Lenkija suinteresuota Baltijos šalių naryste NATO

Taip teigia Lenkijos ministras pirmininkas Jerzys Buzekas Šiandien savo pirmąją viešnagę Vilniuje pradeda Lenkijos premjeras Jerzys Buzekas (Solidarumo rinkimų akcijos AWS narys). Drauge su jį lydinčiais ministrais, kitais atsakingais Lenkijos pareigūnais J. Buzekas lankysis Nemenčinėje, kur numatytas susitikimas su vietine lenkų bendruomene, rytoj dalyvaus III Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių bendradarbiavimo tarybos posėdyje. “Jei Lietuva nusprendė įstoti į Vakarų struktūras, norime ją paremti. Apie tai nuolat kalbame visuose tarptautiniuose susitikimuose. Neseniai Briuselyje įvykusiame NATO valstybių užsienio reikalų ministrų susitikime tai pabrėžė ir mūsų ministras Geremekas, ir aš. Be to, į šią problemą žvelgiame plačiau - Lietuvos, Latvijos ir Estijos saugumui skiriame didžiulę reikšmę. Baltijos valstybių narystė NATO yra Lenkijos interesų sfera. Jei Baltijos šalys priklausytų NATO blokui, tai prisidėtų prie stabilumo ir saugumo šiame regione. Todėl Lenkija ir toliau rems šiuos Baltijos valstybių siekius”, prieš vizitą interviu “Lietuvos aidui” sakė Lenkijos ministras pirmininkas J. Buzekas. Pokalbį su juo skaitykite 6 p. Premjere, nors praėjo tik vieni metai, kai savo darbą pradėjo Jūsų vadovaujama vyriausybė, sugebėjote padaryti tikrai daug: buvo ratifikuotas konkordatas su Vatikanu, įvykdytas naujas šalies administracinis padalijimas, pradėjo veikti liustracijos įstatymas, nuo sausio 1 d. bus įgyvendinamos pensijų bei sveikatos apsaugos reformos. Kokie dar uždaviniai laukia Lenkijos vyriausybės ir su kokiais sunkumais susiduriate? Prieš metus mano vadovaujama vyriausybė pabrėžė, jog būtina įgyvendinti socialines bei ekonomines reformas, kurių tikslas - tobulinti valstybės valdymą, taip pat mažinti atotrūkį tarp valdžios ir piliečių. Parengėme keturias milžiniškas reformas: savivaldybių, sveikatos apsaugos, švietimo bei pensijų sistemos. Jos pradės veikti jau po poros savaičių. Netrukus taps akivaizdūs jų rezultatai - šios reformos pagerins piliečių gyvenimą. Savaime suprantama, kiekvienos reformos įgyvendinimas susijęs su tam tikrais kaštais, bet visuomenė jiems pasirengusi. Taip pat reikia pažymėti, kad ir toliau Lenkija ruošiasi tapti ES bei NATO nare. Dėl to esame įsitikinę, kad mūsų valstybėje reformos būtinos. Dar laukia svarbios užduotys: kaimo plėtra ir žemės ūkio modernizavimas, kasybos, metalurgijos pramonės pertvarkymas ir daug kitų darbų. Žymus lenkų išeivijos veikėjas Janas Nowak-Jezioranskis neseniai pasakė, kad “Lietuvos priėmimas į NATO yra būtinas norint įveikti Rusijos pretenzijas visą buvusios Sovietų Sąjungos teritoriją traktuoti tik kaip Maskvos dominavimo zoną” ir kad “Lietuvos narystė NATO bloke yra nepaprastai svarbi Lenkijos saugumui”. Deja, pastaruoju metu Lenkija dažnai nutyli apie savo paramą Lietuvos siekiui įsijungti į NATO. Ar tai reiškia, jog Lenkija atsisako tarpininko vaidmens? Jokiu būdu ne. Tiek aš, tiek vyriausybė manome, kad kiekviena valstybė turi suverenią teisę nuspręsti, ar būti tam tikrų tarptautinių sąjungų nare? Šios nuostatos svarbos nei lenkams, nei lietuviams nereikia įrodinėti. Niekas neturi teisės tą suverenumą pažeisti ar apriboti. Taigi jei Lietuva nusprendė įstoti į Vakarų struktūras, norime ją paremti. Apie tai nuolat kalbame visuose tarptautiniuose susitikimuose. Neseniai Briuselyje įvykusiame NATO valstybių užsienio reikalų ministrų susitikime tai pabrėžė ir mūsų ministras Geremekas, ir aš. Be to, į šią problemą žvelgiame plačiau - Lietuvos, Latvijos ir Estijos saugumui skiriame didžiulę reikšmę. Baltijos valstybių narystė NATO yra Lenkijos interesų sfera. Jei Baltijos šalys priklausytų NATO blokui, tai prisidėtų prie stabilumo ir saugumo šiame regione. Todėl Lenkija ir toliau rems šiuos Baltijos valstybių siekius. Lietuvoje nemažai rašoma apie Lenkiją, jos ekonomiką. Dažnai pripažįstame, jog iš Lenkijos reikėtų mokytis. O kokia Jūsų nuomonė apie Lietuvos ekonomiką? Makroekonominiai rodikliai, kuriuos 1998 m. pasiekė Lietuva, yra optimistiniai ir liudija, jog šiais metais pagerėjo Lietuvos ekonomika. 1998 m. planuojama, kad bendrasis vidaus produktas išaugs 5 proc., sumažės infliacija ir nedarbas, padidės užsienio investicijos. Tai rodo, kad Lietuva yra rimtas ekonominis partneris. Juolab kad strateginis Lietuvos ekonominės politikos tikslas - įstoti į ES. Ūkio plėtra, t. y. pramonės produkcijos didėjimas bei toliau vykstantys privatizavimo procesai, grindžiami liberaliais ekonomikos įstatymais, ypač užsienio investicijų srityje, sukuria galimybes pritraukti užsienio kapitalą ir jį investuoti į pramonę, transportą, paslaugas. Čia atsiveria didelės galimybės ir lenkų investuotojams. Lietuva jau baigia derybas dėl narystės Pasaulio prekybos organizacijoje (WTO). Lenkija rėmė ir toliau remia Lietuvos siekį tapti WTO ir, žinoma, CEFTA nare. Tikimės, jog dar šiais metais jūsų šaliai pavyks užbaigti derybas su WTO. Lenkijos valdžia nepareiškė savo nuomonės dėl to, kad Briuselis, nors Lietuva per pastaruosius dvejus metus pasiekė ekonomikos pažangą, neįtraukė Lietuvos į ES kandidatų sąrašą, nors Latvija ir buvo paminėta. Kokia Jūsų vyriausybės nuomonė? Nesutinku su nuomone, kad Lenkija tyli. Mūsų šalis palaiko Lietuvos siekius tapti ES nare. Esame pasirengę padėti pertvarkyti Lietuvos ekonomiką. Lenkijos vyriausybė pareiškė remianti lietuvius aukščiausio lygio pokalbiuose. Aš teigiamai įvertinau Lietuvos ekonomikos pertvarką, pavyzdžiui, spalio 30 dieną vykusiame forume “Lenkija ir Rytai”. Lenkijos vyriausybė yra parengusi paramos Lietuvai, Latvijai bei Estijai projektą, numatantį įvairias bendradarbiavimo formas. Jos gali padėti Baltijos valstybėms prisitaikyti prie ES normų. Norint tapti ES nare, reikia atitikti tam tikrus kriterijus, o jie privalomi visoms suinteresuotoms valstybėms. Ministre Pirmininke, kaip Jūs įsivaizduojate Lietuvos ir Lenkijos ryšius, taip pat mūsų valstybių sieną, jeigu Lietuva liktų už NATO bei ES ribu? Šiuo metu Lenkijos ir Lietuvos santykiai plėtojasi dinamiškai, tai Lenkijos užsienio politikos prioritetine sritis, pavyzdžiui, bendradarbiavimas Lenkijos Respublikos ir Lietuvos Respublikos vyriausybių bendroje taryboje, taip pat Lenkijos ir Lietuvos parlamentų asamblėjoje, ekonomikos ir kultūros sferose. Lenkijai įstojus į Vakarų struktūras, reikia tikėtis, kad mūsų valstybių santykiai suintensyvės. Lietuva, be abejo, supranta, kad ji turės tiesioginę sieną su valstybe, priklausančia galingiausioms Europos žemyne politinėms, ekonominėms ir karinėms struktūroms. Tai turėtų teigiamai paveikti Lietuvos ūkio plėtrą ir sustiprinti Lietuvos pozicijas tarptautinėje arenoje. Be to, atsiras papildomų galimybių remti lietuvių pastangas integruotis į Vakarų struktūras. Lenkijai net mintis nekyla, kad susidarius naujoms aplinkybėms mūsų valstybių siena galėtų skirti, o ne jungti dvi draugiškas valstybes. Nors Lenkijos lietuviai protestuoja, Punske nutarta įkurti sienos apsaugos užkardos dalinį. Kokia Jūsų nuomonė šiuo klausimu, ar Lenkijos vyriausybė neketina atsižvelgti į lietuvių prašymą? Mūsų Sienos apsaugos tarnyba nuo 1992 m. rengėsi įsteigti užkardos punktą Punske. Tokios įstaigos įkūrimą konkrečioje vietovėje nulemia tyrimai, atsižvelgiant į daugelį rodiklių: topografinius, demografinius, komunikacinius, finansinius ir karinius. Tyrimai parodė, jog šiame pasienio ruože užkardų dar reikėtų Punske bei Plaskoje, kadangi pastebėti rimti sienos pažeidimai. Čia vienam sienos kilometrui tenka daugiausia nelegalių emigrantų, kontrabandos atvejų. Dauguma tų nusikaltimų 1995-1998 m. buvo įvykdyti Punsko valsčiaus teritorijoje. Punsko užkarda sutrumpintų gretimos Šypliškių užkardos ruožą nuo 27 km iki 10,5 km. Pagal Seinų rajono valdybos vadovo nutartį Sienos apsaugos tarnybai neribotam laikui perduota dalis valstybės iždui priklausančio nekilnojamojo turto, kur šiuo metu yra medicinos įstaiga. Kadangi Suvalkų vaivada Punskovalsčiaus viršaičio kreipimąsi dėl nutarties atšaukimo atsakė neigiamai, sienos apsauga perėmė šias patalpas šių metų lapkričio 23 dieną. Šiuo metu mes tiriame šią problemą. Labai nenorėtume, kad Lenkijos lietuviai jaustųsi kaip nors nuskriausti. Esu įsitikinęs, jog abi mūsų tautos žino, ką reiškia būti mažuma, tad galime iškilusias problemas išspręsti taip, kad visi savo šalyje jaustųsi gerai. Jūsų populiarumas Lenkijoje nuolat auga. Iš tiesų esate, ir tai pripažįsta daugelis, vienas simpatiškiausių politikų: malonus, visada besišypsantis, geros nuotaikos. O juk dirbate be galo daug. Kas padeda išlaikyti tokią puikią fizinę ir psichinę formą? Gyvenime ir darbe man padeda darni, mylinti šeima. Ji padeda man, suteikia prasmės. Dar vienas dalykas: esu kilęs iš patriotiškos šeimos, kuriai visuomet rūpėjo Lenkijos likimas ir kuri nemažai dėl jos nuveikė. Ne menkesnį vaidmenį atlieka ir mano tikėjimas visada mane mokė, koks svarbus yra vieno žmogaus indėlis į bendrą darbą. Kartais pavargstu, tačiau didžiųjų pokyčių Lenkijoje perspektyva suteikia man jegų.


VAŠINGTONO JUSTICIJA MOKOSI IŠ GEBELSO;G. HOLO IR B. DEVIO SPAUDOS KONFERENCIJA

Komunistų veikėjai Gesas Holas ir Bendžaminas Devis, kurie laikinai paleisti už laidą, Niujorke surengė spaudos konferenciją. Holas pareiškė, kad nauji kaltinimai, pateikti Deviui, jam ir Komunistų partijai, kaip organizacijai, ir mėginimai įkalinti Filipą ir laikraščio „Vorker“ redaktorių Džeimsą Džeksoną ir visos kitos kaltinamosios išvados, kurias gali padaryti didysis žiuri, yra „šlykščiausias puolimas prieš visus amerikiečius per visą mūsų istoriją.“ Kalbant konkrečiai, pasakė Holas apie Devį ir save, - mums gresia kalėjimas 30 metų, t. y. kalėjimas iki gyvos galvos, ir ne todėl, kad mes teisti ir pripažinti kažkuo kalti, o veikiau todėl, kad mes atsisakome prisipažinti kalti pagal melagingas iš mūsų idėjų priešininkų sudaryto komiteto išvadas“. Holas pareiškė, kad Jungtinėse Amerikos Valstijose jau įsteigtos koncentracijos stovyklos, kurios jau yra paruoštos. Amerikos koncentracijos stovyklos, pasakė jis, „pernelyg didelės, kad jas būtų galima pripildyti vienais komunistais“. Jeigu vyriausybei pavyks komunistų persekiojimas, tai aukomis taps visi su komunistais susiję žmonės. Tuo būdu „kiekvienas, kuris, kovoja už taiką, tampa „susijusiu“ su komunistais arba jų bendrininku“. „Luizianoje, – pridūrė Devis, – valdžia jau naudoja įstatymą „dėl nusikalstamos anarchijos“, kad galėtų įkalinti jaunus negrus, dalyvaujančius kovoje už savo teises.“ Holas pasmerkė teisingumo ministro Roberto Kenedžio pareiškimą, kuriame šis mėgino palyginti taisykles, reikalaujančias registruoti Komunistų partiją, su taisyklėmis, reikalaujančiomis registruoti kompanijų akcijas ir vertybinius popierius. Tai velniškas, pavojingas ir gerai apskaičiuotas melas, kurį skleidžia aukštas pareigas einąs vyriausybės atstovas. Matyti, jis, kaip ir velionis Gebelsas, mano, kad, pakankamai dažnai kartojant didelį melą, kai kurie tuo melu patikės. Gesas Holas vėl pakartojo, kad jis jokiomis aplinkybėmis nesiregistruos pagal nelemtai išgarsėjusį Makareno įstatymą. „Aš greičiau su džiaugsmu pragyvenčiau savo likusį amžių kalėjime, kaip doras žmogus, užuot padėjęs naikinti pagrindines visų amerikiečių teises“, – pasakė jis. Kovo 19 d. Holas ir Devis turi vėl atvykti į teismą, kuris vėl nagrinės bylą ryšium su jų būsimuoju persiuntimu į Vašingtoną pagal naujas kaltinamąsias išvadas.


Karačyje prasidėjo Bagdado pakto tarybos sesija

KARAČIS, birželio 3 d. (TASS-ELTA). Šiandien čia pradėjo savo darbą šalių – Bagdado pakto dalyvių ministrų tarybos 3-oji sesija. Sesijoje dalyvauja Irako, Turkijos, Pakistano, İrano ir Anglijos delegacijos. JAV „stebėtojų” delegacijos vadovas Lojus Hendersonas pareiškė, kad jis yra „savo vyriausybės įgaliotas” priimti kvietimą oficialiai tapti Bagdado pakto karinės komisijos nariu.


Maskvoje vyksta konsultacijos dėl naujos vyriausybės sudarymo. Išrinktas Rusijos premjeru V.Černomyrdinas paprašė visų J. Gaidaro kabineto narių likti vyriausybėje. Iš pradžių tai padaryti sutiko tik vienas - vicepremjeras V.Šumeika. Kai kurie ministrai užvakar dar nepareiškė savo nuomonės dėl tokio pasiūlymo. V.Černomyrdinas Rusijos televizijai pasakė, kad jo vyriausybė pagrindinį dėmesį skirs žemės ūkiui ir gamybos sektoriui.


