatymą pristatė pranešėjas E. Jarašiūnas. Svarstymas buvo kiek gyvesnis, mat daugiau deputatų šio bei to teiravosi. Deputatas B. Rupeika pastebėjo, kad 6-asis straipsnis pažeidžia žmogaus teisių deklaraciją, nes jame rašoma, kad advokatai iš užsienio valstybių teisinę pagalbą Lietuvoje gali teikti tik pagal tarptautinę sutartį dėl teisinės pagalbos ir gavę leidimą. Buvo balsuojama, bet toks straipsnis, matyt, liks įstatyme. Nuobodulys buvo apėmęs deputatus, tad vienas iš jų, aptikęs ant vis dar geltono kilimo didžiulį vorą, nunešė ji ton salės pusėn, kur susitelkusi didžioji „Voratinklių” meistrų auditorija. Paskutinis vakarykščio posėdžio akordas - incidentas, iš tiesų dar sykį parodęs, kad šis Parlamentas turi kuo greičiausiai skirstytis. Deputatė Z. Šličytė, atsisukusi į J. Šimėną, sėdintį už jos ir, žinoma, ne savo įprastoje vietoje, pliaukštelėjo jam ir ganėtinai garsiai rusiškai tarė: „Von”… Tiesa, smūgis ir šį kartą buvo moteriškas - ne itin taiklus, tik naujasis Aukščiausiosios Tarybos seniūnas A. Taurantas ėmė raminti dvi gerbiamas deputates (Z. Šličytę ir šalia jos sėdinčią R. Gajauskaitę). Paskutiniai žodžiai, kuriuos pavyko išgirsti (žurnalistai sėdi kitoje salės pusėje): „Nuosaikiuosius muša”… Deputatas J. Šimėnas netrukus pasitraukė iš pavojingos zonos… ir posėdis baigėsi.


Apie pasienio postus, pavardes ir požiūrį į Kaliningrado sritį

Vakar Lenkijos ambasadoje Vilniuje buvo surengtas brifingas, kuriame dalyvavo Lenkijos ambasadorius Lietuvoje ponas Janas Vidackis (Jan Widacki), kiti šios įstaigos darbuotojai, žurnalistai. Pagrindinis dėmesys buvo skirtas Lenkijos ir Lietuvos pasienio problemoms, kalbėta apie lenkų pavardžių rašymo tvarką abiejose valstybėse. Ambasadorius sakė, kad numatant atidaryti naują sienos perėjimo punktą Kalvarija-Budiškės, šiame rajone siekta sustiprinti sienos apsaugą, apsaugos tarnyba norėjo atidaryti savo postą Punske. Tam pasipriešino lietuvių bendruomenė Punske, sakė J.Vidackis. Ji teigė, kad įkūrus postą ten atsiradusios lenkų šeimos sukeltų tautinių pakitimų. Lenkijos ir Lietuvos deklaracija numato, kad šalys susilaikys nuo veiksmų, kurie skatintų tautinius pakitimus teritorijose, kuriose gyvena tautinės mažumos. Buvo aiškinama, kad tokia tarnyba reikalinga, siūlyta, kad pasienio tarnyboje galės tarnauti ir Lenkijos piliečiai lietuviai. Ten gyvenančių lietuvių argumentai neįtikino, todėl Lenkija, atsižvelgdama į minėtos deklaracijos nuostatus, atsisakė įkurti tokį postą Punske, pasakė J.Vidackis. Prie Budiškių nėra komunikacijos ryšių, reikia parengti atitinkamus kelius (Lenkijos pusėje jis siauras, abi jo pusės pelkėtos), pagaliau reikia žemę išpirkti iš savininkų, pastatyti reikiamus pastatus muitininkams, pasieniečiams. Tai kainuotų maždaug šimtą milijardų zlotų, sakė ambasadorius. Šis sienos perėjimo punktas bus atidarytas maždaug po metų. Tačiau mes pasirengę atidaryti šį punktą (jo darbas būtų ribotas) dar iki bus parengtos normalios darbo sąlygos. Mes sutinkame, teigė diplomatas, kad sienos apsaugos tarnyba ir muitinė eitų savo pareigas Lietuvos teritorijoje esančiuose pastatuose, bet laukiame aiškaus Lietuvos Vyriausybės pareiškimo, kad Lenkijos tarnybų darbuotojai, atlikdami pareigas Lietuvos teritorijoje esančiuose pastatuose, galėtų taikyti Lenkijos įstatymus. Jeigu toks patvirtinimas bus gautas, šis sienos perėjimo punktas gali būti atidarytas jau spalio mėnesį. Laukiame Lietuvos Vyriausybės pareiškimo šiuo klausimu, sakė ambasadorius. Pasak ambasadoriaus, šio punkto atidarymas ekonomikos požiūriu jo ša[…]. Brifinge diplomatas daug kalbėjo ir apie lietuvių pavardžių rašymą Lenkijoje ir lenkus - Lietuvoje. Jo nuomone, lenkų pavardės Lietuvoje galėtų būti rašomos ir tariamos taip, kaip Lenkijoje. Pasak ambasadoriaus, lietuviai Lenkijoje gali susigrąžinti pavardės rašymą lietuvių kalba. J.Vidackio nuomone, Lietuvos ir Lenkijos santykiai vystosi pamažu, bet gera kryptimi. Atsakydamas į „Tiesos” korespondento klausimą apie Lenkijos interesus Kaliningrado srityje, ponas J.Vidackis pasakė, kad Lenkija pripažįsta Europos sienas, neturi jokių teritorinių pretenzijų. Lenkijos interesai numato, kad Kaliningrado sritis tarnautų Europos interesams. Ji parems kiekvieną iniciatyvą, kad ši sritis tarnautų Europos bendradarbiavimui.


DIDŽIOSIOS BRITANIJOS DELEGACIJA KINIJOJE

Kinijoje lankosi Didžiosios Britanijos delegacija: svarstomi žmogaus teisių klausimai. Numatyti susitikimai su teisininkų ir policijos veikėjais, bus prašoma informacijos apie politinius kalinius. Didžiosios Britanijos URM duomenimis, delegacija kels klausimus dėl tikinčiųjų persekiojimo Tibete, prievartinių abortų, mirties bausmių, nusikaltėlių, kuriems įvykdyta mirties bausmė, organų pardavimo. Anksčiau Kinija atsisakydavo svarstyti žmogaus teisių klausimus su kitų šalių atstovais.


„JOKIA JĖGA NEGALĖS ATIMTI IŠ MŪSŲ NEPRIKLAUSOMYBĘ“

DAMASKAS. rugsėjo 19 d. (TASS-ELTA). Vakar Sirijos ministrų tarybos posėdyje buvo toliau svarstomas turkų kariuomenės telkimo Sirijos pasienyje klausimas. Šiuo reikalu Sirijos ministras pirmininkas Sabris Asalis pareiškė spaudos atstovams: „Mes turime būti budrūs ir pasiruošę visokiems netikėtumams. Jokia jėga nepajėgs atimti iš mūsų nepriklausomybę. Sirija yra pasirengusi bet kurioms aukoms dėl savo laisvės. Jeigu imperialistai ir pamėgins padaryti kokį nors nusikaltimą prieš Siriją, tai mes nebūsime vieniši kovoje, nes visos mylinčios laisvę pasaulio tautos stos mūsų pusėje, kadangi mes kovojame už teisingumą ir taiką”. Sirijos vidaus reikalų ministerijos generalinis sekretorius pareiškime spaudai nurodė, kad turkų kariuomenė sutelkta daugiausia dviejuose rajonuose: Kirikchane ir Reichanijėje iki pat Antebo rajono.


Pastabos apie LLKJS Kelmės rajono komiteto plenumą

Komjaunimo Kelmės rajono komiteto II plenumas prasidėjo neįprastai. Pranešimo, kurį anksčiau darydavo rajono komiteto sekretorius, į kartą nebuvo. - Klausimas, draugai, visiems aiškus, - pasakė įžanginiame žodyje rajono komiteto sekretorius drg. Šimkus. - „Apie pirminių komjaunimo organizacijų darbo pagerinima“. Padėtį savo pirminėse organizacijose gerai žinote. Štai ir pasikalbėsime… Komjaunuoliai kalbėjo gyvai, šį kartą kalbėjo 19 žmonių. Nuovargio nebuvo: pertraukų metu skambėjo dainos, buvo šokama polka su ragučiais, draugystės valsas… - Ne paslaptis, - kalbėjo plenume Kelmės vidurinės mokyklos mokinių komjaunimo organizacijos sekretorius drg. Sidaras, kad mūsų mokykloje buvo silpna drausmė, blogas pažangumas moksle, kad komjaunimo organizacija buvo gerokai apsnūdusi. Padarėme išvadą: reikia ieškoti naujų, įdomesnių darbo formų. Pasiūlymų netrukus atsirado daug. Nutarėme organizuoti tarpklasinį lenktyniavimą dėl drausmés sustiprinimo. Įsteigėme pereinamąją gairelę geriausiai klasei. Mokyklos vadovybės remiami, nustatėme, kad drausmingiausia ir pavyzdingiausia klasė mėnesio gale gaus teisę nemokamai nueiti į kiną, o ketvirčio gale — bus nuvežta į teatrą. Kai pirmąją savaitę pereinamąją gairelę gavo šeštoji klase, prasidėjo tikra kova: žemesniųjų klasių moksleiviai stengėsi neatsilikti nuo savo draugų, o vyresnieji - nepasiduoti šeštokams! Taip pat buvo organizuota tarpklasiné meno saviveiklos apžiūra. Kurioje klasėje geriausi saviveiklininkai? Tai paaiškės apžiūros gale. Kiek buvo džiaugsmo (kai kam ir nemalonumu!), kai vieną kartą moksleiviai išgirdo: - Kalba mokyklos radijo mazgas! Tai fizikų būrelio darbas. Mokytojo drg. Butkaus vadovaujami, jaunieji fizikai radiofikavo visas klases. Dabar kiekvieną trečiadienį ir šeštadienį mokyklos radijas praneša mokyklos naujienas, pliekia tinginius, neklaužadas. Drausmę stiprinti padeda dar viena priemonė - budinčiųjų postai. Klasėse, koridoriuje, prie paradinių durų budi mokiniai. Jie žiūri tvarkos, duoda ataskaitą vyr. budétojui, o šis - budinčiam mokytojui. Nuo pramuštgalviškumo mokinius atitraukia darbas būreliuose, mokyklos dirbtuvėje, įdomi užklasinė veikla. Visos šios priemonės jau atliko svarbų vaidmenį. Drausme mokykloje sustiprėjo, pažangumas pagerėjo. Išaugo komjaunimo organizacijos autoritetas. Dešimt jaunuolių šiais metais jau įstojo į VLKJS. Apie naujus ieškojimus pionierių organizacijos darbui pagerinti kalbėjo Pakražančio vidurinės mokyklos vyr. pionierių vadové drg. Kiauzarienė. - Mūsų mokykloje būdavo nuobodžios sueigos, - pasakė ji. - Pionieriai išeidavo iš jų pavarge, nepatenkinti. Ir čia relkia naujų darbo formų. Mūsų mokykla ieško jų. Sušaukėme sueigą - dailiojo skaitymo konkursą. Pionieriai jai uoliai ruošėsi ir aktyviai joje dalyvavo. Kitoje sueigoje pionieriai-sportininkai susitiko su Elvyravos septynmetės mokyklos sportininkais. Įsteigėme klausimu-atsakymų dėžutę, organizuojame „atsakymų valandėles“. Įdomūs būna pionierių rytmečiai. Ypač gerai praėjo susitikimas su Kelmės vidurinės mokyklos pionieriais, kurie atsivežė lėlių teatrą. Ieško įdomesnių darbo formų ir kai kurios kolūkių komjaunimo organizacijos. Karolio Poželos vardo kolūkio pirminės komjaunimo organizacijos sekretoré drg. Sakalauskaitė papasakojo aple kontrolinių postų veiklą. Buvo daug atsitikimų, kai komjaunuoliai ir jaunuoliai, sudarantieji postus, nutvėrė nedorus kolūkiečius vagiant grūdus, cukrinius runkelius, šiaudus ir t. t. Turto grobstytojai buvo perduoti valdybai, o kai kurie - teismui. Apie komjaunuolių dalyvavimą gamyboje papasakojo „Pergalės“ kolūkio pirminės komjaunimo organizacijos sekretoré drg. Rudaitytė, Jane Kančelkytė - kolükyje gerai žinoma kukurūzų augintoja. Jos vadovaujama grandis iš kiekvieno hektaro pernai gavo vidutiniškai po 300 cnt. kukurūzų žaliosios masės. Ši grandis taip pat išaugino puikų cukrinių runkelių derlių. Irena Urbonaitė - viena geriausių melžėjų. Praėjusiais ūkiniais metais iš prižiūrimų karvių ji primelžė vidutiniškai po 2200 kg pieno. Marytė Mikelsonaitė - rūpestinga kiaulių augintoja. Neseniai dar dvi komjaunuolės – Kančelkytė ir Megenytė - pareiškė norą dirbti fermose. Tačiau plenumas atskleidė ir pirminių komjaunimo organizacijų darbo trūkumus. „Draugas Knašai, kodėl neauga komjaunimo eilės Šaltiniuose?“ Toks klausimas - plakatas kabojo ant sienos ir visą laiką „badé akis“. Šaltiniuose yra auganti vidurinė mokykla, Joje nemažas mokytojų kolektyvas, kuriame 11 komjaunuolių. Nemaža pionierių organizacija. Tačiau mokinių komjaunuolių - tik penki. Kodėl taip yra? Drg. Knašas, mokytojų pirminės komjaunimo organizacijos sekretorius, išeina į plenumo tribūną. Jis atsako į klausimą, - Todėl, kad mokiniai komjaunuoliai blogai mokosi… Iš jo žodžių, atsakymų į replikas paaiškėja visa eilė priežasčių, dėl kurių yra tokia padėtis: Neįdomiai, be iniciatyvos dirba ir kai kurių kolūkių komjaunimo organizacijos. - Jei paklaustumėte „Piliakalnio“ kolūkio kolūkiečius, - kalbėjo plenumo dalyvis drg. Sirmenis, - ar jų kolūkyje yra komjaunimo organizacija, tikriausia gautumėte neigiamą atsakymą. Čia komjaunuoliai nepalaiko jokių ryšių su jaunimu, jei kada ir svarsto kokį klausimą, tai būtinai uždarame susirinkime… Kartais jie priima gerus nutarlmus, tačiau vieni jų negali įvykdyti. Šitokiu stiliumi dar dirba nemažai organizacijų. Štai kodėl „Gegužės Pirmosios“, „Laimés šaltinio“, Marytės Melnikaitės vardo, Malenkovo vardo, Petro Cvirkos vardo kolūklų komjaunimo organizacijos per 1955-56 metų laikotarpi nepriėmė į VLKJS nė vieno jaunuolio! Per mažai rajone komjaunuolių pasiunčiama darbui į fermas. Pirminės komjaunimo organizacijos mažai rūpinasi komjaunuoliais, kurie dirba fermose, jų patyrimas retai apibendrinamas ir silpnai propaguojamas. Mažai kas rūpinasi jų darbo sąlygomis. Ne viename kolūkyje prie fermų nėra gyvulininkystės darbuotojų kampelio. Plenume dalyvavę svečiai - LLKJS Šiaulių rajono komiteto sekretorius drg. Jokimčius ir Užvenčio rajono komiteto sekretorius drg. Sadauskas kalbėjo, kad turėtų glaudžiau bendradarbiauti rajonų ir atskiros pirminės komJaunimo organizacijos. Jų pasiūlymas buvo vieningai priimtas. Plenumo dalyviai nusprendė, kad naujų darbo formų ieškojimai, kūrybinės iniciatyvos vystymas, patyrimo skleidimas ir pritaikymas yra tos priemonės, kurios padės pagerinti komjaunimo organizacijų veiklą. Pradžią tam davė pats plenumas. Po plenumo įvyko smagus, kultūringas jaunimo vakaras.