Tik dabar anglai indus pamatė ir indai save pažino

Indų konstitucijos reikalais komisijos pranešimas nušvietė daug neaiškių klausimų Anglų Indijos reikalų ministerija paskelbė pirmą indų konstitucijos reikalais komisijos pranešimą apie padėjimą Indijoj. Šita komisija susideda iš anglų parlamentarų. Jai pirmininkauja Sir John Simon. Komisija jau dveji metai svarsto Indijos konstitucijos problemas. Pirmam to pranešimo tome atvirai konstatuojama, kad Indijos centralinio ir provincijos parlamentų įtaka indų vyriausybei buvusi daug didesnė, negu patys indai to norėję. Indų politikai per mažai tevertinę įstatymuose nenumatytos įtakos galimumus, kaip viešosios nuomonės įtaką. Valdybo kompetencijos padalijimas į dvi dalis — parlamentarinę ir valdžios organų, vadinama diarchiją, Indijoj nedavusi gerų rezultatų. Faktas, kad mokesčiai, policija ir kalėjimai ligšiol buvo valdžios žinioje, o švietimas, krašto gerovė ir žemės ūkis ėjo į parlamento kompetenciją, privedė prie sumišimo. Rezultate parlamentai neišnaudojo savivaldybės jiems suteiktų teisių. Tačiau vis dėlto parlamentų veikimas esąs sėkmingas. Pranešime pareiškiama, kad rinkimų teisės nustatymas sulig turimo turto esąs nevykęs, nes veda prie turtingesnių sluoksnių monopolio. Didelės reikšmės pranešime teikiama vis daugiau įtemptiems santykiams tarp indusų ir musulmonų, partijų slėgimui ir moterų klausimui. Paskutiniu klausimu santykiai Indijoj žymiai pagerėję. Pranešime pažymima, kad Indija negali pasiekti jos pageidaujamo padėjimo pasaulyje, kol moterys neužims priderančios joms, kaipo valstybės piliečiams vietos. Didžiausią žalą, dėl kurios kenčia Indija, sudarą socijaliniai ir ekonominiai papročiai, kuriuos galinti pašalinti tik pati indų tauta. Toliau pranešimas konstatuoja, kad indų tauta reikalauja visiškos lygybės su europiečiais. Tas indų reikalavimas esąs pagrįstas karo metu paskelbta laisvo tautų apsisprendimo teise, o taip pat ir daugelio kraštų nacijonalistų pasiektais gerais rezultatais ir sėkmingu Turkijos pasipriešinimu Europos norams ją užvaldyti. Indų tautos susipratimas, labai išsiplėtojęs. Tas jaunas nacijonalizmas norįs sutrumpinti istoriją ir nelaukti ilgo plėtojimosi rezultatų. Gandhi pranešime labai mažai tepaliestas. Komisija pareiškia nuomonės, kad Anglija neturi jokių motyvų atmesti indų reikalavimui suteikti jiems plačią savivaldybę. Kita pranešimo dalis, kurioj bus išdėstyti komisijos pasiūlymai Indijos savivaldybei praplėsti, bus paskelbta birželio 25 d. Anglų spauda svarsto šitą pranešimą, kaipo labai svarbų įvykį. Laikraščiai pažymi, kad tas pranešimas esąs svarbiausias dabartinės kartos tos rūšies dokumentas. Tai esąs darbas, kurio buvo laukiama per 20 metų. Jame išdėstyti pagrindai, kuriais turės pasiremti būsimoji indų valstybė. Ypač daug dėmesio kreipia laikraščiai į tai, kad komisijos pranešime nesiūloma tuoj paversti Indiją dominija. Priešingai, pranešime išvardyti daug sunkumų Indijos valdymui suteikią rasės, kastų, tikybų ir militarinės krašto apsaugos klausimai. Todėl, komisijos nuomone, Indijos valstybė galinti būti reorganizuota tik palaipsniui. Tas pranešimas padarė nepaprastai didelio įspūdžio anglų viešajai nuomonei, kuri pirmą kartą pamatė Indiją su visomis jos problemomis. Pirmą kartą atkreipė dėmesio, kad Indijoj didžiausioj tarpusavio neapykantoj gyvena 216 milionų indusų ir 70 milionų musulmonų, kad šitie gyventojai kalba 222 kalbomis ir dialektais ir kad Indijoj esama iš viso 2.300 kastų. Penktą indusų tautos dalį sudaro parijai, kurie senu papročiu neprileidžiami prie viešo gyvenimo. Iš pranešimo paaiškėjo, kad Anglijai priklauso didelė Indijos dalis su 240 milionų gyventojų, mažesnė gi dalis su 72 milionais gyventoju yra nepriklausoma ir ją valdo indų kunigaikščiai. Komisijos nuomone, visuotinė Indijos konstitucija be šitų kunigaikščysčių esanti neįmanoma, tačiau, iš kitos pusės, Anglija yra sudariusi su tais kunigaikščiais sutartis ir todėl esą negalima įvesti bet ko naujo prieš jų norą. Toliau pranešime nurodoma į indų tautos analfabetiškumą ir sunkią darbininkų ir ūkininkų ekonominę būklę. Jų metinis uždarbis sudaro apie 344 litus. Tuo tarpu anglų darbininkas uždirba per metus vidutiniškai 4.500 litų. Svaradžistų tarpe tas pranešimas sukėlė didelio nusivylimo, nes jie laukia skubaus Indijos valdymo reorganizavimo. Jis iššaukė taip pat nusivylimo ir reakcinėse sferose, kuriose vis dar kalbama apie indų tautos politinį nepribrendimą ir todėl nenorima atsisakyti nė nuo mažiausios anglų valdžios Indijoj dalies. Pranešime gi nurodyta, kad indų tautoj glūdi didelės dvasinės ir politinės pajėgos, kurios tik turi būti nukreiptos į tinkamas vėžes ir tuomet galės sudaryti naujos laisvos indų valstybės pagrindą.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

P. Zaleskio pareiškimas italų žurnalistui apie lietuvių lenkų bylą.

Neseniai į Latviją buvo atvažiavę italų žurnalistai, kurie tarp kito ko buvo atlankę ir Vilnių. Dabar „Giornale d'Italia“ deda vieno atsilankiusiųjų, p. Stelluti Scala, pasikalbėjimą su lenkų užsienio reikalų ministeriu p. Zaleskiu. Dėl Pareinio evakuavimo p. Zaleskis pareiškė, kad jis principe nėra priešingas tai evakuacijai. Kai dėl Karaliaučiaus konferencijos, tai jis pareiškęs, kad ten negalėjęs pasiekti teigiamų rezultatų, nes lietuvių delegacija nenorėjusi tenkintis vien praktiškųjų ūkio klausimų traktavimu, kaip tai reikėtų einant Tautų Sąjungos rezoliucija, bet brurkusi į debatus politinius klausimus, ypač savo teritorijalines pretenzijas. Rezultate to oficialiniai santykiai tarp Lenkijos ir Lietuvos tepadarę tik minimalinį žingsnį priekin tuo tarpu su pasitenkinimu reikia konstatuoti abiejų visuomenių santykių pagerėjimo faktą. Dabar reikia laukti Tautų Sąjungos įsigilinimo į priežastis, kurios lig šiol neleido pasiekti teigiamų vaisių betarpiškose lenkų lietuvių konferencijose. Gal Tautų Sąjungos ekspertai pasieks reikalingo tikslo, suniveliuodami Lietuvos užsispyrimą ir suvesdami Lenkiją ir Lietuvą į gerų kaimynų ir ekonominio bendradarbiavimo santykius.


Amerikos jūrų pėstininkai Kubos pakrantėje

Laikraštis „Niujork herald tribiun“ spausdina savo korespondento pranešimą iš Vašingtono. Pranešime, konkrečiai, sakoma: Jūrų pėstininkai vykdo eilinę mokomąją desantų operaciją, kuria šiek tiek labiau susidomėta todėl, kad ji vyksta Vlekese, Karibų jūroje, už kelių šimtų mylių į pietryčius nuo Kubos. Tai, nurodo korespondentas, „rodo, kad priešakinės Amerikos ginkluotosios pajėgos yra pasiruošusios ir jos gali pradėti veikti, jeigu įtempti santykiai su Kuba netikėtai sukels tikras kautynes. Jas remia galingos jūrų, oro ir sausumos pajėgos, taip pat ir aštuonios Jungtinėse Amerikos Valstijose dislokuotos armijos divizijos, kurios ką tik baigė didžiausius šalies istorijoje taikaus laiko manevrus“. Jungtinės Valstijos, pažymi toliau korespondentas, turi dideles ginkluotąsias pajėgas, kurios gali būti panaudotos Karibų jūroje. 8-ajam desantų būriui priklauso be 1.500 į laivus susodintų jūros pėstininkų, desantiniai transportai „De soto siti“ ir „Lindenvold“, „Monrovijos“ ir „Rokbridžo“ desanto šturmavimo ešelono laivai, desantinis greitasis karinis transportas „Kaprikorn“ ir greitasis transportas „Lidl“. Melporte (Florida) yra du smogiamieji lėktuvnešiai „Šangri la“ ir „Franklinas D. Ruzveltas“, o Ruzveltrodse (Puertorikas) dislokuotas desantinis naikintuvų būrys. Tame pačiame rajone dislokuota 10 povandeninių laivų ir tuzinas eskadrinių mininink


Šiandien paskutiniame prieš pertrauką 18 šalių nusiginklavimo komiteto posėdyje TSRS delegacijos vadovas V. Kuznecovas padarė pareiškimą, kuriuo suvedė komiteto darbo rezultatus ir pareiškė Tarybų Sąjungos delegacijos nuomonę dėl komitete kilusių nesutarimų esmės ir dėl būdų, įgalinančių kuo greičiausiai praktiškai išspręsti nusiginklavimo problemą. Kokie gi komiteto darbo per praėjusius mėnesius rezultatai? Deja, pasiekta labai mažai, pasakė V. Kuznecovas. Paruošta visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties preambulė, suderinti atskiri kuo bendriausio pobūdžio teiginiai, kurie dar nerodo, kaip turi būti praktiškai įgyvendinamas visuotinis ir visiškas nusiginklavimas. Tuo tarpu patys svarbiausi, pagrindiniai nusiginklavimo klausimai tebėra neišspręsti, ir šalių pozicijos šiais klausimais nesuartėjo. Amerikos planu siekiama nuo pat pradžios rimtai pakirsti Tarybų Sąjungos gynybinį pajėgumą, sumažinus skaičių tarpžemyninių ir globalinių raketų, kurios yra mūsų patikimiausias gynybinis ginklas, bet palikti nepaliestas visas Amerikos karines bazes svetimose teritorijose, sudarytas ne gynybai, o agresijos prieš taikingas valstybes tikslais. Ši linija, kuria siekiama suteikti Vakarų valstybėms vienašališkus karinius pranašumus prieš Tarybų Sąjungą, išryškėjo ir jų pasiūlymuose kontrolės klausimais. TSRS delegacijos vadovas toliau pažymėjo, kad, nors taikingos valstybės labai stengėsi, nepavyko išspręsti komitete vykusių derybų metu taip pat ir klausimo, kaip uždrausti branduolinio ginklo bandymus. Šias pastangas ir toliau žlugdo šiurkšti, nepripažįstanti kompromisų JAV ir Didžiosios Britanijos pozicija. Priminęs, jog artimiausiu metu visuotinio bei visiško nusiginklavimo problema ir branduolinio ginklo bandymų nutraukimo klausimas bus svarstomas Suvienytųjų Nacijų Organizacijos Generalinės Asamblėjos XVII sesijoje, Tarybų Sąjungos delegacijos vadovas pareiškė viltį, kad nusiginklavimo klausimų svarstymas aukščiausiajame ir plačiausiai atstovaujamame tarptautiniame forume suteiks konkrečios naudos ir vėl paskatins 18 valstybių komiteto derybų dalyvius protauti ir veikti. Rumunijos atstovas M. Malica, Čekoslovakijos delegatas I. Gajekas ir Bulgarijos delegatas M. Tarabanovas savo kalbose taip pat apgailestaudami pažymėjo, kad komiteto darbe beveik visai nepažengta pirmyn, nors jis posėdžiavo pusę metų. Pagrindine tokios padėties priežastimi jie laiko tą faktą, kad Vakarų šalių delegacijos nenori konstruktyviai spręsti svarstomų problemų ir sąmoningai taiko, kaip pareiškė M. Tarabanovas, „stabdymo taktiką“, naudoja derybas tiktai priedanga NATO ginklavimosi varžybų politikai dangstyti. Neutralių šalių atstovai – A. Lalas (Indija), A. Alemejehou (Etiopija) ir R. Edbergas (Švedija), kalbėdami apie tolesnio komiteto darbo perspektyvas, ypač pabrėžė, kad reikia vadovautis bendradarbiavimo dvasia, kad abi pusės turi stengtis ieškoti savitarpiškai priimtinų susitarim


Vakar po piet prasidėjo Ženevoj pirmasis pasitarimas tarp Anglijos, Prancūzijos, Belgijos, Italijos, Japonijos, ir Vokietijos atstovų Pareinio evakuacijos reikalais. Pasitarimui pirmininkavo Anglijos atstovas lordas Cushendunas. Pasitarime Vokietijos kancleris Miuleris išdėstė vokiečių pažiūras į evakuacijos pagreitinimo reikalingumą. Kadangi po žinomos, nukreiptos prieš vokiečius, Briando kalbos bendra nuotaika yra pablogėjusi, tai derybos dėl evakuacijos yra žymiai pasunkintos. Artimoj ateity vargu ar galima laukti konkrečių rezultatų. Dalyką apsunkina dar tas faktas, kad prancūzams pavyko išvengti patiems vieniems tiesioginių derybų su Vokietija, ir įtraukti į derybas ir kitas buvusias santarvės valstybes. Tas duoda prancūzams didesnės laisvės derybose manevruoti. Iš viso ko tačiau galima spręsti, kad jei vokiečiams ir pasisektų evakuaciją pagreitinti, tai už tai jie turės gana brangiai užmokėti, nes aišku, kad prancūzai taip lengvai okupacijos neišsižadės.


Agentūra Sinchua praneša, kad Singapūro municipalinės tarybos meru buvo išrinktas liaudies veikimo partijos narys Ong Jeng-Guanas. Gruodžio 21 d. buvo renkama nauja Singapūro municipalinė taryba — aukščiausiasis miesto vykdomosios valdžios organas. Liaudies veikimo partija gavo taryboje 13 iš 32 vietų — daugiau už visas kitas partijas. Anksčiau trečdalį tarybos narių, įskaitant merą, skirdavo anglų kolonijinės valdžios organai. Mero postą taip pat užimdavo anglas. Pastaruoju laiku, Singapūro visuomenės spaudžiama, anglų valdžia buvo priversta padaryti nuolaidų ir suteikti miesto gyventojams daugiau teisių savivaldos klausimais. Vis dėlto anglų valdžia mėgino padaryti spaudimą naujai išrinktai tarybai. Gruodžio 23 d., vykstant demonstracijoms liaudies veikimo partijos pergalės proga, policija suėmė kelis tarybos narius, jų tarpe Ong Jeng-Guaną. Vėliau valdžios organai suimtuosius paleido.