(Mūsų Ženevos korespondento). Lenkai prieš Ženevos posėdžius, ypatingai prancūzų ir dalinai šveicarų spaudoj, pavedė stiprią propogandą, kad Lenkija yra persiėmusi taikos dvasia, kad ji Lietuvos atžvilgiu yra parodžius daug taikingumo ir ,,anioliško kantrumo“, pasak Henri Genevois iš Pax (birželio 1 d.). Lenkija esanti, girdi, katino rolėj, kuris gali pelę suėsti, bet jos neliečia. Aš nepasakysiu, kad palyginimas būtų perdaug vykęs, nes vargu rasis toks rainas katinėlis, kuris, galėdamas peliukės paragauti, nuo jos atsisakytų, o ypatingai dar toks katinas, kaip Lenkija, kuris yra papratęs, peles ryti“. Lenkai net gyrėsi, kad jie rengia p. Voldemarui Ženevoj „pirtį“. Reikia galop pasakyti, anot La Pax. — Halte! Per Tautų Sąjungos Tarybos posėdžius lenkai savo akciją perkėlė į Ženevos spaudą. Jau J. B. (Journal de Genève birželio 4 d.), rašydamas apie Lenkijos Lietuvos santykius po Karaliaučiaus, Kauno, Varšuvos ir Berlyno derybų, pasakė, kad lenkai yra padarę didelę taktikos klaidą, perdaug afišuodami Lietuvos atžvilgiu savo taikingumą, kuriuo Lietuvoj niekas nenori tikėti. Autorius davė labai teisingą pastabą, kad Vilniaus problema yra ankštai surišta su Lietuvos valstybės koncepcija. Tai esanti problema daugiau psichologinė nei juridinė ar politinė, nes Lietuvos gyventojai neįsivaizduoją ir pačios Lietuvos be Vilniaus. Paskaitę labai objektyvias p. J. B. pastabas, reikia manyti, kad lenkai perėjo į ofenzyvą ir panaudojo stipria presija, (o būdų tokiai presijai yra įvairių!), nes Ženevos spauda pradėjo labai nepalankiai rašyti apie Lietuvą. P. Wiliam Martin iš ,,Journal de Génève“ net perėjo paprastojo padorumo ribas. Jis straipsny „Au pied du mur“ smarkiai puola prof. Voldemarą, kad jis nevykdąs Tautų Sąjungos Tarybos nutarimo. Lietuvos ministeris pirmininkas, anot p. Martin, „tedidina prisikabinimus“ (chicanes) iš Londono siunčia telegramą Kaunan, kad ten paskelbus naują konstituciją, kurios 5 straipsnis sako: „Lietuvos sostinė – Vilnius. Kiturji gali būti perkeltą laikinai tam tikru jstatymu“. „Taip p. Voldemaras veikdamas arba norėjo sudaryti įspūdžio, kad jis yra slaptai susitaręs su anglų vyriausybe arba save drąsins šios autoritetu“, – sako autorius. Jis atmena, kad maršalo Pilsudskio kantrumas gali pasibaigti. Lietuva esą negalima pasitikėti, nes ji, žinodama, kad lenkiškas Vilnius – tarptautiniais aktais atiduotas Lenkijai, vis tiek visur sėja nesantaiką. „Tautu Sąjungos yra uždavinys ginti mažas tautas prieš didžiųjų arbitralumą, bet jos yra pareiga ginti ir didesnes valstybes nuo mažųjų akiplėšiškumo. Jeigu nebūtų Tautų Sąjungos, Lietuva niekada nedristų provokuoti valstybę, kuri yra penkiolika kartų didesnė. Tautų Sąjunga negali būti širma, už kurios p. Voldemaras užlindęs galėtų daryti visa, ką tiktai norėtų. Yra būtino reikalo, kad Taryba rastų būdą jam priminti laikytis duoto žodžio ir tarptautinio padorumo“, – pyškina išsikarščiavęs lenkų advokatas. Panašiai p. Marcel Ray išdrožia „Le Genevois“ (birželio 5 d.), pranašaudamas, kad p. Voldemarui teks prie Tautų Sąjungos Tarybos stalo išklausyti daugybę nemalonunų. Laikraštis daugiausia šaukiasi Chamberlaino, kad tas griežčiau elgtųsi su Lietuva, išrodydamas, kad Tautų Sajungos Tarybos procedūra „negali tarnauti tam, kad maža tautelė laikytų įtemptoj padėty vieną iš Europos kampų ir būtų pačios Ženevos tam elgesy drąsinama“. Vienu žodžiu, lenkų viskas padaryta, kad apkaltintų lietuvius ir juos nužeminus Ženevos areopago akyse. „Le Temps“ (birželio 5 d.), matyt nujausdamas, kad per šią sesiją lenkai daug ko nelaimės, pranašauja, kad ,,lenkai rezervuoja sau teisę per Tautų Sąjungos plenumą rugsėjo mėn. konstatuoti Lietuvos blogą valią“. Mums gi privačiai iš kai kurių lenkų teko girdėti toks pareiškimas: „Užtenka garsinti Lietuvaą mes pakankamai ją išreklamavom, mes išleidom daug pinigų įvairioms konferencijoms ir jeigu Tautų Sąjunga šioj sesijoj neduos mums satisfakcijos, mes keisim taktiką...“ Tuo metu, kada p. Voldemaras ramiai vaikštinėja Lemano pakrantėse, p. Zaleskis, atsivežęs visus savo departamentų direktorius, nervinas, mezga intrigas, kaip privertus lietuvių tautą išsižadėti savo sostinės. Ponai Holówko, Sumlakovskis, Tarnovskis, Sokalis siuva Ženevoj iš vienos vietos į kitą, o rezultatai bergždi. Paskalio yra pasakyta, kad smurtas negali paslėpti tiesos, o vien padeda ją aikštėn iškelti. Želigovskio aktas visur persekioja ponus lenkus. Taip bus tol, kol skriauda, lietuvių tautai padaryta, nebus atitaisyta ir Vilnius grąžintas. Lenkų protestas dėl Vilniaus paskelbimo sostinė negali mums išrodyti juokingas. Lenkai taip mėgsta nurodinėti į 1772 metų sienas. O tuo metu kaip tik Vilnius ir Gardinas Lietuvai priklausė; Cersono linija, Hymanso projektas, Suvalkų sutartis, Maskvos, Spa konferencija vis tai palieka Vilnių Lietuvos pusėje. Lenkai įkibo į Ambasadorių Konferencijos aktą, kuris kaip vienas prancūzų profesorius išsireiškė buvo neišsimiegojusių žmonių darbas!


PASIBAIGĖ PPF VYKDOMOJO KOMITETO 12-OJI SESIJA

SOFIJA, rugsėjo 26 d. (TASS-ELTA). Šiandien Sofijoje pasibaigė Pasaulinės profsąjungų federacijos Vykdomojo komiteto 12-oji sesija, apsvarsčiusi pagrindinius pranešimus, esančius čia rytoj prasidedančios PPF Generalinės tarybos 8-osios sesijos darbotvarkėje, o taip pat finansinę ataskaitą. Vykdomasis komitetas išrinko VPSCT pirmininką V. V. Grišiną PPF vicepirmininku.


Kaltinamas Zaleskis. Užsienių laikraštininkų protestas. Varšuvoj kilo tarp užsienių spaudos laikraštininkų ir lenkų užsienių reikalų ministerijos konfliktas dėl tokio dalyko. Užsienių reikalų ministeris Zaleskis, kalbėdamas rugsėjo 22 dieną su laikraščiu atstovais tarp ko kito pareiškė, kad Europa esanti įpratusi, kad vokiečių spauda maža kreipianti dėmesio į teisybę, ir todėl į tuos melus visiškai nereaguojanti ir neduodanti jiems jokios vertės. Šis Zaleskio pareiškimas, kaltinas vokiečių spaudą melavimu, sukėlė didelį triukšmą pas gyvenančius Varšuvoj vokiečius laikraštininkus ir jie įteikė per užsienių reikalų ministerijos spaudos skyrių protestą lenkų vyriausybei, nurodydami tokių išsireiškimų neleistinumą. Visa Vokietijos spauda taip pat pareiškė savo solidarumą su protestu ir nepasitenkinimą vokiečių spaudos įžeidimu iš lenkų pusės. Beveik kartu su šiuo įvykiu kilo antras, kurs šį kartą sukėlė visus Varšuvoj dirbančius užsienių laikraštininkus. Dalykas toks. Čekoslovakų pusiau oficiozinio dienraščio „Prager Presse“ Varšuvos korespondentas pranešė savo laikraščiui apie laukiamas atmainas lenkų ministeriu kabinete, būtent, kad Bartelis ir Zaleskis pasitrauksią iš savo vietų. Dėl to pranešimo lenkų telegramų agentūra paskelbė, kad ji esanti įgaliota pranešti, kad pasirodžiusioji ,,Prager Presse“ ir kituose laikraščiuose žinia apie vyriausybės rekonstrukcija esanti neteisinga. Kartu telegramų agentūra pranešanti, kad ,,imamasi priemonių, kad ateity užsienių laikraščių atstovai negalėtų skleisti melagingų informacijų“. Dėl paskutinio posakio ėmėsi žygių Varšuvos užsienių spaudos klubas, kuriame dalyvauja vokiečių, amerikiečių, anglų, austrų, čekoslovakų ir rusų spaudos atstovai. Rugsėjo 24 d. klubas turėjo susirinkimą, kur buvo nutarta prieš tokį lenkų oficialinės įstaigos elgesį protestuoti. Yra išrinkta komisija, kuriai pavesta pranešti užsienių spaudos nusistatymą lenkų vyriausybei. Dėl to konflikto galima tiek pastebėti. Nežinia, kuo rėmėsi p. Zaleskis, kaltindamas vokiečių spaudą melavimu. Tas dalykas liečia p. Zaleskį, kurs gali būti nepatenkintas, kad vokiečių spauda rašo ne taip, kaip lenkų politikos vedėjui patinka, - ir vokiečių spaudą. Bet vienas klausimas pats kyla: o kaip elgiasi su teisybe lenkų spauda? Ar galima būtų rasti pasauly kitą spaudą, kur būtų tiek nesąmonių, melų ir piktų prasimanymų apie savo tolimus ir artimus kaimynus prirašoma, kaip kad lenkų spaudoj?