Komunistai prieš Popiežių;„Pravdos“ piktžodžiavimas

Pereitą penktadienį visoj Sovietų Rusijoj komunistai suruošė masines demonstracijas prieš Popiežių, kuriose dalyvavo daugiausia raudonarmiečiai ir darbininkai, kaip komunistinių profesinių sąjungų nariai. Pasak sovietų radio, Maskvos gatvėse demonstravę apie 750.000 žmonių. Leningrade įvykusiose demonstracijose dalyvavę apie 500.000 žmonių. Demonstracijos ėjo obalsiais: „Šalin Popiežiaus nagai (!) nuo penkerių metų plano!“ „sustiprinsim savo žemes apsauga, ir tęsim kovą prieš religiją!“. Demonstracijų dieną įvyko ir „kariaujančių bedievių sąjungos“ konferencija, kurioj tarp kita ko buvo įtikinėjama, kad „piatilietkos“ pabaigoj sąjunga turėsianti 17 milionų narių. Konferencijoj nutarta steigti krematorijas, priešreliginius muziejus, universitetus, kursus ir t. t. Laikraštis „Bezbožnik“ ateity kasdien išeis pusantro miliono egzempliorių tiražu. Komunistų partijos organas „Pravda“ šeštadienio numery suveda kampanijos rezultatus. Straipsnis persunktas neapykanta prieš religiją ir Popiežių. Krikščioniško pasaulio sujudimą „Pravda“ vadina „biauria tarptautinės bažnytinės „svoros“ provokacija“. „Dešimtys tūkstančių naujų laisvamanių proletarų — rašo kompartijos oficiozas — pažinusių tikrą parsidavėlį, apgaviką religijos ir bažnyčios veidą — toks dar vienas Popiežiaus kampanijos prieš Sovietų sąjungą rezultatas. Viskas, kas yra avantiuristiško, spekuliantiško (!) visose kapitalistiško pasaulio šalyse, sudaro popiežiaus ir jo padėjėjų artimuosius“. „Pravda“ tokiais pat žodžiais grąsina Popiežiui aeroplanais ir tankais, kurie bus nupirkti už plaukiančius „darbininkų uždirbtus rublius“. „Istorija“ — baigdama šaukia „Pravda“ — išsprendė kartą ant visados proletarų revoliucijos naudai bylą, kaip darbo ir kapitalo, tarp imperializmo ir komunizmo. Milionų balsas, pasklidęs Sovietų sąjungos gatvėse, skamba pilnu įsitikinimu to istoriško sprendimo neklaidingumu“.


Lenkų spauda griežtai atmeta Sovietų Rusijos notą, kurią Čičerinas įteikė Lenkijos vyriausybei ryšy su pasikesinimui prieš SSSR prekybos atstovybės vedėją Lizarevą, reikalaudamas imtis energingų žygių prieš rusų emigrantų veikimą Lenkijoj. Oficiozinė „Epoka“ pabrėžia, kad panaši nota tegalinti turėti vieną tikslą –sukomplikuoti lenkų rusų santykius. Pilsudskiui artimas „Głos Prawdy“ vadina notą begėdiška ir brutališka. Lenkų visuomenė nesiduosianti įsibauginti panašiais Maskvos šiurkštumais.


Vėl labai paaštrėjo visuomeninė politinė padėtis Tadžikistano sostinėje. Užvakar po pietų prieš prezidento rūmus susirinko piketuotojai. Jie reikalauja, kad valstybės vadovas paaiškintų tautai, kada jis pagaliau nutrauks kraujo liejimą Tadžikistane. Praėjusį penktadienį opozicijos šalininkai nusiuntė prezidentui ultimatyvų pareiškimą, kuriame reikalaujama nutraukti brolžudišką karą arba atsistatydinti. Šiame ultimatume protestuojama prieš galimą sandraugos „žydrujų šalmų” įvedimą į respubliką, nes tai būtų ne kas kita, o kišimasis į suverenios valstybės vidaus reikalus. Opozicijos nuomone, tokia galimybė buvo svarstoma „užkulisinėse derybose” su NVS jungtinių ginkluotųjų pajėgų vyriausiuoju vadu aviacijos maršalu J.Šapošnikovu. Užvakar baigėsi ultimatumo laikas, ir piketuotojai nusiteikę labai ryžtingai. Jie užblokavo visus išėjimus iš prezidento rūmų kiemo, kontroliuoja tarnybinio transporto stovėjimo aikštelę. Kaip pasakė vienas piketuotojų, jeigu prezidentas nepasirodys savo noru, jis bus išvestas jėga”. Valdžios reakcija kol kas neaiški, bet miesto gatvėse patruliuoja sustiprinti milicijos būriai.


„ŽENMINŽIBAO“ APIE PAKISTANO PASKELBIMĄ RESPUBLIKA

PEKINAS, kovo 23 d. (TASS). Šiandien „Ženminžibao“ pažymi, kad Pakistano paskelbimas musulmonų respublika - stambus įvykis pakistaniečių tautos politiniame gyvenime. Kinijos Liaudies Respublika ir Pakistanas, rašo laikraštis, yra geri kaimynai, o šių šalių tautas jungia vienas bendras siekimas – kova prieš karą, už taikos stiprinimą. Pastaruoju metu tarp jų žymiai išplėstas ekonominis ir kultūrinis pasikeitimas. Neseniai Pakistaną aplankė Visos Kinijos liaudies atstovų susirinkimo nuolatinio komiteto pirmininko pavaduotoja Sun Cin-lin. Šiemet Kiniją aplankys Pakistano ministras pirmininkas. Kinijos – Pakistano draugystės stiprinimas ir vystymas, rašo baigdamas „Ženminžibao“, be abejo prisidės prie abiejų šalių klestėjimo ir taikos Azijoje stiprinimo.


Pasiruošimo pasauliniam kongresui už visuotinį nusiginklavimą ir taiką tarptautinio komiteto pirmininko Džono Bernalo laiškas TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkui N. Chruščiovui

Gerbiamasis ponas Pirmininke! Turiu garbės rašyti Jums Pasiruošimo pasauliniam kongresui už visuotinį nusiginklavimą ir taiką, kuris vyks Maskvoje nuo liepos 9 d. iki 14 d., tarptautinio komiteto vardu. Kongrese dalyvaus daugelio organizacijų, kovojančių už nusiginklavimą ir taiką, atstovai ir stebėtojai, o taip pat asmenys, atstovauja visoms viešosios nuomonės pakraipoms ir suinteresuoti išsaugoti taiką. Šie žmonės atvyks iš visų pasaulio kampelių. Labai pageidautina, kad kongreso dalyviams diskusijos pradžioje būtų pilnutinai ir autoritetingai paaiškinta politika nusiginklavimo klausimu, kurią vykdo 18 šalių vyriausybės, SNO Generalinės Asamblėjos pakviestos sudaryti nusiginklavimo komitetą, kuris dabar posėdžiauja Ženevoje. Savo posėdyje gegužės 19—20 d. d. Eskilstune (Švedija) pasiruošimo pasauliniam kongresui už visuotinį nusiginklavimą ir taiką tarptautinis komitetas pavedė man kreiptis į šių vyriausybių vadovus ir paprašyti, kad jie raštiškai arba per atsiųstus atstovus nurodytų pasauliniam kongresui savo pažiūras į visuotinio ir visiško nusiginklavimo problemą ir į tai, kaip geriausia įveikti kliūtis, trukdančias išspręsti šią problemą. Mes įsitikinę, kad visi kongreso dalyviai labai įvertins galimybę betarpiškai sužinoti Jūsų vyriausybės požiūrį į šias problemas ir laikys tai labai svarbiu indėliu siekiant kaip galima plačiau suprasti ir, galų gale, išspręsti nusiginklavimo problemą. Nuoširdžiai Jūsų D. BERNALAS Pasiruošimo kongresui tarptautinio komiteto siekimui užtikrinti, kad tokio plataus pasaulinio visuomenės atstovų forumo dalyviams būtų išdėstyta valstybių politika viena svarbiausių dabarties problemų — visuotinio ir visiško nusiginklavimo klausimu, man atrodo, verta karščiausiai pritarti. Todėl priimu Jūsų pasiūlymą ir esu pasirengęs TSRS vyriausybės pavedimu išdėstyti kongreso dalyviams Tarybų Sąjungos politiką dėl visuotinio ir visiško nusiginklavimo problemos. Su didžia pagarba N. CHRUŠČIOVAS Profesoriaus Bernalo kanceliarija paskelbė Londone tokį pranešimą: „Profesorius Bernalas — pasiruošimo pasauliniam kongresui už visuotinį nusiginklavimą ir taiką, kuris vyks Maskvoje nuo liepos 9 d. iki 14 d., tarptautinio komiteto pirmininkas — gavo laiškus iš trijų ministrų pirmininkų: pano Makmilano, pono Neru ir pono Chruščiovo. Tai atsakymai į laiškus, kuriuos profesorius Bernalas tarptautinio paruošiamojo komiteto vardu gegužės 24 d. nusiuntė 18 šalių — tų, kurioms SNO Generalinė Asamblėja pasiūlė sudaryti nusiginklavimo Ženevos komitetą — vyriausybių vadovams, prašydamas išdėstyti pasauliniam kongresui savo vyriausybių požiūrį į visuotinio ir visiško nusiginklavimo problemą”.


Įkurta Vengrijos Komunistinė jaunimo sąjunga

Šiandien, kaip jau buvo pranešta, Budapešte įvyko iškilmingas susirinkimas, skirtas Vengrijos Komunistinei jaunimo sąjungai (VKJS) įkurti. Šventiškai papuoštame Erkelio vardo teatre susirinko VKJS Darbininkų jaunimo revoliucinės sąjungos ir kitų jaunimo organizacijų nariai, Vengrijos socialistų darbininkų partijos Centro komiteto, laisvųjų Vengrijos profsajungų ir visuomeninių organizacijų atstovai. Iškilmingą susirinkimą atidarė Vengrijos darbininkų judėjimo veteranas pulkininkas Bela Totas. Susirinkime pranešimą padarė Parengiamojo organizacinio komiteto pirmininkas Zoltanas Komočinas. Šiandien, pasakė jis, mes skelbiame, kad Vengrijos Komunistinė jaunimo sąjunga pradėjo steigti savo organizacijas. Mūsų sąjunga yra tiesioginis paveldėtojas ir tęsėjas Komunistinės darbininkų jaunimo sąjungos, kuri buvo įkurta 1919 metais, bet kuri buvo priversta pasitraukti į pogrindį laikotarpiu tarp dviejų pasaulinių karų ir antrojo pasaulinio karo metais. Jaunieji komunistai semiasi jėgų iš tos didvyriškos kovos, kurią kovojo mūsų pirmtakai prieš kontrrevoliucinį hortistų fašizmo terorą, prieš hitlerizmą, už laisvos, nepriklausomos, demokratinės, socialistinės Vengrijos sudarymą. Į mūsų sąjungą įstoja tie vengrų jaunimo atstovai, kurie pasirengę bet kuriuo laiku, tame tarpe ir sunkumų laikotarpiu, vykdyti jiems partijos keliamus nurodymus. Komunistinė jaunimo sąjunga vienija jaunimą, nebijantį sunkumų, pasirengusį bet kurioms aukoms partijos reikalo labui. Mūsų sąjungos darbe centrinę vietą užima marksistinis-lenininis vengrų jaunimo auklėjimas. Mes puikiai žinome, kad mūsų laikais mokymas apie tikrąjį patriotizmą ir marksizmo-leninizmo idėjos sutampa. Mums žinoma ir tai, kad dalis vengrų jaunimo užsikrėtę nacionalizmu. Mes norime visu kantrumu išgydyti juos ir kartu visiškai atvirai pareiškiame, kad mes atsiribojame nuo visų nacionalistinių siekimų, kurie tarnauja mūsų priešams. Vengrijos Komunistinė jaunimo sąjunga, tęsė pranešėjas, solidarizuojasi su visų šalių jaunimu, kovojančiu už taiką, demokratiją ir socializmą. Šio solidarumo pagrindu mes norime dalyvauti Pasaulinės demokratinio jaunimo federacijos veikloje. Mūsų sąjunga nori bendradarbiauti su socialistinių valstybių jaunimu ir visų pirma su Tarybų Sąjungos jaunimu. Šią iškilmingą valandą iš šios tribūnos mes siunčiame karštus, draugiškus sveikinimus Tarybų Sąjungos jaunimui, didvyriškam Lenino komjaunimui. Sąjunga pageidauja pradėti glaudų, draugišką bendradarbiavimą su kitomis masinėmis demokratinėmis jaunimo organizacijomis (Darbininkų jaunimo revoliucine sąjunga, Suvienytojo valstiečių jaunimo sąjunga, Vieningąja vengrų studentų sąjunga ir Nacionaline besimokančio jaunimo sąjunga). Vengrijos socialistų darbininkų partijos Centro komiteto vardu iškilmingojo susirinkimo dalyvius sveikino VSDP CK sekretorius Jene Fokas. Susirinkimo dalyviai karštais plojimais sutiko sveikinimo telegramas nuo VLKJS, Kinijos, Bulgarijos, Čekoslovakijos, Italijos, Čilės, Brazilijos ir kitų šalių jaunimo organizacijų bei nuo PDJF. VLKJS CK telegramoje, be kita ko, sakoma: Tarybų Sąjungos komjaunuoliai su dideliu pasitenkinimu ir džiaugsmu sutiko žinią apie prasidėjusį pažangaus vengrų jaunimo tarpe judėjimą dėl Vengrijos Komunistinės jaunimo sąjungos — ištikimo Vengrijos socialistų darbininkų partijos pagalbininko jos narsioje kovoje už socializmo statybą — sudarymo. Vengrijos Komunistinės jaunimo sąjungos įkūrimas yra ryškus Vengrijos jaunuolių ir merginų atsidavimo didžiajai marksizmo-leninizmo vėliavai įrodymas. Tarybinis jaunimas, visa mūsų liaudis, visa pažangioji žmonija su giliu prijautimu sekė vengrų patriotų kovą prieš reakcijos jėgas, kurios organizavo kontrrevoliucinį maištą. Mes labai džiaugiamės, kad vengrų tauta, komunistų vadovaujama, sutriuškino kontrrevoliucijos intrigas ir apgynė savo socialistinius iškovojimus. Visasąjunginė Lenino Komunistinė Jaunimo Sąjunga, visi tarybiniai jaunuoliai ir merginos, kaip ir anksčiau, karštai trokšta didžios draugystės su Vengrijos komjaunuoliais, su vengrų jaunuoliais ir merginomis. Mes padarysime viską, kad dar labiau sustiprėtų mūsų broliškoji draugystė, viso socialistinių šalių jaunimo, viso pasaulio demokratinio jaunimo draugystė. Susirinkimo pabaigoje įvyko Raudonosios Vėliavos ordinu apdovanotojo Tarybinės Armijos A. V. Aleksandrovo vardo dainų ir šokių ansamblio koncertas.