Amerikos bendradarbiavimas. ,,Matin“ korespondentas iš Ženevos praneša, kad Tautų Sajunga, tur būt, vis dėlto būsianti priversta iš Ženevos pasitraukti ir pasirinkti sau kitą miestą, nes nupirktas žemės sklypas Tautų Sąjungos rūmams statyti esąs per mažas, miesto valdyba priešinasi nusavinti greta esantį sklypą. Spaudos žiniomis, Amerikos Jungtinės Valstybės sutinkančios bendradarbiauti su Tautų Sajunga, bet tiktai tais klausimais, kurie jas įdomauja. Į Europos valstybių ginčus ji kaip ir ligšiol nesikišianti. (Elta).


Mūsų opozicijos, kairiosios ir dešiniosios, repertuaras nėra turtingas. „Parlamentarizmas demokratija”, „demokratija parlamentarizmas” visiems jau taip įkyrėjo ir nusibodo, kad niekas daugiau nei klausyti nei skaityti nebenori. Mūsų žmonės žino, kad parlamentarizmas — tai seimas. Jeigu jie būtų nepažinę seimų ir mitingų, tai gal dar juos ir viliotų šie dalykai, jei ne savo gerumu, tai bent naujumu. Bet jie matė seimus ir mitingus ir žino, kas tai yra. Jie žino, kad seimas — tai kalbos, kalbos ir kalbos, dažnai paįvairintos koliojimusi. Tos kalbos kaštavo daug pinigų, o realios naudos iš jų nedaug buvo matyti. Mitingai irgi buvo kalbos, tik dar stipriau pasūdytos koliojimais, plūdimais, šmeižtu ir muštynėmis. Tad suprantama, kad žmonės ne per daug trokšta šių malonių grįžimo. Jei nuvažiuosi iš Kauno provincijon, tai ten tave apie viską išklausinės: ir kokios dabar javų kainos ir kada bus „vaina”, ir ką daro „Pilsuckis”. Moterys klausinės moteriškų dalykų. Tik vieno dalyko niekas neklausia: kada bus seimas ir mitingai. Matyti, ir opozicionierių vadai patyrė šitą žmonių nuotaiką ir dėlto apie seimus ir mitingus dabar maža terašo. O čia juk temų reikia. Reikia gi kas nors parašyti apie politiką, jei skelbiesi 'politikos dienraščiu”, o ypač, jei turi aštuonis puslapius. Beieškant temų surasta naujas arkliukas: „tautos organizuotumas”. Kas yra laimingas šitos temos išradėjas — mes nežinom. Tik dabar ėmė ją tampyti ir iš kairės, ir iš dešinės. „Bloga mums! — šaukia „L. Žinios”, o paskui jas „Rytas” — vargšai mes! Mūsų tauta nėra organizuota! ” Vienas įrodinėja kokia tai laimė „organizuotumas”. Kitas dar smarkiau įrodinėja, kokia tai nelaimė neorganizuotumas. Štai Ispanija ir Afganistanas kaip kenčia, girdi, dėl neorganizuotumo. Bet koks yra tas organizuotumas, apie kokį organizuotumą čia kalbama? O gi pasirodo, kad tas organizuotumas — tai partijos. Organizacija yra geras arba blogas dalykas, priklausomai nuo to, kuriam tikslui organizuojamasi. Jeigu, sakysim, susiorganizuoja būrys žmonių labdarybei, tokią organizaciją kiekvienas pagirs. Bet jeigu susiorganizuoja plėšikų būrys, tai čia visai kitas dalykas. Todėl organizacijos negalima bendrai nei peikti, nei girti. Viskas pareina nuo tikslo, kurio organizacija siekia. „Rytas”, pavyzdžiui, kurs taip užsistoja partijas ir taip peikia kovą su jomis, juk sakydavo, kad geros tik jo atstovaujamos tariamos krikščioniškos partijos. Visos kitos partijos vedančios šalį į pražūtį ir todėl, esą, reikia su jomis kovoti. Ir jis kovojo. Taigi „Rytas” tautos „organizuotumą” supranta, tokiu būdu, kad visi įsirašytų į jo partiją. Žinoma, ne kitaip mano ir „L. Žinios”. Vadinasi, tas taip giriamas tautos organizuotumas, tai savos partijos išplėtimas. Bet to išplėtimo neleidžia kitos partijos. Tat reikia prieš kitas partijas kovoti ir jas nugalėti. Visi gerai pamena tą „tautos organizuotumą”, kai žmonės koliodavosi ir mušdavosi mitinguose. Tas organizuotumas iš tikrųjų virsdavo didžiausiu dezorganizuotumu ir būtų privedęs prie visiško chaoso.


Kaip praneša iš Buenos Aireso agentūra AP, Argentinos prezidentas Frondisis baigė sudaryti savo naują kabinetą. Tačiau agentūra teigia, jog karinių jūrų pajėgų vadovai vis reikalauja, kad Frondisis atsistatydintų.


Austrijos Italijos konfliktas dėl pietų Tirolio.