Atostogų metas, gražus oras sutraukė Ženevon daugybę svečių. Tačiau iš T. S. Tarybos posėdžių pirmas įspūdis labai tingus, nors jos darbus praplatintoj salėj seka daug didesnis skaičius apimišrės publikos ir jaunas suomis pirmininkas daug uolumo rodo. Be to, visų dėmesys yra nukreiptas į Asemblėjos posėdžius, tikraji politikos „jomarką“. Smulkūs klausimai. T. S. Taryba savo darbus pradėjo nuo smulkių dienotvarkės punktų: tarptautinio auklėjimo kinematografo instituto, opiumo, pinigų padirbimo. Svarbesnis yra Tautų Sąjungos pakto ir Monroe doktrinos sutaikymo klausimas. Vengrai vėl įnešė optantų klausimą. T. S. Taryba jau nebe šiandien svarsto, kokiu būdu kovoti su pinigų padirbėjais. Šį kartą ji išklausė ekspertų pareiškimą ir nutarė šaukti tuo reikalu tarptautinę konferenciją. Kiekvienos sesijos darbuose figūruoja ir opiumo prekybos klausimas. Tolimuos Rytuos opiumo vartojimas nemažta, jis nelegaliais keliais žymioj daly įvežamas iš Kinijos. Šį kartą lordas Cushendun pasiūlė sudaryti Tautų Sąjungos komisiją, kuri bus pasiųsta į vietą, kad ištirtų klausimą, pateiktų Tarybai praktiškus pasiūlymus. Tautų Sąjunga ir Monroe doktrina. Kokiu būdu sutaikinti Monroe doktriną ir Tautų Sąjungos paktą? Monroe doktrina yra deklaracija, kad vadinamas „Naujas Kontinentas“ (Amerika) yra visai neužinteresuota Europos klausimais, o antraip atvertus - visokia Europos intervencija nėra galima Panamerikos reikaluose. Tautų Sąjungos paktas (21 str.) yra pažymėjęs, kad Monroe doktrina neprieštarauja paktui. Bet kokiu būdu tada sutaikinti tas pareigas, kuriais ir Amerikos valstybėms, Tautų Sąjungos nariams, šį kartą (Pietų) uždeda pakto straipsniai? Kosta - Rikos respublika panorėjo gauti tuo klausimu aiškesnių davinių. Tautų Sąjungos Taryba į Monroe doktriną pažiūrėjo tik kaipo į vietinį susitarimą, siekianti taikos. Tokia doktrina yra sutaikoma su pačiu paktu. Bet paktas visiems Tautų Sąjungos nariams, suteikdamas lygių teisių, uždeda ir lygių pareigų. Vadinasi, Pietų Amerikos valstybės, konfliktui įvykus, dėl Monroe doktrinos negali „už jos pečių“ slapstytis, lygiai jos privalo gauti pagalbos iš Tautų Sąjungos. Panašus išaiškinimas vargu galės patikti Vašingtonui, nors ir nebuvo dar atsitikimo, kad Jungtinės Valstybės protestuotų prieš arbitražą ar šiaip kurį Tautų Sąjungos veiksmą. Pagaliau ir Tautų Sąjungos 20 str. sako, kad valstybės atsisako nuo tokių inter se sutarčių, kurios yra priešin


NIUJORKAS, gruodžio 21 d. (TASS-ELTA). Vakar įvyko SNO Nusiginklavimo komisijos posėdis jos pranešimui Generalinei Asamblėjai ir Saugumo Tarybai apsvarstyti. Posėdis buvo sušauktas TSRS atstovų prašymu, išdėstytu š. m. gruodžio 1 d. laiške. Komisijai apsvarstyti buvo pateiktas jos pranešimo projektas, kuriame siūloma perduoti Asamblėjai ir Saugumo Tarybai komisijos darbo protokolus ir visus dokumentus, liečiančius nusiginklavimo klausimus. Pirmas komisijos posėdyje kalbėjo TSRS atstovas A. A. Sobolevas. Generalinės Asamblėjos XI sesija, pareiškė jis, jau išsėmė pusę jai skirto darbo laiko ir artėja prie pertraukos. Tolesnis komisijos pranešimo pateikimo vilkinimas gali pastatyti į keblią padėtį SNO narius, kurie turi visišką teisę išreikšti savo sumetimus dėl nusiginklavimo problemos. Pabrėžęs nusiginklavimo problemos svarba, A. A. Sobolevas nurodė, kad nusiginklavimas yra svarbiausias ir labiausiai neatidėliotinas klausimas, turintis iš tikrųjų lemiamą reikšmę taikos stiprinimui. Todėl neatsitiktinai daugelio delegatų kalbose bendrojoje diskusijoje dabartinės Generalinės Asamblėjos sesijos metu buvo skiriamas didelis dėmesys nusiginklavimo klausimui ir buvo pabrėžtas būtinumas iš naujo stengtis, kad jis būtų kuo greičiausiai išspręstas. A. A. Sobolevas pareiškė. kad Generalinė Asamblėja turi apsvarstyti svarbius pasiūlymus, liečiančius nusiginklavimo ir tarptautinio įtempimo mažinimo klausimą. Ryšium su tuo jis priminė žinomus Tarybinės vyriausybės lapkričio 17 d. pasiūlymus nusiginklavimo ir tarptautinio įtempimo mažinimo klausimu. Mes manome, pasakė A. A. Sobolevas, kad Generalinė Asamblėja paskirs jų svarstymui visą dėmesį, kurio jie yra verti. Baigdamas TSRS atstovas nurodė, kad tiesioginė SNO Nusiginklavimo komisijos pareiga yra užtikrinti tas sąlygas, kurios reikalingos, kad Generalinė Asamblėja galėtų, nebedelsdama toliau, pradėti svarstyti nusiginklavimo klausimą. Tarybų Sąjungos delegacija, pasakė jis, neturi nieko prieš pasiūlytą Nusiginklavimo komisijos pranešimo Generalinei Asamblėjai ir Saugumo Tarybai projektą. JAV, Prancūzijos, Australijos, Peru ir Jugoslavijos atstovai parėmė Nusiginklavimo komisijos pranešimo projektą. Vakarų valstybių atstovai „apgailestaudami“ pažymėjo, kad komisija faktiškai nepažengė pirmyn savo darbe, ir kalbėjo apie nusiginklavimo problemos svarstymo skubumą. Šia proga reikia pažymėti, kad praėjo dvidešimt dienų nuo to laiko, kai Tarybų Sąjungos delegacija pateikė savo prašymą, kol ši mėnesį pirmininkaujantis komisijai Anglijos atstovas sušaukė posėdį. Ir tai nepaisant to, kad TSRS delegacija savo laiške prašė kuo greičiausiai sušaukti komisijos posėdį, nes nusiginklavimo problemos svarstymas yra svarbus ir skubus. Komisijos nariai savo kalbose pabrėžė, kad šiuo metu ryšium su naujais pasiūlymais esama preliminarinių sąlygų tam tikram laimėjimui pasiekti nusiginklavimo klausimu. JAV atstovas Lodžas teigiamai atsiliepė apie paskutinius Tarybinės vyriausybės pasiūlymus nusiginklavimo klausimu ta prasme, kad šie pasiūlymai rodo, jog „TSRS siekia suartėti su JAV pozicija“ šiuo klausimu. JAV laiko tuos pasiūlymus, pasakė Lodžas, Amerikos pasiūlymo dėl oro inspekcijos „daliniu pripažinimu“. Amerikos atstovas vėl pabrėžė tokios inspekcijos svarbą. Jugoslavijos atstovas Brilėjus nurodė, kad šiuo metu yra tikrai galima išspręsti nusiginklavimo problemą. Brilėjus pareiškė, kad jo delegacija teikia nepaprastai svarbią reikšmę Tarybų Sąjungos neseniai pateiktiems pasiūlymams. Jis pabrėžė, kad yra svarbu ir būtina bet kuriuo būdu susitarti dėl nusiginklavimo problemų greta susitarimo dėl būtinos kontrolės. Nepasisekimas šiais klausimais, pareiškė Brilėjus, galėtų tiktai padidinti nepasitikėjimą ir baimę tarptautiniuose santykiuose ir padidinti pavojų taikai. Komisija priėmė savo pranešimo Generalinei Asamblėjai ir Saugumo Tarybai projektą, perduodama joms apsvarstyti komisijos bei jos pakomitečio darbo medžiagą, o taip pat įvairių valstybių pasiūlymus dėl nusiginklavimo problemų.


Dokumentų šviesoje. Lenkų diplomatija, įrodinėdama savo teises į Želigovskio pagrobtą Vilniaus kraštą, paprastai neigia galiojimą tų mūsų 1920 m. liepos 12 d. sutarties su Rusija nuostatų, kurie liečia Lietuvos valstybės sienas. Šitą savo neigimą lenkai remia iš vienos pusės padarytais iš jų pusės pareiškimais tuo reikalu, o iš kitos pusės – 1918 m. rugpiūčio 29 d. liaudies komisarų tarybos dekretu, paskelbtu ,,Įstatymų ir dekretų rinkiny“ 1918 m. rugsėjo 9 d. Einant lenkų diplomatijos išvadžiojimais, minėtu dekretu sovietų vyriausybė esanti anuliavusi visus tarptautinio pobūdžio Rusijos valdymo titulus į teritorijas, įeinančias į lenkų respublikos 1772 m. sienas ir tokiu būdu taikos sutarties su Lietuva pasirašymo metu jau nebeturėjusi perleisti Lietuvai jokio juridinio titulo į kalbamas teritorijas. Tokį pareiškimą padarė ir Lenkijos užsienių reikalų ministeris p. Zaleskis derybų metu Karaliaučiuje. Todėl tenka įvertinti šituos lenkų diplomatijos išvadžiojinius pačių dokumentų šviesoje. Liaudies komisarų tarybos dekretas, kuriuo remiasi lenkai, šitaip skamba: ,,Visos sutartys ir aktai, sudaryti buv. Rusų imperijos vyriausybės su Prūsų karalijos ir Austro-Vengrijos imperijos vyriausybėmis, liečią Lenkijos padalinimus, dėl jų prieštaravimo tautų apsisprendimo dėsniui ir revoliucinei teisiškai sąmonei rusų tautos, pripažinusios lenkų tautai neginčijamą teisę būti savarankiška ir vieninga, – šiuo visam laikui panaikinami“. Ką reiškia šis dokumentas? Jeigu sutiktume su lenkų išvadžiojimais, tai išeitų, kad šiuo dokumentu liaudies komisarų taryba atstatė „Rzeczpospolitą“ 1772 m. sienose. Išeitų, kad jau 1918 m. rugpiūčio 29 d. Lenikijai perėjo juridiniai titulai į visas žemes „od morza, do morza“. Bet taip, matyt, ir patys lenkai negalvojo, nes vėliau nepasitenkino liaudies komisarų tarybo dekretu ,,dėl Lenkijos atstatymo“, o 1921 m. kovo 18 d. Rygoje pasirašė su sovietų vyriausybe taikos sutartį, kurioje tiksliai nustatė savo krašto sienas su Rusija. Kaip yra žinoma, tos sienos visai neatatinka 1772 m. Lenkijos sienas. Iš kitos pusės, tardamos su rusais klausimu, kurs einant lenkų aiškinimu, buvo išspręstas jau minėtu dekretu, lenkai patys pripažino, 1) kad sovietų vyriausybė ir 1920 m. turėjo juridinių titulų į teritorijas, įeinančias į lenkų respublikos 1772 m sienas ir 2) kad tie titulai minėtu dekretu nebuvo jai perleisti. Tačiau, nereikia būti juristu, kad būtų aišku, jog dekretas, kuriuo remiasi lenkai, nereiškia bet kokių teritorialinių klausimų sprendimo, o tuo labiau perleidimo Lenkijai suvereniteto į bet kokias teritorijas, o turi būti suprastas tik kaip sovietų vyriausybės atsisakymas nuo sutarčių, priešingų tautų apsisprendimo teisei. Lengva yra suprasti, kad patsai dekretas būtų prasižengęs su šia teise, jeigu jis turėtų lenkų jam teikiamos prasmės, nes tariamose 1772 m. sienose gyvena ne vieni lenkai ir, pav., lietuvių tautos nepriklausomybė. Tuo tarpu sovietų vyriausybės atsisakymas nuo sutarčių, liečiančių Lenkijos padalijimą, dar nesudarė juridinio statuto žemėms, kadaise buvusioms Lenkijos ribose. Tas statusas paaiškėjo tik pasirašius naujai susidariusioms buv. rusų imperijos griuvesiuose valstybėms taikos sutartis su sovietų Rusija, kaip tos imperijos įpėdinė, Tai lygiai yra taikoma tiek Lietuvai, tiek Lenkijai. Ir tolimesniame ginče dėl Vilniaus krašto priklausomybės pozityvės teisės atžvilgiu yra svarbi bendro Lietuvos ir Lenkijos kontragento – sovietų rusų vyriausybės pozicija. O šioji pozicija čia visai nedviprasmiškai yra pasireiškusi visoj eilėj dokumentų. Priminsime čia jų svarbiausius. Pirmiausiai Vilniaus kraštas buvo priskirtas Lietuvai, einant 1920 m. liepos 12 d. taikos sutartimi. Kada 1920 m. spalių 12 d. Rygoj buvo pasirašyta preliminarinė taikos sutartis tarp Lenkijos ir Rusijos ir toje sutarty pirmam straipsny buvo numatyta, kad klausimai, liečią ginčytinų tarp Lietuvos ir Lenkijos žemių priklausomybę, paliekami spręsti tarpusaviu Lietuvos ir Lenkijos susitarimu, sovietų vyriausybė 1921 m. sausio 30 d. notoje, įteiktoje mūsų atstovui p. Baltrušaičiui, pabrėžė, kad šioji sutartis tarp Rusijos ir Lenkijos „jokiu būdu nepanaikina lietuvių rusų liepos 12 d. sutarties ir nesumažina jos vertybės. – Kol klausimas, liečiąs nurodytų žemių priskyrimą, – buvo pareikšta toliau notoje, – nėra išspręstas sutartimi tarp Lietuvos ir Lenkijos šios pastarosios naudai, suverenė valdžia Vilniuje ir jo apskrity priklauso Lietuvai, kuriai šioji valdžia buvo perduota einant rusų lietuvių sutartimi“. Taigi, dar prieš Rygos sutarties pasirašymą Lietuvai buvo notifikuota prasmė nuostato, įrašyto šios sutarties III straipsnio antrame posme, kurs šitaip skamba: „Abi susitariančios šalys sutinka, kad kiek tarp esančių į vakarus nuo nurodytos šios sutarties II str. sienos teritorijų yra žemių, ginčytinų tarp Lenkijos ir Lietuvos, – klausimas dėl šių žemių priklausymo vienai arba kitai minėtų valstybių turės būti sprendžiamas išimtinai Lenkijos ir Lietuvos“. Kai dėl Lenkijos, tai pasirašydama po šituo nuostatu, Lenkijos vyriausybė pirmiausiai pripažino patį faktą, kad tarp Lenkijos ir Lietuvos yra ginčytinų žemių, o antrą vertus, ji tarptautinio pobūdžio aktu pasižadėjo ginčą dėl tų žemių spręsti susitarimu su Lietuva. Vėlesni sovietų vyriausybės pareiškimai, o ypač pasirašytas Maskvoje 1926 m. rugsėjo 28 d. nepuolimo paktas (žr. ,,Vyr. Žinių“ Nr. 241, eil. Nr. 1568) rodo, kad sovietų vyriausybė ginče dėl Vilniaus laikosi taikos sutarties su Lietuva nuostatų ir jokiu tarptautinio pobūdžio aktu nėra susilpninusi tų nuostatų galios. Taip pat ir Lietuva jokiu aktu nėra išsižadėjusi perėjusio jai teisėtu keliu suvereniteto į Vilniaus kraštą. O sykį taip, tai lenkų mėginimai nuneigti teritorialinių mūsu taikos sutarties su Rusija nuostatų galiojimą neturi jokio pagrindo.


Vokietijos žurnalas „Stern“ teigia, kad Iranas gavo branduolinių užtaisų iš Kazachijos. Vokietijos žvalgyba pranešė vyriausybei, kad Teheranas įsigijo dvi kovines galvutes ir vidutinio nuotolio raketų paleidimo sistemą. Šį žurnalo teiginį paneigė oficialus Rusijos ir Kazachijos atstovai.


Antradienį Rusijos naujasis ambasadorius Rumunijoje pareiškė, jog Rusija neketina pritarti NATO plėtrai į Rytus ir nepakęs, jei naujos šalys - tarp jų ir buvusios sovietinės respublikos - stos į šią organizaciją. Valerijus Kenjeikinas pabrėžė, kad Rusija nepakeitė savo nuomonės apie NATO, kuri prieš metus nusprendė pradėti derybas dėl stojimo su Vengrija, Lenkija ir Čekija. Anot Rusijos ambasadoriaus, NATO yra tik “anachronizmas”. “Mums nesvarbu, kas - Lenkija, Vengrija, Čekija, Rumunija ar kitos valstybės - bus priimtos į NATO. Mes vis vien nepritarsime”, - tvirtino pasiuntinys. “Kai kurių valstybių įstojimą į NATO mes galėsime pakęsti. Tačiau yra tokių šalių, kurių NATO narystei mes griežtai nepritarsime, tai yra nepakęsime, jei į NATO stos buvusios sovietinės respublikos. Jei tai atsitiktų, Rusijai tektų rimtai pertvarkyti savo santykius su NATO”, - teigė ambasadorius. Rusija kategoriškai nepritaria siūlymams priimti į NATO Estiją, Latviją ir Lietuvą, kurias 1940 metais aneksavo Kremlius. Estai tiki, kad Dievas jiems padės įstoti į ES Suomijos mokslų akademijos bei Estijos viešosios nuomonės ir rinkos tyrimų kompanijos EMOR apklausa parodė, kad ketvirtadalis Estijos gyventojų yra religingi, dar ketvirtadalis - tikintys. Šeši procentai apklaustų estų teigė esą ateistai. Apklausos duomenimis, trys ketvirtadaliai Estijoje gyvenančių rusų mano esą religingi arba tikintys. Tikinčiųjų skaičius Estijoje pastebimai padaugėjo per praėjusį dešimtmetį. 1992 metais tik 37 proc. estų tikėjo Dievą, o pastaruoju metu tikinčiųjų tarp estų padaugėjo iki 49 procentų. Daugiausia tikinčių - tarp pagyvenusių žmonių. Apklausa taip pat parodė, kad 45 proc. Estijos gyventojų tiki astrologų pranašystėmis, 27 proc. - reinkarnacija.


Didžioji rusų tauta — vadovaujanti Tarybų Sąjungos jėga

Didžiosios Tarybų Sajungos tautos savo didvyriška kova su fašistine Vokietija ir imperialistine Japonija įrašė naują nemarų puslapį žmonijos istorijoje. Istoriniame priėmime Maskvoje, 1945 m. gegužės 24 dieną, šauniųjų Raudonosios Armijos karvedžių garbei, draugas Stalinas pakėlė tostą už rusų tautos, kaip įžymios Tarybų Sąjungos nacijos, sveikatą. Tokiu nuostabiu momentu, kai buvo pagerbiami didžios ir šaunios pergalės didvyriai, draugo Stalino pakeltas tostas ryškiai iškėlė istorinį rusų tautos vaidmenį Tarybų Sąjungos kovoje ir galutinėje pergalėje. „Rusų tauta, — pasakė draugas Stalinas, — šiame kare nusipelnė visų pripažinimą, kaip vadovaujanti jėga tarp visų mūsų šalies tautų, ji parodė aiškų protą, tvirtą būdą ir ištvermę“. Kad rusų tauta šiuo mūsų Tėvynei kritišku momentu sugebėjo išvystyti savo milžiniškas jėgas ir vadovauti mūsų šalies tautų laisvės kovai — nėra atsitiktinis dalykas. Visa istorinė rusų tautos praeitis rodo, kad rusų tauta visada karštai gynė savo šalies nepriklausomybę, ji visada kovojo už Laisvę ir gynė pavergtuosius. Rusų tauta ne kartą praliejo savo kraują, kad išgelbėtų pasaulį, žmoniją nuo pavergimo ir engimo. 1242 metais galinga rusų tauta, vadovaujama kunigaikščio Aleksandro Nevskio, ant Čudo ežero ledo visiškai sumušė šunis ritierius, kurie buvo laikomi neįveikiamais. Aleksandro Nevsko laimėjimas išgelbėjo Rytų Europą nuo ties ja pakibusios vokiečių pavergimo grėsmės. Kai 1236- siais metais laukinės totorių ordos iš tolimosios Azijos ėmė plūsti į Vakarus, rodėsi, kad Europos kultūrai atėjo galas. Bet didvyriškoji rusų tautos kova išsėmė grobikų jėgas, ir jų veržimasis pirmyn buvo sustabdytas. Vakarų Europos tautų palikta likimo valiai, rusų tauta, kentėdama po svetimšalių jungu, ilgus metus kantriai ir tvirtai telke jėgas, kad visiems laikams išsivaduotų iš stepių barbarų jungo. Ir štai, 1380-siais metais Dmitrijaus Donskojaus vadovaujami, rusai visiškai sumušė Mamajaus ordas. Ir vėliau rusų tauta nepadėjo ginklo, kovodama už kitų tautų nepriklausomybę ir laisvę. 1812-siais metais rusai sugriovė Napoleono imperiją. Visa Europa gulėjo po Napoleono kojomis. Rusų tautos didvyriškumas ir Kutuzovo karvediškas talentas išgelbėjo ne tik Rusiją, bet ir visą Europą nuo Napoleono pavergimo. „Ne, politinėje istorijoje rusai pasirodo ne kaip užkariautojai ir plėšikai, kaip kad hunai ir mongolai, bet išgelbėtojai nuo mongolų jungo, ir kito — prancūzų ir Napoleono“. Taip rašė didysis rusų rašytojas Černyševskis. Sunkioje kovoje su gausiais išorės priešais susikūrė ir sustiprėjo galinga, daugiatautė rusų valstybė. Rusų tauta kantriai pakėlė visus gyvenimo sunkumus, bet ji niekada negalvoje pasiduoti svetimų grobikų malonei. Amžius trukusioje kovoje ir darbe susidarė puikūs rusų būdo bruožai: narsumas ir tvirtumas, ištvermė kovoje, mirties nebojimas vardan tautos gyvenimo, atkaklumas darbe ir siekiant užsibrėžto tikslo, meilė mokslui, gerbimas kitų tautų teisių ir laisvės. Tuo pačiu metu susikūrė aukšta rusų kultūra, kuri turėjo didelę įtaką kitoms pasaulio tautoms. Būdingas rusų kultūros bruožas yra jos žmogiškumas, jos platumas ir siauro tautiškumo nebuvimas; jos jėga yra protavime ir tarnyboje visuomenei, liaudžiai ir pirmon eilėn Tėvynei. Pažangieji rusų mokslininkai, rašytojai, dailininkai visas savo jėgas atidavė liaudžiai tarnauti. Rusų tauta davė tokius mokslo korifiejus, kaip Lomonosovas, kuris pirmasis išrado medžiagos išsilaikymo dėsnį ir pagrindė kinetinę šilumos teoriją, kaip Mendelejevas, kuris išrado perijodišką cheminių elementų sistemą, kaip Sečenovas ir Pavlovas, su kurių vardais susijęs visas mokslas apie žmogaus bei gyvulių nervų veiklą, kaip botanikai Timiriazevas ir Mičiūrinas, kaip radijo išradėjas Popovas, matematikas Lobačevskis ir daug kitų. O kokią nuostabią literatūrą sukūrė rusų tauta! Nuo senovės padavimų (bilinų) ir liaudies dainų ligi nuostabiųjų Puškino ir Lermontovo, Nekrasovo ir Tolstojaus, Gorkio ir Majakovskio kūrinių. Mintytojai ir kovotojai už liaudies laimę — Bielinskis, Gercenas, Černyševskis, Dobroliubovas sukūrė savąją, originalią filosofiją. Ir visa tai davė carinė Rusija, kur buvo carizmo slopinama visa, kas gyva. Kiek talentingų žmonių be laiko žuvo dėl mokslo ir pažangos, bet kad ir kaip tyčiojosi caro satrapai, jiems nepavyko užslopinti kūrybinio rusų tautos genijaus. Savo laimės rusų tauta ieškojo ne pasaulį užkariauti siekdama, bet kovoje prieš savuosius engėjus pertvarkant visuomenę laisvės ir demokratiškumo pagrindais. Ji svajojo ne peštis su kitomis tauromis, bet draugauti ir glaudžiai bendradarbiauti su jomis. Rusų tauta davė didžiausią mūsų epochos genijų — Leniną. Rusija virto didžiausio rusų ir pasaulinės kultūros laimėjimo — leninizmo tėvyne. Lenino idėjos paplito masėse ir jos virto didžia, mobilizuojančia ir revoliucine jėga. Lemiamą vaidmenį reorganizuojant visuomenę, suvaidino rusų proletariatas, kuris vadovavo masių kovai su carizmu ir kapitalizmu. Dar 1894-siais metais Leninas taip rašė apie rusų darbininkų klasės vaidmenį mūsų šalies gyvenime: „Pakilęs visų demokratinių elementų priešakyje, rusų darbininkas sulaužys absoliutizmą ir greta su visų šalių proletariatu tiesiu politinės kovos keliu nuves prie pergalingos komunistinės revoliucijos“. Rusų proletariatas savo vadų Lenino ir Stalino vadovaujamas, nuvedė mūsų šalies tautas į kovą prieš kapitalizmą. Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos laimėjimas atvėrė naują epochą Rusijos gyvenime. Komunistų (bolševikų) partijos vadovaujama, rusų liaudis padėjo atsilikusių pakraščių tautoms panaikinti feodalizmo likučius ir nuversti kapitalistų eksploataciją. Sudaužiusi tamsiąsias kontrrevoliucijos jėgas, tarybų liaudis pradėjo kurti pirmą pasaulyje tarybų socialistinę valstybę. Buvo sukurta Rusijos Tarybų Federatyvinė Socialistinė Respublika, kuri buvo konstituciniu būdu įforminta III-jame visos Rusijos tarybų suvažiavime 1918-ais metais. Tuo buvo padėtas pamatas ir kitoms tautinėms respublikoms sukurti. Lenino-Stalino sukurta RTFSR konstitucija virto pavyzdžiu kitų respublikų konstitucijoms. 1922-siais metais Rusijos Federacijos sostinėje — Maskvoje visos tarybinės respublikos susijungė į vieną Tarybų Sąjungą. Tokiu būdu rusų tauta sujungė visas buvusios Rusijos tautas, sujungė į vieną brolišką šeimą naujais demokratiškais pagrindais. Atkūrimo ir socialistinės rekonstrukcijos metais rusų darbininkai ir valstiečiai padėjo tautinėms respublikoms atsikurti, o paskui supramonėti. Maskva, Leningradas ir kiti Rusijos pramonės centrai tiekė mašinas ir stakles naujiems statomiems fabrikams broliškose respublikose, siuntė joms traktorius, kombainus, automašinas žemės ūkiui. Didieji Rusijos kultūros centrai, ypač Leningradas ir Maskva, virto mokykla jauniesiems tautiniams kadrams. Rusų tautos padedamos, nepaprastai suklestėjo broliškosios respublikos, jų kultūra, tautinė savo forma ir socialistinė savo turiniu. Ją praturtino didžioji rusų tautos kultūra. Vadovaujantis rusų liaudies vaidmuo ir jos puikiosios savybės ypač išryškėjo Didžiojo Tėvynės karo metu, kaip suburtos visos Tarybų Sąjungos tautos dar glaudžiau susitelkė aplink savo didįjį Staliną ir savo krūtine stojo ginti socialistinės tėvynės.


Elektrėnai šiandien – didelio įvykio išvakarėse. Baigiamas montuoti pirmasis agregatas. Šio įvykio laukimas tauriu virpuliu jaudina visos respublikos širdis, verčia jas plakti greičiau ir darniau. Mes žinome – pirmąją Elektrėnų turbiną įsuks rankos, kurių darbštumas aplenkė laiką, širdys, kurių kilnumas gimdė darbo didvyriškumą. Nei laikas, nei sunkumai nepalenkė broliškų pečių, kurie pakelia visą statybos naštą, nes ji gali parklupdyti tiktai vienišą, sulenkti tiktai vienišo pečius, kurie sugurtų po tokia našta ir neišlaikytų tokio pašėlusio darbo tempo, kaip Elektrėnuose. Bet tūkstantinis statytojų ir montuotojų internacionalas visur ir visada buvo galingas tuo, kad broliškai dalijosi tarpusavyje vienais džiaugsmais, vienu darbo ritmu ir vienais rūpesčiais, patyrimu ir išsimokslinimu. Ir kai visa didžiulė šalis kaip savą priėmė tą rūpestį Elektrėnais, jis išaugo į visų sąžinės pareigą padėti, talkininkauti, paremti, surišo įvairiausių tautų žmones vienų tikslų bendrumu. Lietuva gali įžiebti Elektrėnų ugnis tik tokios draugystės valia. Miestas prie Anykštos galėjo iškilti tik tos draugystės valia. Ir šiandien, 1963-čiųjų slenkstyje, Elektrėnai ryškiausiai sukaupia savyje visą mūsų tautų draugystės galią, atskleidžia tuos naujus santykius tarp tautų, kur viešpatauja pasitikėjimas, gerbimas, draugiškumas. Jis lyg simbolis to, kokią jėgą Lietuva įgijo tautų brolybės įkvėpta. Tarybinių tautų jėgą sudaro tas, kad jos visur, visada jaučia atvirą savo draugų – tarybinių tautų – širdį, tvirtą jų petį, kuriuo remdamosios jos stiprina savo ekonomiką ir visuomeninį gyvenimą, savo kultūrą, kuria naują, komunistinį gyvenimo būdą. Į mūsų respublikos darbo žmonių gyvenimo stilių kaskart platesne srove įeina internacionalinis sugyvenimas, draugiškumas, brolybė. Ir šį jausmą, ir šią didžią atsakomybę už visus ugdė rusų karys, uždengęs dzoto angą, kad galėtų gyventi ir veržtis į priekį jo draugai. Šį jausmą lyg estafetę jis perdavė plėšinių traktorininkams, kurie gynė duoną degančiuose laukuose, kad išgelbėtų ją visiems Šį jausmą diegė ir ugdo lietuvė motina iš fašistų stovyklos mirties nagų ištraukusi kūdikį, mergina studentė, kuri tauriai siūlo atiduoti savo jaunas akis Amerikos komunistui… Šimtai tūkstančių tarybinių žmonių savo gyvenimu įtvirtina internacionalinę draugystę, kaip kiekvieno žmogaus aukščiausią dvasinį grožį. Tai yra ir mūsų respublikos darbo žmonių politinio, visuomeninio, moralinio gyvenimo norma. Draugystė, įėjusi į kūną ir kraują, apėmusi visą žmogų, tampa nenugalima jėga. Ir todėl esame nepakantūs bet kokiam nacionalizmo ir šovinizmo pasireiškimui, nes jis silpnina tą dvasinę jėgą. Tarybinių tautų draugystė atnešė tarybinėms tautoms visa, ką jos turi šiandien geriausio ir šviesiausio. Ji, kaip skaudų vakarykštį palikimą, iš žmonių santykių šalina nacionalinio nepasitikėjimo liekanas, kuria visiškai naujus ateities tautų santykius. Štai kodėl kiekvienas tarybinis žmogus savo širdies pareiga, sąžinės įsakymu laiko kuo plačiausiai skleisti ir įdiegti į žmonių sielas ir į jų gyvenimo santykius žmogiškuosius draugystės ir internacionalizmo jausmus, vienos tarybinės tautos atsakomybę už visas, ir visų broliškų tautų – už vieną. Štai kodėl lietuvis, mylėdamas savo tautą, laiko savo pareiga tvarkytis pagal lenininės tautų draugystės principus, kuriuos skelbia mūsų Komunistų partija. Keturiasdešimt metų žemėje yra įsikūrusi visiškai naujais, draugystės ir lygiateisiškumo santykiais pagrįsta tautų sandrauga – Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjunga. Ji rodo visai žmonijai, kaip reikia tvarkyti nacionalinius santykius, kaip didelės ir mažos tautos, bendraudamos, viena kitą tarpusavy turtina, viena kitą dvasiškai papildo, ir visos sudaro vieningą, taurią šeimą. Šioji sąjunga, įkurta Lenino partijos, jos puoselėjama ir stiprinama, daug tarybinių tautų prikėlė į šviesą ir kultūrą. Ir lietuvių tauta, būdama šioje sąjungoje, užtikrina savo dvasinių jėgų klestėjimą, savo šviesią dabartį ir dar šviesesnę ateitį. Naujųjų Metų slenkstyje, apžvelgdami dar vienerius komunistinės statybos metus, drąsiai ir atvirai žiūrime į tai, ką pasiekėme, ir į tai, ką turime nuveikti. Mūsų šalies, mūsų respublikos laukia didingi uždaviniai. Ir suprantame, kad jie bus įvykdyti tuo sėkmingiau, kuo tvirtesnė, labiau į kraują įsiliejusi bus draugystė, kuria ginkluoti tarybiniai žmonės gali kalnus nuversti. Draugystė kaip vėjas nušluoja nacionalizmo ir uždarumo dulkes, kaip gaivus lietus prakala tą skaidrią sėklą, kuri mūsų dienomis brandina didelius materialinius ir dvasinius turtu