St. Germaino sutartimi (1919 m.) Italija yra gavusi nuo buv. Austrijos 26 tūkst. kvadr. kilometrų ploto su 1559 tūkst. gyventojų. Patys vokiečiai sako, kad prijungtoje teritorijoje yra apie 229 tūkst. vokiečių ir apie 300 tūkst. slavų. Vadinasi, svetimtaučiai sudaro čia tik apie trečdalį, o apie du trečdalius italai. Tiesa, visi vokiečiai gyvena pietų Tirolyje, (Brenner, Bruneck, Bozen, Brixen) iki Triento, kur ant 221.266 vokiečių yra vos 6.661 italų ir 12.230 ladinų (retorananai). Pietų Tirolis tapo prijungtas prie Italijos, ką ir patys italai pripažįsta, ne tiek etnografiniais, kiek strateginiais sumetimais. Iš pradžių pietų Tirolis sudarė atskirą administracijos sritį ir turėjo gana plačias savivaldybės teises. Vėliau jis tapo priskirtas prie Trento provincijos. Vasario 23 d. Austrijos parlamentas, svarstydamas užsienių klausimus, iškėlė pietų Tirolio padėtį. Tirolietis Kolb nupiešė tą padėtį labai tamsiomis spalvomis: vokiečių spauda esanti beveik uždrausta, vokiečių kalba iš teismų, administracijos įstaigų mokyklų visiškai pašalinta, vokiečių draugijos esančios visiškai uždraustos. Net vokiečių pavardės esančios italinamos ir t.t. Kiek tame kaltinime yra tiesos, nežinant visų sąlygų ir aplinkybių, sunku pasakyti. Kolbo kalba sukėlė parlamente didelę audrą. Atstovai po vienas kito labai smarkiai kalbėjo prieš Italiją. Tiesa, vyriausybės galva, Seipelis, kalbėjo gana atsargiai, bet ir jis nešykštavo kaltinimų Italijai. Šitas Austrijos parlamento posėdis vėl sukėlė audrą Romoje. Visa italų spauda užsipuolė Austriją, kad ji besikišanti Italijos vidaus reikaluosna, kad Italija šito pakęsti negalinti ir t.t. Pasklydo gandas, kad italų vyriausybė atšaukianti savo atstovą iš Vienos. Ir tikrai, italų atstovas iš Vienos išvažiavo. Tiesa, kaip vėliau paaiškėjo, tik padaryti pranešimui. Po to pranešta, kad atstovas gausiąs atostogų. Vadinasi išeitų, kad bent laikinai atstovas kaip ir atšaukiamas. Tirolio klausimas sujudino ne tik Austriją, bet ir Vokietiją. Eina agitacija už tai, kad visoj Austrijoj ir Vokietijoj įvesti „Tiroliaus valandos bertainį“, kuris atliekamas šitokiu būdu: visuose susirinkimuose, posėdžiuose, pasilinksminimuose daroma bertainiui valandos pertrauka. Vienas iš dalyvių trumpais žodžiais nupiešia Tirolio padėtį ir tiroliečių skriaudas. Po to daroma Tirolio naudai rinkliava. Austrijoj jau ir dabar varoma labai smarki propaganda už Tirolį: atvaizdais ant atvirukų, šūkiais, spaudiniais ir t.t. Vokietijos reichstage prieš kelias dienas kalbėtojai taipogi pradėjo pulti Italiją už pietų Tirolį. Visi laukia Mussolini kalbos, kurioje duce ketina atremti visus Italijai daromus dėl Tirolio priekaištus ir iš savo pusės pulti Austriją ir Vokietiją už tai, kad jos neva kišasi į Italijos vidaus reikalus. Taigi, Tirolio klausimas pradeda vis daugiau kelti nerimo Europoje. Negalima abejoti, kad šis klausimas sudarys labai rimtą pavojų taikai. Įdomu, kad tiroliečius pradeda užsistoti prancūzų spauda.


1960 metų lapkričio mėnesį TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko N. Chruščiovo kvietimu Tarybų Sąjungoje viešėjo Suomijos respublikos prezidentas Urchas Kekonenas. Šio vizito metu Suomijos atstovai pasiūlė toliau vesti derybas, kurios vyko anksčiau Suomijos iniciatyva, dėl to, kad Suomijai būtų suteikta teisė naudotis tarybine Saimos kanalo dalimi. Kartu Suomija prašė leisti naudotis tarybine Saimos kanalo dalimi nuomos pagrindu, turint kanalo rekonstravimo teisę. Tarybų Sąjungos vyriausybė, atsižvelgdama į gerus kaimyniškus Tarybų Sąjungos ir Suomijos santykius, pagrįstus draugystės, bendradarbiavimo ir savitarpio pagalbos sutartimi, sutiko patenkinti Suomijos prašymą. Po to Maskvoje ir Helsinkyje įvyko Tarybų Sąjungos ir Suomijos vyriausybinių delegacijų derybos, kurios praėjo draugiškai, pasitikėjimo ir savitarpio supratimo dvasia. Po derybų buvo bendrai paruošta „Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos ir Suomijos respublikos sutartis dėl Saimos kanalo tarybinės dalies ir Malyj Vysockio salos išnuomojimo Suomijos respublikai“. Rugsėjo 27 d. Maskvoje, Didžiuosiuose Kremliaus rūmuose, sutartis buvo pasirašyta. Saimos kanalas, nutiestas praėjusio amžiaus viduryje, jungia vieną iš didžiausių Europos ežerų Saimą su Suomijos įlanka. Jis prasideda netoli Lapenrantos miesto, eina Suomijos bei Tarybų Sąjungos žemėmis ir pasibaigia prie Vyborgo miesto. Kanalo, kuris keletą kartų buvo rekonstruojamas, ilgis – 56 kilometrai, iš kurių beveik 40 yra TSRS teritorijoje. Saimos kanalas – pigiausias ir trumpiausias vandens kelias iš giluminių Rytų Suomijos rajonų, kur išvystyta miško pramonė, į Baltijos jūros pakrant


Libano spauda apie Hendersono derybas Libane

BEIRUTAS, rugsėjo 2 d. (TASS-ELTA). Keturias dienas išbuvęs Libane, JAV valstybės departamento atstovas Lojus Hendersonas išskrido į Stambulą. Laikraščiai pažymi, kad per savo derybas Libane Hendersonas reikalavo, kad Jordanija ir Libanas prisijungtų prie Bagdado pakto. Laikraštis „Ad-Diar” rašo, kad Hendersonas išvyko iš Beiruto, nesulaukęs Jordanijos atsakymo, ar ji prisijungs prie Bagdado pakto. Laikraštis „Al-Achba“ mano, kad Hendersono misija suorganizuoti sąmokslą prieš Siriją sužlugo.


Belgų nuomonė. Per generalinius debatus dėl Tautų Sąjungos veikimo pereitais metais Belgijos užsienių reikalų ministeris Hymans nurodė į didelę reikšmę, kurią turi 1927 m. pasaulinės ekonominės konferencijos nutarimų įvykdymas. Kalbėtojas nurodė, kad pesimistingos nuomonės apie dabartinę tautų santykių padėtį neturinčios pagrindo. Per paskutiniuosius metus esanti padaryta didelė pažanga buvusių priešininkų valstybių susiartinime. Rimto rūpesnio keliąs ginklavimasis sausumoj, jūroj ir ypač ore. Esą pavojaus, kad ginklavimosi lenktynės galinčios atvesti prie rimtų konfliktų, tačiau ir čia Tautų Sąjunga nurodžiusi kelius į padėties pagerinimą. Ypač didelės reikšmės turį arbitražo, saugumo ir nusiginklavimo ruošimo komisijų darbai.. Belgija šias pastangas remsianti. (Elta).