JAV ir Didžioji Britanija naktį iš ketvirtadienio į penktadienį surengė antrąjį plataus masto oro antpuolį prieš Iraką. Puolime šįkart dalyvavo sparnuotosiomis raketomis ginkluoti amerikiečių B-52 bombonešiai ir britų „Tornado” karo lėktuvai. Prieš aušrą bombardavimo intensyvumas susilpnėjo. Irakas teigia, kad po antrojo antpuolio žuvusiųjų skaičius išaugo iki 33. Sužeisti mažiausiai 75 žmonės, tvirtina vieno iš Bagdado ligoninių personalas. Liudininkai tvirtina, kad sąjungininkų ugnis buvo nukreipta ir prieš Irako sostinės taikius gyvenamuosius kvartalus. Raketos ir bombos buvo nukreiptos tik į karinius objektus, patikino JAV gynybos ministras Williamas Cohenas. “Mes nepuolame Irako liaudies”, - pabrėžė jis, pridūręs, kad per antrąjį puolimą siekta sunaikinti Irako ginklų sandėlius bei šalies gvardijos dalinius. Nors JAV siekia Irake sunaikinti masinio naikinimo ginklą, stengiamasi, kad per bombardavimus cheminis ar biologinis ginklas nepatektų į aplinką, nurodė Cohenas. Tuo tarpu JT Saugumo Taryba Niujorke kelias valandas svarstė Irako krizę, tačiau nepajėgė priimti vieningo sprendimo. Čia ketvirtadienį nebuvo pritarta Rusijos pateiktam bendro pareiškimo projektui, kuriame “apgailestaujama” dėl jėgos panaudojimo. Rusija atšaukia savo ambasadorius Rusija atšaukė savo ambasadorių iš Vašingtono, protestuodama prieš JAV surengtą Irako bombardavimą. JAV valstybės departamento atstovas Jamesas Rubinas patvirtino, kad Maskva atšaukė savo ambasadorių Jurijų Voroncovą konsultacijoms, ir išreiškė apgailestavimą dėl šio Rusijos žingsnio. “Tokia reakcija nėra netikėta”, - pabrėžė Rubinas, priminęs, jog Maskva niekuomet nepritarė jėgos panaudojimui prieš Iraką. Tačiau JAV valstybės departamento atstovas tikisi, kad darbas su Rusija bus tęsiamas kitu lygiu. Nepaisydama pastarųjų metų nesutarimų su Vašingtonu, Rusija dar niekuomet nebuvo atšaukusi savo ambasadoriaus iš JAV nuo pat Sovietų Sąjungos žlugimo 1991 m. Rusija atšaukė ir savo ambasadorių Britanijoje skubioms konsultacijoms dėl Jungtinių Valstijų ir Didžiosios Britanijos karinių veiksmų Irake. Trumpame užsienio reikalų ministerijos pranešime sakoma, kad ambasadorius Jurijus Fokinas turi grįžti iš Londono kuo greičiau. Jokių detalių nepateikiama. Tuo tarpu Rusijos gynybos ministras Igoris Sergejevas abejoja dėl tolesnio bendradarbiavimo ir partnerystės su NATO. Jis pareiškė, kad Irako krizė verčia Maskvą iš naujo apsvarstyti jos saugumo strategiją. “Susiklosčiusi padėtis verčia atidžiai išnagrinėti ir pakoreguoti mūsų požiūrius į tarptautinio saugumo problemas”, - teigia maršalas Sergejevas pareiškime, kuriame neįprastai aštriai kritikuoja JAV ir Didžiąją Britaniją už Irako bombardavimą. Ketvirtadienį Sergejevas Rusijos prezidento Boriso Jelcino įsakymu nutraukė savo užsienio kelionę ir grįžo į Maskvą, atšaukdamas savo dalyvavimą NATO ir Rusijos susitikime Briuselyje. Rusija priešinasi NATO plėtrai, tačiau pernai pasirašė Santykių pagrindų aktą, kuris leidžia palaikyti oficialius santykius su aljansu, kuriame dominuoja JAV. “Apie kokį bendradarbiavimą ir partnerystę galima kalbėti, jeigu Rusijos nuomonės atvirai nepaisoma?” - pareiškime klausė Sergejevas, kuris anksčiau vadovavo Rusijos branduolinėms pajėgoms. Jis paragino JAV ir Didžiąją Britaniją nutraukti oro antpuolius ir abi puses grįžti prie derybų stalo. “Taip sunkiai pasiekti kompromisai buvo sunaikinti”, - sakė Sergejevas. Jis nenurodė, kaip gali būti pakeista Rusijos saugumo strategija. JAV žada tęsti karo veiksmus Po pirmojo sėkmingo oro antpuolio, per kurį siekė sunaikinti elitinės Respublikos gvardijos kareivines bei kitą svarbią karinę infrastruktūrą, JAV pažadėjo toliau iš oro atakuoti Iraką. JAV patarėjas nacionalinio saugumo klausimais Sandy Bergeris pareiškė, kad per pirmąją antpuolių bangą Irako kariniams objektams buvo padaryta “žymi žala” ir kad smūgiai tęsis, kol bus pakirstas Irako karinis pajėgumas. “Operacija tęsiasi”, - CNN telekompanijos laidoje “Larry King Live” pasakė jis. Bergeris neatsakė į klausimą, ar puolimas turėjo būti atnaujintas penktadienio vakarą, musulmonams švento ramadano mėnesio išvakarėse. “Operacija tęsis, kol mūsų kariškiai nuspręs, jog tikslai pasiekti”, - pasakė patarėjas, pridūręs, jog dabar nebūtų kreipiama dėmesio, jei Irakas iškeltų baltą vėliavą. JAV šaltiniai tvirtina, kad per karinę operaciją JAV ligi šiol nepatyrė jokių nuostolių. Anot Bergerio, operacija buvo rengiama siekiant išvengti civilių mirčių. Irako ambasadorius JT Nizaras Hamdunas taip pat kalbėdamas laidoje “Larry King Live” pareiškė, jog sunaikinti masinio naikinimo ginklus Vašingtonui yra tik dingstis, leidžianti pulti Iraką. “Manau, kad siekiama susilpninti vyriausybę. Jie viešai kalba, kad nori nuversti Bagdado vyriausybę ir remti vadinamąją opoziciją”, - sakė Hamdunas. Pentagono pareigūnai nurodo, kad per pirmąjį antpuolį daugiau kaip 70 JAV karo lėktuvų atakavo per 50 taikinių. Į juos buvo paleista daugiau kaip 200 “Tomahawk” sparnuotųjų raketų. Raketos krito ant Irako prezidento Huseino elitinės gvardijos kareivinių, priešlėktuvinės gynybos objektų, oro uostų ir karinių vadaviečių. JAV viceprezidentas Alas Goreʼas kalbėjosi su Rusijos ministru pirmininku Jevgenijumi Primakovu, kuris paragino Vašingtoną nutraukti oro smūgius. JAV pareigūnai atsisako nurodyti, kiek laiko tęsis oro antpuoliai, nors manoma, kad į taikinių sąrašą įtraukti objektai gali būti sunaikinti per kelias dienas. Vienas veiksnių, galinčių nulemti antpuolių trukmę, yra ramadano mėnuo. JAV analitikai būgštauja, kad karo veiksmai per šį savaitgalį prasidėsiantį musulmonams šventą pasninko mėnesį gali dar labiau sustiprinti antiamerikietiškas nuotaikas Arabų pasaulyje. JAV Atstovų rūmai remia Vašingtono veiksmus Dėl prezidento Clintono apkaltos susiskaldė JAV Atstovų rūmai ketvirtadienį trumpam užmiršo nesutarimus ir priėmė rezoliuciją, remiančią Vašingtono karo veiksmus prieš Iraką. Beveik vienbalsiai priimtoje rezoliucijoje - už balsavo 417, o prieš tik 5 parlamentarai - patvirtintas JAV politikos tikslas nušalinti Irako prezidentą Huseiną nuo valdžios bei remti demokratinės vyriausybės, kuri pakeistų jo režimą, sudarymą. Prieš balsavimą JAV gynybos ministras Cohenas ir kiti aukšti Clintono administracijos pareigūnai už uždarų durų supažindino parlamento narius su oro antpuolių detalėmis. “Turime kuo aiškiau pademonstruoti Huseinui, kad vidaus politika niekada ir jokiomis aplinkybėmis nepakirs mūsų ryžto”, - per debatus pareiškė demokratų lyderis Atstovų rūmuose Richardas Gephardtas. Senatas panašios rezoliucijos nesvarstė, tačiau abiejų partijų senatoriai paskelbė pareiškimus, remiančius JAV karo veiksmus.


Lenkai gudų judėjimui primeta Maskvos dirigavimą.

Ryšy su „Express Poranny“ žinia apie SSSS paramą gudų „Hromadai“ ir buvusio SSSR atstovybės patarėjo Varšuvoj Uljanovo dalyvavimą, „Hromados“ konferencijoj Dancige, Uljanovas, „Tasso“ pranešimu, pareiškęs, kad nei Sovietų atstovybė Varšuvoj, nei jis nieko bendra su inkriminuojamu „Hromadai“ veikimu neturėję. Nurodymai į kaltinamajį aktą, kuriam neva esą kaltinimų prieš Sovietų atstovybę, jei nesąs laikraščio prasimanymas, tai galį būti dar vienu įrodymu ypatingų metodų, taikomų tiek „Hromados“ byloje, tiek ir kituos Lenkijos politiniuos procesuos. Atsiskaitymui su gudų ūkininkų judėjimu palengvinti, esą, sudaromos legendos apie Maskvos agentus. Uljanovas pareiškė, kad jo išvažiavimas iš Lenkijos surištas su pasunkėjusiu tuberkuliozo procesu, bet ne dėl priežasčių, apie kurias rašęs lenkų laikraštis.


Prof. Voldemaro kalba Tautų Sąjungos Asamblėjoj rugsėjo 8 dieną.