Gruodžio 11 d. Lietuvos Seimo rūmuose įvykusiame brifinge Seimo atstovas spaudai V.Kavaliauskas kolegoms žurnalistams pristatė laikinai einantį Seimo pirmininko pareigas Č. Juršėną, kuris papasakojo žurnalistams apie Seimo darbą. Kalbėdamas apie ateinančios savaitės darbus, Č.Juršėnas pažymėjo, jog svarbiausi jų - prezidento rinkimų įstatymo bei Vyriausybės programos svarstymas. Ne mažiau svarbūs ir kiti darbai: Seimo pirmininko pavaduotojų rinkimai, o po savaitės - Konstitucinio Teismo įstatymo projekto svarstymas. Dėl opozicijos reikalavimų Č.Juršėnas pasakė, jog ultimatumai nėra darbo forma ir jie neišgąsdins. Juo labiau, kad Konstitucijoje nenurodyta, kiek Seimo narių turi dalyvauti posėdyje, kad jį būtų galima laikyti teisėtu, todėl Seimas gali dirbti ir esant „parlamentinei rezistencijai”. Jis išvardijo tuos atvejus, kai, priimant svarbius įstatymus, reikalingas atitinkamas kvorumas. Rinkimuose pralaimėjusi partija negali diktuoti juos laimėjusiai partijai. Tačiau, pasak Č.Juršėno, geriausia būtų, jeigu daugelis sprendimų būtų priimami konsensuso pagrindu, nes dauguma - dar nereiškia demokratijos. Ji yra tuomet, kai atsižvelgiama į mažumos nuomonę. Tačiau vardan demokratijos nebus leidžiama pažeisti Konstitucijos, kurią patvirtino tauta, pažymėjo jis. Kalbėdamas apie Seimo komitetų formavimo principus, Č.Juršėnas pasakė, jog opozicija buvo pareiškusi norą vadovauti tam tikriems komitetams. Tačiau pasitarus buvo nuspręsta, kad jiems vadovaus laimėjusi partija. Mes, pasakė Č.Juršėnas, pasiūlėme jiems vadovauti kai kuriems kitiems komitetams, bet jie atsisakė. Kartu Č.Juršėnas patikslino, jog jis opozicijai įvardyti vartoja kitą terminą. Paaiškino, jog yra valdančioji dauguma ir nevaldančioji, - tai yra kas lieka nuo LDDP frakcijos. Todėl opozicija, jo nuomone, yra nevaldančioji mažuma. Jos dalis yra pasivadinusi opozicija.


GARBINGAI SUTIKTI VILNIAUS IŠVADAVIMO METINES

Po mėnesio visa Tarybų Lietuva minės savo amžinosios sostinės Vilniaus išvadavimo iš vokiškųjų engėjų priespaudos šlovingąsias pirmąsias metines. Vos vieneri metai teskiria mus nuo anų juodų lietuvių tautai dienų. Dabar amžinasis lietuvių tautos priešas – teutoniškas grobikas – guli sumuštas, besąlygiškai kapituliavęs. Tėvynės karas pasibaigė pergalingai. Prasidejo taikingo vystymosi periodas, liaudies ūkio, kultūros ir meno kūrybos metai. Visa tarybinė liaudis, kuri Lenino – Stalino partijos vadovaujama kalė užnugaryje ginklą Raudonosios Armijos karžygiams, dabar stveriasi kuo greičiau gydyti gilias žaizdas, padarytas liaudies ūkyje hitlerinių okupantų, ir kurti naujas medžiagines gėrybes – darbo žmonių gerovės klestėjimo pamatą. Didžiąja pergale džiaugiasi ir lietuvių tauta. Išvadavus kraštą, Lietuyos dirbantieji energingai griebėsi atstatomojo darbo, lenktyniavo dėl sėkmingo gamybinių ir atstatomųjų darbų planų įvykdymo ir atsiekė puikių darbo laimėjimų. Paleistų į darbą įmonių skaičius jau siekia šimtus; atstatyta per šimtą tūkstančių ketvirtainių metrų gyvenamojo ploto; vis labiau plečiasi mūsų pramonės gamyba, atsigauna susisiekimas ir transportas. Gražių rezultatų pasiekta per priešgegužines socialistines lenktynes. Mūsų maisto pramonės dirbančiųjų kolektyvai, lenktyniaudami balandžio mėnesį žymiai pagerino savo darbą, palyginus su kovo mėnesiu. Visa eilė maisto pramonės trestų (Spirito ir alaus, Aliejaus ir tabako, Konditerijos), žymiai viršijo balandžio mėnesio gamybinius uždavinius. Gerai dirbo kai kuríos lengvosios pramonės įmonės. Antai, Vilniaus kailių fabrikas „Vebra“ savo gamybinį planą įvykdė 291,3 %; ypač pasižymėjo katlų ir siuvimo cechai; Gegužės Pirmosios proga buvo premijuoti 45 pasižymėję trysšimtininkai. Neblogai veikė atskiri pramkombinatai. Kėdainių apskrities, Šiaulių miesto ir Panevėžio apskrities kombinatai viršijo balandžio mėnesio gamybinį planą. Tačiau tarybiniai darbo žmonės neturi apsvaigti nuo atsiektų laimėjimų, kaip mus moko draugas Stalinas. Mūsų žmonės privalo kaupti jėgų naujiems, dar didesniems atsiekimams: juk nuniokiotoje Lietuvoje laukia mūsų begalės darbų. Todėl sveikintinas ir priimtinas Kauno kanditerijos fabriko „Ramunės“ kolektyvo kreipimasis į visus darbininkus, tarnautojus ir inžinierius atiduoti visas savo jėgas tam, kad greičiau atstatytume mūsų pramonę, pagamintume šaliai dar daugiau produktų ir pagerintume jų kokybę. Tie atsiekti ramuniečiai įsijungė į socialistines lenktynes Vilniaus išvadavimo metinėms atžymėti. „Ramunės“ kolektyvo kreipimasis rado karštą atgarsį Tarybų Lietuvos darbo žmonių tarpe. Kailių fabriko „Vebro“ kolektyvas jau įsijungė į socialistines lenktynes. Naujų įsipareigojimų Vilniaus išvadavimo metinėms pagerbti pasiėmė Vilniaus konditerijos fabrikų „Žibutės“ ir „Fortūnos“ dirbantieji, duonos kepyklos Nr. 3 kolektyvas ir eilė kitų įmonių. Šie kolektyvai pasižadėjo pirmojo pusmečio planą įvykdyti prieš nustatytą laiką, duoti socialistinei Tėvynei gaminių daugiau negu numatyta plane, naujų rūšių bei aukštos kokybės, ir ryžtingai prisidėti prie krašto atstatomųjų darbų. Deja, kai kurios mūsų partinės ir profsąjunginės organizacijos dar nesugeba kaip reikiant vadovauti puikiam socialistinių lenktynių judėjimui, padaryti jį tikrai masinį, gilų ir platų, sekti jo eigą, tikrinti ir įvertinti atsiektus rezultatus. Tuo tarpu pasitaiko, kad socialistinės lenktynės paliekamos savieigai. Pavyzdžiu i, Gegužės Pirmosios proga Panevėžio, Vilniaus ir Kauno Pienocentro skyriai įsijungė į savitarpio socialistines lenktynes. Jos vyko, ėjo, praėjo, tačiau niekas nepagalvojo jų įvertinti. Mūsų pieno pramonė šią vasarą turės susidoroti su rimtais uždaviniais pieno paruošų priėmimo ir gauto pieno perdirbimo srityje. Tačiau niekas nepagalvojo tatai organizuoti savitarpio socialistinių lenktynių pagrindais ir net užmiršta įvertinti tų kolektyvų atsiekimus, kurie savo iniciatyva įsijungė į lenktynes. Panaši padėtis ir mėsos pramonėje, kurios įmonės dabar privalo atlikti pagrindinio remonto ir kuro paruošos darbus. Matyti, tiek Mėsos ir Pieno Pramonės LK, tiek vietinės partinės ir profsąjunginės organizacijos „užmiršo” socialistines lenktynes… Gyviau imtis vadovauti soc. lenktynėms turėtų ir sostinės partinė organizacija. Visų partinių ir profsąjunginių organizacijų šventa pareiga yra įtraukti į socialistines lenktynes kuo platesnes dirbančiųjų mases, gilinti šį dirbančiųjų masių judėjimą, pereinant nuo bendrų įsipareigojimų prie atskirų cechų, skyrių, brigadų ir darbininkų socialistinių sutarčių sudarymo, kasdien tikrinant soc. lenktynių eigą, viešai skelbiant kiekvieno lenktyniaujančio darbininko atsiekimus, o, svarbiausia, paverčiant socialistines lenktynes ne laikina kampanija, bet nuolatiniu darbo masių judėjimu. Išplėsti ir pagilinti socialistines lenktynes – tokia neatidėliotina partinių ir profsąjunginių organizacijų pareiga. Tad sutikime garbingai Vilniaus išvadavimo metines naujais gamybiniais laimėjimais, šlovingais darbais, užgydydami kraštui padarytas žaizdas ir keldami darbo žmonių medžiaginę gerovę!