(Mūsų Ženevos korespondento). Tautų Sąjungos Asamblėjos posėdžiuose kalbėtojai eina į tribūną su išanksto surašytomis kalbomis, jos pareina ilgą patarėjų, juriskonsultų mašiną. Dažniausia jos prieš pačią kalbą ir žurnalistams pateikiamos. Šiame tarptautiniame parlamente kalbų klausytojų yra visokių: daugelis ir skaitydami parodo savo gražbylumą, bet ir tiek. Tačiau niekuomet iš skaitomos kalbos negalima spręsti apie oratoriaus smegeninės įtemptą darbą, jo kalbos konstrukciją ir jo logiškumą. Lietuvos ministeris pirmininkas po p. p. Motta, Seipel ir Zaleskio, kurie visi savo kalbas skaitė, vien turėdamas rankoj mažą raudoną knygelę, būtent: Tautų Sąjungos statutą, per valandą laiko nuodugniai, stipriai sukoordinavęs mintis, parodęs taip retą intelektą net tokioj rinktinėj apylinkoj, visų atkreipė dėmesį. Daugelis pasidarė minkštesni jo asmens atžvilgiu dėl jo tariamo užsispirimo kai dėl lenkų. T. S. paktas yra priėmęs karo galimumus. Gyvenimas pradeda šalintis nuo Tautų Sąjungos. Jos vyriausias uždavinys išreikštas pakto įžangoj ir paskui ypač 11 straipsny. Bet ar gali dabartinis paktas padaryti karą negalimu? Nėra abejonių, kad paktas yra priėmęs karo galimumus. Tuo tarpu valstybėms, Tautų Sąjungos nariams uždėta prievolė laikytis tų dviejų principų, kuriais remiasi lenkų rezoliucija, neturi juridinio pobūdžio, kadangi paktas nėra pakeistas. Kadaise buvo pastebėta, kad negalima pakto modifikuoti: Tautų Sąjunga nėra universali, buvo ir yra didelių valstybių, kurios nepriklauso prie Tautų Sąjungos ir kurios karo atžvilgiu sudaro labai didelę pajėgą. Pačios Tautų Sąjungos norai toliau siekė, ir mes žinome du etapus, kur tas noras pasireiškė aktais: pirmiausia Ženevos protokolu, bet gerai žinome, koksai likimas jo sulaukė, - paskiau, pereitais metais, lenkų pasiūlymu, kuris buvo vienu balsu priimtas, pasmerkdamas puolimo karą. Kelloggo paktas morališkai ir juridiskai smerkia karą. Bet štai situacija pakitėjo. Po dosnios p. Briand iniciatyvos Jungtinių Amerikos Valstybių sekretorius p. Kellogg pasiūlė projektą, kuris po derybų ir pataisų buvo pasirašytas Paryžiuj. Šisai paktas turi dispozicijų, kurios pasmerkia karą ir morališkai ir juridiškai. Žinoma, yra pesimistų, kurie mano, kad Briando Kelloggo paktas turi vien moralinės reikšmės. Bet ar to paties tada negalima būtų pasakyti apie kiekvieną tarpautinio pobūdžio sutartį? Didžiausias senovės filosofas Platonas savo galvoj, kurdamas idealią respubliką, statė klausimą: „Kas saugos sargus?“. Nėra galima sukurti tarptautinės organizacijos be šios įstaigos, kuri dabotų sprendimų vykdymą. Daugelis mano, kad Kelloggo paktas teturi moralinius dėsnius ir visais atžvilgiais jis yra panašus kitoms tarptautinėms sutartims. Yra labai maža šių laikų tarptautinių sutarčių, kurios turėtų sankcijas. Tautų S-gos narių pareiga. Tautų Sąjungos narių yra aukščiausia pareiga nepalikti atsilikusiu patį Tautų Sąjungos paktą. Jį reikalinga yra pritaikinti dabartiniai pozityviai tarptautiniai teisei. Iki šiam momentui nebuvo pažiūrėta juridiniu atžvilgiu, Lietuvos delegacija mano, kad yra atėjęs laikas Tautų Sąjungai užsiimti tuo reikalu. Lietuvos delegacijos pasiūlymas. Lietuvos delegacijos vardu aš turiu garbės pateikti sekančią rezoliuciją: „Asamblėja labai dideliu susijaudinimu priimdama žinią, kad šiaurės Amerikos Jungtinės Valstybės ir daugelis kitų valstybių, Tautų Sąjungos narių, 1928 m. rugpiūčio 27 d. Paryžiuj yra pasirašę nuo karo atsisakymo paktą, „Konstatuodama, kad daugelis valstybių narių ir nenarių Tautų Sąjungos yra jau prisidėję prie minėto pakto. „Pripažindama, kad Tautų Sąjungos nariais priėmimas pakto nuo karo atsisakymo prašoka šiuo reikalu jų angažementus Tautų Sąjungos pakto atžvilgiu ir jį papildo, todėl kyla reikalas pakeisti paktas jo pamatinėse dispozicijose, „Atsimindama 1927 m. rugsėjo 24 dienos Asamblėjos rezoliuciją, kuri smerkia puolimo karą: „Prašo Tarybą duoti eigą Tautų Sąjungos pakto pataisos projektui išstudijuoti nurodytąja prasme ir jį pateikt sekančios paprastos Asamblėjos sesijai priimti“. Modifikuotas T. S. paktas ir nusiginklavimo problema. Visas civilizuotas pasaulis yra įsitikinęs, kad ištikrųjų paktas pasidarys tarptautine sutartimi, nes pasirašusieji ne vien yra Tautų Sąjungos nariai, bet ir kitos didelės valstybės, kurios nėra Tautų Sąjungos, kaip antai Sovietų Rusija, prie jo prisideda. Pereitais metais lenkų rezoliucijos projektas, smerkiantis puolimo karą, buvo vienu balsu užgirtas; prisidėjimas Tautų Sąjungos narių prie pakto taip pat bus vienbalsis. Jeigu taip atsitiks, tai padėtis iš pašaknų keičiasi. Taryba ir daugelis komisijų, kurias Asamblėja yra išrinkusi, daugiausia yra susirūpinusios taikos palaikymu. Panašus susirūpinimas yra itin pateisinamas tol, kol karas yra pripažintas kaipo tarptautinės politikos įrankis, bet susirūpinimas bus bergždžias ir net kenksmingas po pakto pasirašymo nebent Tautų Sąjungos nariai prisipažins, kad jie nedaug turi pasitikėjimo paktui, kurį yra pasirašę. Po to labai bus darbas paprastas pradėti mažinti patį nusiginklavimą. O pasitikėjimas? Ar yra pasitikėjimas? Štai sunki problema, grynai moralinio pobūdžio. Jeigu Prancūzija po karo, po tiek kentėjimų ir pergalės laisvu noru atsisakė nuo karo politikos, ji paėmė iniciatyvą į rankas išplėsti teritoriją, kur karas nebūtų įmanomas, tai sudarydama Lokarno sutartį, tai kviesdama didžiausią Amerikos valstybę sudaryti sutartį, kuri pasmerktų karą, aš manau, kad taikos politika yra galima. Jeigu tiek yra atsiekta, tai dėl to, kad būta mistiško pasitikėjimo ir kad tarptautiniai ginčai gali būti sprendžiami taikos keliu. Kas gimdo karus? P. Voldemaras nurodo dar į vieną problemą, kuri esanti labai svarbi taikos reikalui. Kas paprastai iššaukia karus? Dažnai norima ginklo būdu sustiprinti ekonominę šalies gerovę, rasti rinkų. Ši koncepcija negali viešpatauti dabar žmonijai evoliucijonuojant. Tautos, kurios plečia vien tik savo ekonominius resursus, ir karo atžvilgiu yra stipresnės. Kada valstybės kitaip supras jų tautinį labą, daug ginkluotų konfliktų išnyks. B. M. Amerikos senatas patvirtino Kelogo paktą. Žiniomis iš Vašingtono, senato užsienių reikalų komisijos pirmininkas Borah pareiškė savo nuomonę, kad senatas patvirtins Kelogo paktą be jokiu rezervų. (Elta). Nusiginklavimas – palaipsniui. Žiniomis iš Ženevos, kalbėdamas nusiginklavimo komisijoj Cushendunas pareiškė, kad sekantį komisijos posėdį, nesusipratimams išvengti, nereikėjo skirti paruošiamuoju. Kalbėdamas nusiginklavimo komisijoj, Boncouras pareiškė, kad, prancūzų delegacijos nuomone, dalinis nusiginklavimas turi būti jau dabar realizuojamas, tačiau ne iš karto, bet palaipsniui.


„Jaunakas Zinas“ praneša, kad paskutinėmis dienomis latvių pasienio sargybos kasdien sulaiko Sovietų ūkininkus, kurie perbėga iš Sovietų Rusijos grupėmis po du tris žmones ir maldauja juos įleisti į Latviją. Jie bėgą iš Vitebsko ir Pskovo gub., gelbėdamiesi nuo „kolchozų“ (kolektyvinių ūkių). Latvių ministeris pirmininkas Celminš spaudai pareiškė, kad Latvijos vyriausybė nesiimsianti jokių žygių, kurie galėtų būti traktuojami, kaipo įsikišimas į SSSR reikalus. Latvijos vyriausybė mano, kad būtų nekorektinga laisvai įleisti į Latviją asmenis, kurie nelegaliai pereina sieną, jei tas perėjimas įgytų masinį pobūdį. Įsileisti galima, tik jei ūkininkai turės atitinkamus dokumentus. „Eltos“ atstovui teko kalbėtis Rygoj su vienu žymiu Sovietų Rusijos žmogum, kuris dėl paskutinių lenkų spaudos žinių apie masinį ūkininkų bėgimą iš Sovietų į Lenkiją, pareiškė, kad jos esančios provokaciniais tikslais išpūstos. Tačiau, Sovietų veikėjas kartu pripažino, kad šiuo metu Sovietų sodžiuj tikrai vykstanti labai sunki operacija, kuri Sovietų valstybėj esanti būtina. Sovietų Rusijos „nubuožinimas“ įliesiąs į sodžių revoliucinės dvasias. „Nubuožinimo“ planas paremtas apgalvotai ir ūkiškam gyvenime jis blogų pasėkų neturėsiąs. Iš „buožių“ atimamas visas turtas ir „kolchozuose“ jiems pasilikti neleidžiama, kad jie nedemoralizuotų. „Buožės“ galėsią sugrįžti į „kolchozus“, tik po to, kai pasikeis jų buržuazinė psichologija. Dabar jie pavesti savo likimui.


Sausio 28 dieną buvo nustatytas ozono virš Lenkijos sumažėjimas 40 procentų. Mokslininkų nuomone. kovo mėnesį skylė gali padidėti.


Visi rytiniai Niujorko laikraščiai plačiai nušviečia TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pirmojo pavaduotojo A. Mikojano susitikimą su JAV prezidentu Dž. Kenedžiu. Susitikimas įvyko vakar Vašingtone. Laikraštis „Niujork taims“ rašo, kad pirmasis Jungtinių Valstijų ir Tarybų Sąjungos aukšto lygio valstybinių veikėjų susitikimas po prezidento Kenedžio susitikimo su premjeru Chruščiovu Vienoje 1961 metų birželio mėnesį vyko atvirai ir „dalykiškai“. „Diplomatai, nurodo laikraštis, šios dienos susitikimą visų pirma traktavo kaip galimybę Jungtinėms Valstijoms ir Tarybų Sąjungai zonduoti viena kitą, kad galėtų išsiaiškinti, kokie šansai yra gerinti visą Rytų ir Vakarų santykių kompleksą, įveikus aštriausią Kubos krizės fazę“. Visų nuomone, priduria „Niujork taims“, „blogiausias šios krizės etapas jau praėjo


Užvakar popietiniame AT posėdyje paaiškėjo, kad tuo pat metu posėdžiauja ir kita Parlamento dalis, anot Č.Juršėno - AT „nuolauža” (vėliau deputatas, kolegos N.Medvedevo prašymu, šiuos žodžius atsiėmė – L.L.). „Antrųjų rūmų” posėdyje AT Prezidiumo posėdžių salėje dalyvavo pats „skilimo idėjos” autorius, pirmininkas V.Landsbergis, pirmininkavo seniūno pavaduotoja L.Andrikienė… Pretenzijos į „dar vieną” Aukščiausiąją Tarybą? Gal tai ir yra tas žadėtas perversmas? Jei taip, tai kur žiūrėjo prie rūmų susirinkę budėtojai? Iki pietų sklandė gandai, kad premjeras G. Vagnorius „turės laiko” atvykti į AT 15 valandą. Atrodo, buvo atvykęs, bet gal ne į tą AT? Salėje sėdėjo ir kažko laukė du ministrai - A.Saudargas ir J.Olekas. Deputatai bandė svarstyti dar vieną kitą klausimą, tačiau balsuoti vis viena nebuvo galima, nes trūko kvorumo. Deputatas R.Ozolas pasiūlė priimti „Kreipimąsi į Lietuvos žmones”. Jo tekstui pritarta: „AT pritaria Lietuvos Respublikos ministro pirmininko G.Vagnoriaus prašymui atleisti jį iš Vyriausybės vadovo pareigų. Pranešame jums, kad to padaryti nėra galimybės dėl Sąjūdžio koalicijos frakcijų nedalyvavimo AT darbe. Mes dar kartą kviečiame parlamentinę Sąjūdžio koaliciją atsisakyti savo grupinių interesų, grįžti į posėdžių salę ir dirbti kartu. Sąjūdžio koalicijos frakcijoms ir toliau nedalyvaujant Parlamento darbe, Vyriausybės vadovo problema liks neišspręsta ir atsakomybė už situaciją Lietuvoje ir tolesnę Ministro Pirmininko bei Vyriausybės veiklą teks parlamentinei Sąjūdžio koalicijai ir ją remiančioms politinėms jėgoms”. Deputatai kantriai laukė darbotvarkėje numatyto KGB veiklos Lietuvoje tyrimo komisijos darbo svarstymo. Komisijos pirmininkas B.Gajauskas posėdyje nepasirodė, tad komisijos veiklą apžvelgė jos narys deputatas J.Jurgelis. Komisija buvo sudaryta pučo metu, į ją pateko beveik vienos - Jungtinės Sąjūdžio frakcijos atstovai, kurių dvasinis įkvėpėjas buvo V.Čepaitis. Vėliau komisiją buvo mėginta papildyti. Tačiau vis tiek daugumą joje sudaro radikaliųjų frakcijų deputatai. J.Jurgelis jau seniai buvo įspėjęs Aukščiausiąją Tarybą ir pačią komisiją dėl dokumentų grobimo iš buvusių KGB rūmų. Tai darė patys komisijos nariai (nešė dokumentus slapta, po rūbais, krepšiuose ir t.t.). Jokios reakcijos į šias pastabas nebuvo sulaukta. J.Jurgelis pateikė netikslios, klaidingos informacijos skelbimo spaudoje pavyzdžius. Jokių paneigimų taip pat nebuvo išspausdinta, nors tiek B.Gajauskas, tiek Z.Šličytė akivaizdžiai klaidino Lietuvos žmones (medžiaga dėl K.Prunskienės, buvusio Filosofijos, sociologijos ir teisės instituto direktoriaus A.Matulionio ir t.t.). Buvo informuota, kad nuo komisijos narių slepiama turima medžiaga apie kai kuriuos deputatus (žinoma, dešiniuosius). Netgi prokuratūra atsiduria keblioje padėtyje, nes sužino „faktus” ne iš oficialių instancijų, o iš publikacijų „Lietuvos aide”. „Kodėl visa tai daroma? - klausė deputatas J.Jurgelis. - Kodėl „demaskuojami” tik kairėje sėdintys deputatai? Gal tam, kad būtų patvirtinta „šliaužiančio perversmo” versija? Jei B.Gajauskas vengia atsiskaityti AT, tuomet kam gi jis atsiskaito?” - klausė J.Jurgelis. Daug kuo pritarė J.Jurgeliui deputatė B.Nedzinskienė. Ji kėlė problemą, kad visa medžiaga apie agentūrą yra Rusijoje ir ja disponuoja svetimos valstybės slaptosios tarnybos… Deputatas N.Medvedevas įspėjo, jog dabar Lietuvoje įgyvendinamas KGB kuluaruose parengtas „pralaimėjimo ir revanšo” scenarijus (ne visi ten buvo tokie žiopli, kaip Kriučkovas ir Jazovas). Pagal šį scenarijų turi būti sudaryta galimybė įsiviešpatauti kraštutinėms nacionalinėms jėgoms, parodyti, kad jos nieko negali, po to pasiekti, kad būtų šaukiamasi „tvirtos rankos”, o dar vėliau, kai žmonės viskuo nusivils, įvilioti į kokią nors sandraugą… Gana netikėtai atvirai kalbėjo deputatė V.Jasukaitytė. Ji tiesiai paprašė komisiją išsiaiškinti, ar nebendradarbiavo su KGB keli dešiniųjų deputatai, kurių pavardes ji paminėjo. Deputatė K.Prunskienė perskaitė B.Gajausko komisijos ieškinį teismui dėl jos tariamo bendradarbiavimo su KGB. Ji paneigė visus šio ieškinio teiginius, informavo, kad jos niekas nekvietė į komisijos posėdį, nesupažindino su komisijos išvadomis. Deputatė nusistebėjo ne tik dėl komisijos darbo stiliaus, bet ir dėl „naujosios daugumos” pernelyg tolerantiškos pozicijos šiais klausimai


Ta žinia jau plačiai pasklido. Tvanai, kokių ir seni žmonės vargu atsimena, užplūdo, ten pievas, laukus, kelius, kaimus (kiemus), ir veržiasi į namus, viską išmirkydami, krosnius (pečius) griaudami, žmonėms nepalikdami sausos vietelės. Jau paprastai labai sunkus ano krašto žmonių žvejų gyvenimas, bet ką dabar bepasakysime! Viskas, ką jie vargdami ir daug išlaidų pasidarydami vasarą augino ir rudenyje suvalė, visos roputės (bulvės), visos daržovės, visi ištekliai jiems vandens sunaikinti. Sukrautas šienas tvano nuneštas. Kaip dabar iššers per žiemą savo gyvulius! Kaip ir patys maitinsis! Juk ir tatai, kas jų ilgų metų trūsu sukaupta, viskas žuvo. Dar vienų kitų namų tėvas audroje neteko gyvybės ir našlė su vaikais dabar vargsta viena. Netrukus užeis šaltoji žiema. Ką veiks visi tie žmonės? Ypačiai, kad ligos vaikus ir suaugusius užniks! Ar numanome, koks didis jų vargsmas? O jie visi lietuviai kaip ir mes. Tūli taip laikosi lietuviškumu, kad ir kažkaip skursdami, kviečiasi lietuvišką laikrašti į namus. O savo vaikučius jie moko drąsiai lietuviškai kalbėti, taip kad ten po anus kaimus dar gyvai ir aiškiai skamba lietuviški balsai. Kaip galėtume palikti juos vienus jų varguose! Jų nelaimė yra mūsų visų dalykas. Ypačiai dabar Kalėdų laiku. Todėl pašelpkime juos kiek įgalėdami, jeib nors mažas paguodos spindulėlis spystų į jų namelius. Visi, kurie tai gali, aukokime grašelį! Rodos visi lietuviai, ar jie gyventų Prūsuose ar kitur pasaulyje, atjaus, kas jų pareiga. Gavę sutikimą, prašome pinigus siųsti šiuo adresu: Dr. Vydūnas, Tilsit, Kasernenstr. 14. Iš čia dovanos bus padalinamos nukentėjusiems. Apie jas pranešime „N. T. Keleivyje“. Jeigu bus pageidaujama, vardą pavardę pažymėsime tik pirmomis raidėmis. Kiti lietuviški laikraščiai prašomi šį atsišaukimą atspausdinti. „Naujas Tilžės Keleivis“.


Toks buvo hitlerininkų įsakymas savo tarnams. Kiršindami vieną tautą prieš kitą, hitlerininkai laikėsi tokios taktikos, kad įvairių tautų žudikai dirbtų savo kruviną darbą, ne tik savo, bet ir kaimyninėse respublikose. Taip lietuviškieji budeliai būdavo siunčiami į Baltarusiją, latviškieji ir estiškieji — į Lietuvą ir pan. Taikydami šią taktiką ir vertindami Impulevičiaus gaujų budelišką patyrimą Kauno mirties fortuose, hitlerininkai nutarė pasiųsti naujai sudarytą žudikų batalioną, vadovaujamą Impulevičiaus, į okupuotus Minsko, Borisovo, Slucko rajonus. Vieną 1941 metų rudens dieną Impulevičius paskelbė vadinamojo Kauno komendanto įsakymą, kuriame jis buvo siunčiamas į Baltarusiją. Ir taip nacionalistinių budelių gauja atsibastė į baltarusių tautos žemę. Nuo pat pirmųjų okupacijos dienų po hitlerininkų kojomis degė baltarusių žemė, kūrėsi pogrindinės partinės ir komjaunimo organizacijos, liaudies keršytojų — tarybinių partizanų būriai. Visa liaudis kilo į šventą kovą prieš hitlerinius grobikus. Šiai kovai sumaniai vadovavo pogrindiniai partiniai komitetai. Tai kėlė nepaprastą okupantų įniršimą. Siautėjo gestapas, policijos būriai. Okupantams pagaliau pasisekė Minske išaiškinti ir suimti baltarusių patriotų-pogrindininkų grupę. Jų likimas hitlerininkų nasruose buvo aiškus — kulka arba kartuvės.


Lietuvos Nepriklausomybės minėjimas Argentinoj.

(Mūsų specialaus korespondetno). Dešimties metų Lietuvos nepriklausomybės sukaktuves plačiai minėjo ispaniškoji Argentinos spauda. Didžiausias pietų Amerikoj dienraštis „La Prensa“, turįs apie pusę miliono skaitytojų, pirmas Argentinoj paskelbė savo specialinio korespondento iš Berlyno telegramas apie Lietuvos ruošimąsi 10 metų Nepriklausomybės sukaktuves švęsti, apie pačias sukaktuvių iškilmes, apie gražias Lietuvos respublikai perspektyvas. Kitas laikraštis „La Nacion“ savo iliustracijų skyriuj įdėjo Lietuvos prezidento A. Smetonos puikų atvaizdą. Valdančios partijos organas „La Rajon“ gražiai aprašė amnestijos ūpą ir prezidento Smetonos manifestą, kuriam pabrėžiama, kad Vilnius yra Lietuvos sostinė iš senų senovės ir anksčiau ar vėliau jis turįs būti atgal Lietuvai grąžintas, kaip kad gražintas naturalus Lietuvos priėjimas į jūrą – Klaipėda. „Balsui“ paskelbus, kad Buenos Aires lietuviai mini 10 metų Lietuvos nepriklausomybės sukaktuves spektakliu ir prakalbomis ir kad kviečiami atsilankyti „Lietuvos“ draugijos nariai ir visi Lietuvos Nepriklausomybės draugai, – keli šimtai žmonių susigrūdo į Maipu salę. Atidarydamas susirinkimą „Lietuvos“ draugijos pirmininkas p. Petras Jasukynas pasakė jaudinančią kalbą. Lietuvos vyriausybės vardu kalbėjo konsulas p. Skinkis. Vietos lietuvių visuomenės vardu kalbėjo buvęs Lietuvos armijos karininkas Paliukas. „Lietuvos“ draugijos meno sekcijos veikėjai suvaidino dviejų veiksmų komediją „Vargšas Tadas“. Lietuvos himną puikiai sugrojo lietuviškas dūdų orkestras. Po to jaunimas linksminosi, žaidė ir šoko iki 6 val. ryto, mat, rytojaus dieną prasideda grandiozinis, tradicinis karnavalas, tat daugeliui ir į darbą nereikia eiti. Paskiau įvyko bendra vakarienė, kurioj dalyvavo apie 80 žm. Dešimties metų nepriklausomybei paminėti Buenos Aires lietuviai padėjo pirmą kertinį akmenį a. a. Daktaro Jono Basanavičiaus vardo namui. Tame name turės tilpti visų pietų Amerikos lietuvių kultūros įstaigų centras. Jame ras paguodą nelaimingi mūsų broliai ligos nelaimėse ir t. t. Šiam mūsų tautos patriarcho pagerbimui pirma realį žingsnį padarė konsulas Skinkis: su specialiu laišku jis kreipėsi į Pietų Amerikos Lietuvių Draugiją „Lietuvą“, pradėdamas Namo Fondą su 50 pesų, kaipo savo asmeninę auka. Drauge jis paaukojo puikų ir dideli D-ro Basanavičiaus paveikslą, kuris jau puošia „Balso“ redakcijos butą, kur yra ir P. A. L. D. „Lietuvos“ centras. (Calle Cerrito 1037, B. Aires). Šis kilnus darbas tikrai bus realizuotas, bet visa mūsų tauta privalo jį paremti. Negalima pasitikėti tik vienomis pietų Amerikos lietuvių pajėgomis, kurios dar silpnos ir tos pačios baisiai demoralizuotos.


1. Sulėtinti infliaciją, sustabdyti gyvenimo lygio smukimą ir užtikrinti bent jo minimumą. 2. Susidarius katastrofiškai padėčiai medicinoje, svarbiausiu uždaviniu laikyti paramą sveikatos apsaugai. Žmonių aprūpinimas vaistais turi tapti svarbiu valstybės reikalu. 3. Ypatingą dėmesį skirti pensininkų, invalidų, jaunų šeimų gyvenimo sąlygoms. 4. Siekti gyventojų mokesčių sumažinimo. 5. Parengti valstybinę programą, numatančią naujų darbo vietų sukūrimą. Išplėsti socialines garantijas darbo netenkantiems asmenims, padėti jiems persikvalifikuoti.


Politinio tautų apsisprendimo idėja įgavo realesnių formų didžiojo karo audroms nutilstant. Ši idėja padėjo ir mūsų tautai iškovoti politinę laisvę. Jos aiškiausias formuluotojas ir vykdytojas buvo Jungtinių Amerikos Valstybių prezidentas Vilsonas, nors pati idėja turėjo gimti Europoj, kur ji pirmiausia ir buvo taikoma. Mes žinom, kad Europa eina kultūros ir valstybių susitvarkymo priešaky. Išskyrus gal tik Amerikos Jungtines Valstybes Europos politinis susitvarkymas ir socialinės reformos eina pavyzdžiu kitų pasaulio kraštų tautoms. Nėra jokios abejonės, kad šiais technikos ir mokslo milžiniško plitimo laikais Europos pavyzdžiai daug greičiau pasiekia ir įsigali Azijos, Afrikos, Amerikos tautose. Europoje iš dalies jau įgyvendinta laisvo tautų apsisprendimo idėja bręsta daugely rytų Europos, Azijos ir Afrikos tautų. Dėka mokslui ir technikai, dėka politinei sąmonei, kurią kartais palaiko ir svetimos valstybės, tautų apsisprendimo idėja bręsta greitai. Ir aišku, kad subrendusi ji turės realizuotis. Ateities istorija XX amžių, be abejonės, turės pavadinti tautų apsisprendimo ir laisvės amžium. Todėl politikui, sociologui ir visuomenės veikėjui jau šiandien turi būti aišku, kad ateities tarptautiniai santykiai, tarptautinė politika turės išeiti iš tautų laisvės pradų. Šitą reikalingumą jau pradeda suprasti ir kai kurių didžiųjų valstybių politikai. Iš to jie daro konsekventiškų išvadų, būtent, kad tarptautinėj plotmėj didžiosioms tautoms, didžiosios valstybėms jau dabar yra svarbu įgyti mažųjų tautų tarpe gerą gynėjų, užtarėjų vardą. Toli matą politikai supranta, kad mažųjų tautų paglemžimo ir išnaudojimo laikai yra praėję. Matydami ateities politinę ir ekonominę evoliuciją, jie jau dabar siūlo visur, kur tik galima, rodytis tautų laisve ir apsisprendimo gynėjais. Čia reikia pastebėti, kad didžiosiose tautose ima reikštis tam tikro lenktyniavimo mažųjų tautų globoj. Tiesa, dažnai šioj globoj slepiasi grynai egoistiniai didžiųjų interesai, bet politinė, kultūrinė ir ekonominė evoliucija rodo, kad kitaip elgtis būtų neišmintinga. Europos tautos, turėjusios ir dabar turinčios daug savo kolonijų kituose pasaulio kraštuose, turėdamos savo industrijos gaminiams daugybę rinkų civilizacijoj ir technikoj atsilikusiuose kraštuose, turėdamos ligšiol neišsemiamus maisto aruodus Kanadoj, Pietų Amerikoj, Australijoj, Afrikoj, ir iš dalies Azijoj, ima vis labiau ir labiau suprasti, kad ateity pardavimo ir pirkimo rinkos išnyks, kad Europai reikės taip susitvarkyti, kad maitinimo klausimas galėtų būti išspręstas kiek galima mažiau priklausant kitų pasaulio kraštų. Žinoma, Europa, ypač turint galvoj pietų rytų Europą, dar turi daug nesunaudotų ūkiškų galimumų. Sakysim, Ukrainos žemės ūkis, ir dabar duodąs daug gėrybių, ateity galės dar daugiau jų duoti. Bet reikės Europai politiškai ir ūkiškai taip 3 susitvarkyti, kad valstybių sienos ir ekonominio gyvenimo sąlygos netrukdytų tautų bendradarbiavimo ūkio srity. Europos centre yra karą pralaimėjusi Vokietija, kuri gyventojų skaičium, savo turtais ir kultūra, be abejo, yra svarbiausia Europos kontinento valstybė. Turint galvoj vokiškąją Austriją ir vokiškos tautybės gyventojus kitose Europos valstybėse, reikia pripažinti, kad vokiečių tauta Europoj yra bene stipriausia. Tą žino vokiečiai, tą jaučia ir kito tautos. Prieš didįjį karą ir jo metu Vokietija buvo didžiausia imperialistinė valstybė. Vokiečių imperializmas pasaulio opinijoj buvo sudaręs apie Vokietiją blogą nuomonę. Karas prieš vokiečius iš dalies buvo vedamas ir tautų laisvės obalsiais, nors sunkiose karo sąlygose dar senoji kaizeriška Vokietija principe buvo iškėlusi irgi tautų laisvės obalsį. Tada Vokietijai buvo svarbu sutriuškinti savo priešą Rusiją, atskiriant nuo jos buvusias Rusijos pavergtas tautas: Ukrainą, Lenkiją, Lietuvą, Latviją, Estiją ir Suomiją. Dabar vokiečių politikos sluoksniuose ima reikštis mintis, kad Vokietijai neturinčiai nė vienos pavergtos tautos, nė vienos kolonijos būtų naudinga mažąsias tautas užstoti ir tuo būdu mažųjų tautų gynėjos vardą įgyti. Iš kitos pusės vokiečiai tikisi, kad ateity sustiprėję jie galės paimti vadovaujamąją rolę Europos centre. Eidami čia nurodytais dėsniais, vokiečiai, žinoma, yra ir bus prieš imperialistinę svetimų tautų kraštus pavergusią Lenkiją ir, kiek tai nuo jų pareis, padės ukrainiečių ir kitų Europos tautų laisvės kovose. Suprasta tautų apsisprendimo idėja taip elgtis diktuoja ne tik vokiečiams, bet ir kitoms tautoms.


LAIKRAŠTIS „MOND” APIE N. A. BULGANINO LAIŠKUS

Pranešdamas apie N. A. Bulganino laiškus Vakarų valstybių vyriausybių vadovams, laikraštis „Mond” rašo, kad Paryžiuje, Londone, Vašingtone ir Bonoje šiuo metu atidžiai studijuojami N. A. Bulganino laiškai. Laikraštis nurodo, kad vyriausybės vadovui Gajarui nusiųstame laiške yra „formulių, galinčių pavergt Prancūzijos viešąją nuomonę savo draugišku pobūdžiu”. Nors laikraščio „Mond” nuomone, „kaltinimai Vakarams… anaiptol nėra nauji”, vis dėlto, laikraštis pareiškia, kad N. A. Bulganino pasiūlymas sudaryti centrinėje Europoje zoną, išskirtą iš atominio ginklavimosi sferos, „vertas rimtai išstudijuoti”. „Mond” daro išvadą, kad tikrai yra galimybė surengti Rytų ir Vakarų derybas, ir nurodo, kad „Tarybų Sąjungos diplomatija nuolat yra dinaminio pobūdžio”. „Visiškai kitokia padėtis Vakarų stovykloje, — toliau rašo laikraštis. Paskutiniai politikos „iš jėgos pozicijų” gynėjai, kurie manė, kad Vakarų karinis pranašumas vieną gražią dieną privers TSRS vesti derybas ir sutikti su tokiais jai keliančiais baimę pasiūlymais, kaip Vokietijos suvienijimas Atlanto sąjungos ribose, šiandien turi pripažinti savo klaidą… Sąjunga… ne tik nesugeba išspręsti ginčijamas problemas tarp dviejų blokų, bet ir užkirsti kelią lėtam Vakarų pozicijų smukimui už NATO ribų. Viešoji nuomonė, kurios dėmesys, ypač Prancūzijoje, dabar atkreiptas į tiesiogines problemas, galų gale tai supras”.


BANGKOKAS, rugsėjo 13 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša vakarinis laikraštis „Bang kok Post“, šiandien, armijos vyriausiojo vado feldmaršalo Sarito Tanarato pirmininkaujamas, įvyko svarbų vaidmenį šalies politiniame gyvenime vaidinančios „perversmo grupės“ vadovybės pasitarimas. Pasitarimas pareikalavo, kad atsistatydintų dabartinis kabinetas ir kad būtų sudaryta nauja vyriausybė iš asmenų, „kurių atžvilgiu viešoji nuomonė nereiškia rimtos kritikos“. Kaip nurodo „Bangkok Post“, kreipimesi į ministrą pirmininką Pibunsongramą pasitarimo dalyviai taip pat pareikalavo pašalinti generolą Pao Srianoną iš policijos departamento generalinio direktoriaus posto.