Vakar Tarybų Sąjungos delegacija SNO kosminės erdvės naudojimo taikiems tikslams komiteto juridiniame pakomitetyje pateikė svarstyti du pasiūlymus: valstybių veiklos tiriant ir naudojant kosminę erdvę pagrindinių principų deklaracijos projektą ir tarptautinio susitarimo dėl avariškai nusileidusių kosmonautų ir kosminių laivų gelbėjimo projektą. Kalbėjęs vakar dienos posėdyje Tarybų Sąjungos atstovas pakomitetyje profesorius G. Tunkinas pareiškė, kad suderinta pažiūra į svarbias teisines problemas, kurias pats gyvenimas kelia valstybėms kosminiame amžiuje, sudarytų palankias tarptautines prielaidas tolesnei pažangai tiriant ir naudojant kosminę erdvę taikiems tikslams, prisidėtų prie plataus bendradarbiavimo šioje srityje. Tarybų Sąjungos atstovas pasakė, kad kardinalinė tarptautinė kosmoso įsavinimo problema yra draudimas naudoti kosminę erdvę kariniams tikslams. Deklaracijoje mes siūlome, pasakė jis, įtvirtinti tarptautine teisine norma draudimą reikšti pretenzijas į suverenumo išplėtimą kosminei erdvei bei dangaus kūnams, taip pat dar kartą patvirtinti, kad kosminę erdvę ir dangaus kūnus gali tirti ir naudoti visos valstybės. Deklaracijoje reikėtų, be kita ko, patvirtinti, kad dirbtinių palydovų naudojimas šnipinėjimo bei žvalgybos informacijai rinkti nesuderinamas su kilniais tikslais, kurie yra iškilę žmonijai įsavinant kosminę erdvę. Taip pat svarbus klausimas yra užtikrinti, kad mokslo ir technikos laimėjimai, tokie, kaip, pavyzdžiui, ryšių palydovai, būtų naudojami tik geresniam tautų savitarpio supratimui ir plačiam tarptautiniam valstybių bendradarbiavimui vystyti. Su šia problema yra glaudžiai susijęs ir kitas aktualus klausimas. Yra žinoma, kad kai kurios galingos privačios kapitalistines firmos, kontroliuojančios žymią dalį pasaulinių radiotelegrafo ir telefono ryšių, ketina pačios „įsavinti kosmosą”. Suteikus tokioms firmoms teisę veikti kosmose, kiltų visiškai nepageidaujamų padarinių, tarptautinį bendradarbiavimą pakeistų privati kapitalistinė konkurencija. Kosmoso įsavinimo praktika iškėlė dar vieną svarbią problemą, kurios teisingas išsprendimas, mūsų tvirtu įsitikinimu, padėtų vystyti platų tarptautinį bendradarbiavimą, pareiškė Tarybų Sąjungos atstovas. Kalbama apie tai, kad iki šiol kosmose, deja, buvo vykdomi arba numatomi eksperimentai, kurie gali sutrukdyti arba apsunkinti įsavinti kosmosą kitoms šalims. Pavyzdžiui, mes negalime neapgailestauti, kad JAV, nepaisydamos daugelio pasaulio šalių visuomenės ir mokslininkų prieštaravimų, neketina atsisakyti tokių eksperimentų, kaip kosmoso sprogdinimai dideliuose aukščiuose. Toliau G. Tunkinas apibūdino Tarybų Sąjungos delegacijos pasiūlytą tarptautinio susitarimo projektą, kuriame yra konkretūs ir tikslus valstybių įsipareigojimai prireikus teikti pagalbą būsimiems kosmonautams ir kosminiams laivams. Konstruktyvius Tarybų Sąjungos delegacijos pasiūlymus neigiamai sutiko Amerikos atstovas pakomitetyje. JAV atstovas ne tik nesutiko priimti Tarybų Sąjungos pasiūlymų, bet ir, kaip vėliau paaiškėjo, atmetė Tarybų Sąjungos delegacijos pasiūlymą pateikti bendrą Tarybų Sąjungos ir Amerikos pasiūlymų projektą. Eilė delegatų pasmerkė Amerikos atstovo kalbą pakomitetyje.