Kovo 30 d. lietuvių ir lenkų delegacijos susitinka deryboms Karaliaučiuj. Visi stengiasi atspėti, kuo tos derybos baigsis, koki bus jų rezultatai. Pranašavimas ir spėliojimas – nedėkingiausias užsiėmimas, dėl to, kad dažnai faktai išgriauna visą spėliojimų konstrukciją. Tačiau be spėliojimų ir pranašavimų apsieiti negalima. Kaip prekyboj, taip ir politikoj, daugiausia pareina nuo ateities konjunktūros įspėjimo. Vokiečiai prakišo didžiausią istorijoj karą dėl to, kad neįspėjo ateities konjunktūros. Taigi, be spėliojimų ir pranašavimų politikoj apsieiti negalima. Tačiau spėliojimai tik tada turi vertę, jeigu jie nėra grynu lakios vaizduotės produktu, bet loginga faktų analizės dedukcija. Karaliaučiaus derybų perspektyvos daugiausia gali mums paaiškėti tada, kai mes išanalizuosime tikslus, kuriais abi šalys į tas derybas eina. Kai dėl Lietuvos, tai jai rūpėjo ir teberūpi du dalykai: okupuotų sričių atvadavimas ir geros kaimynystės santykių su Lenkija nustatymas. Kokios nors ypatingos naudos iš santykių su Lenkija Lietuva nemato. Lenkija yra Lietuvai tok pat kaimynas, kaip ir visi kiti. Kaip su kitais, taip ir su Lenkija, Lietuva nori paprastos, geros kaimynystės santykių. Įeiti į ypatingus santykius su Lenkija, koki buvo praeity, Lietuva nemato jokio reikalo ir net mano, kad tokių santykių atnaujinimas būtu priešingas Lietuvos interesams. Taigi Lietuvos siekimai link Lenkijos yra labai paprasti ir aiškūs: atiduokit, kas mums priklauso ir gyvenkim kaip geri kaimynai. Visų lietuvių įsitikinimu, tol kol lenkai laiko okupavę Lietuvos žemes, geros kaimynystės sugyvenimo tarp abiejų šalių būti negali. Visai kitoki yra lenkų siekimai. Lenkai turi šiuos tikslus: dabartinę demarkliniją paversti siena, kitaip sakant, gauti ne tik iš visų kitų, bet ir iš Lietuvos okupuotų žemių Lenkijai pripažinimą ir sueiti su Lietuva į ypatingus santykius, mažiau ar daugiau panašius į tuos, kokie buvo praeity. Iš to mes matom, kad vienos ir kitos šalies siekimai yra kiti kitiems diametriškai priešingi. Tiesa, beveik kiekvienose derybose susiduria griežtai priešingi siekimai. Derybos tam ir yra, kad surastų priešingų siekimų kompromisą ir juos sutaikytų. Tad pažiūrėkim, ar gali ir koks gali būti kompromisas. Kai dėl Lietuvos, tai jos teisių padėtis kompromisų neleidžia. Čia yra toks pat dėsnių santykis, koks yra tarp neteisėtai pasisavinusio svetimą turtą ir savininko. Tokiais atvėjais savininkas jokio kompromiso pripažinti negali. Jis sako: „grąžink man neteisėtai pasisavintą turtą ir viskas“. Gal kompromisas ir būti galimas, jei ginčas eitų dėl kokio nedidelio sklypelio. Bet lenkai yra pagrobę visą trečdalį teritorijos su sostine. Tad jei negalima surasti kompromiso visai problemai išrišti, ar negalima ją suskirstyti ir rišti dalimis? Tą metodą lenkai ir norėtų pritaikyti. Jie sako: „Jei kalbėsim dėl Vilniaus, tai niekada nesusikalbėsim. Palikime Vilnių šaly ir kalbėkim dėl tų dalykų, dėl kurių galima susikalbėti. Pradėkim nuo susisiekimo ir apskritai nuo santykių. Santykius nustačius gal Vilniaus klausimas pats savaime išsiriš.“ Šitas metodas labai gerai atatinka lenkų tikslus. Sudarę įvykusį faktą Želigovskio smurtu, lenkai nuosakiai, ištvermingai, žingsnis po žingsnio, eina prie šito fakto stabilizavimo ir legalizavimo. Pirmiausia jie pasistengė sufalsifikuoti gyventojų valią, po tam jiems pavyko gauti iš santarvės smurto pripažinimą (1923 kovo 14 d.), vėliau iš Vatikano (konkordatas 1925 m.). Tokiu būdu pamažu lenkams pavyko pasiekti, kad Želigovskio smurto aktas aukščiausių politinių bei moralinių autoritetų buvo pripažintas ir legalizuotas. Palieka tiktai perlaužti pačių lietuvių „užsispyrimą“. Lenkai mano šito pasieksią nustačius susisiekimą, ir normalius santykius tarp Lietuvos ir Lenkijos. Lenkai pasitiki savo politiniais bei diplomatiniais gabumais. „Jei praeity pavyko pagauti Lietuvą į savo sląstus, padaryti ją savo klusniu įrankiu ir net žymiai aplenkinti, tai kodėl negalima būtų šiandien to pasiekti“,  – mano sau Varšuvos politikai. „Nustačius susisiekimą bei normalius santykius lietuviai pamažu apsipras su Vilniaus priklausymu Lenkijai. Vilniaus klausimas išnyksiąs. Jo vietą užimsiąs klausimas apie atgavimą nustatytų „placówkų“ pačioj Lietuvoj“. Taip ir panašiai galvoją lenkai. Kai dėl Lietuvos, tai jai svarbu ne metodas, bet sulaužytų teisių atstatymas. Jei pasirodytų, kad šito galima lengviau pasiekti svarstant problemą dalimis, negu visą ištisai, tai mes nemanom, kad Lietuva iš to darytų principo klausimą. Tačiau mums rodos, kad tas metodas praktikoj pasirodys neįvykdomas, dėl to kad vis tiek kokį klausimą paimsim, tuojau užkliūsim už visos problemos. Imkim susisiekimą. Kiekvienas susisiekimas tarp valstybių eina per sieną, kur atliekama didesni ar mažesni susisiekimą tvarkantieji formalumai. Bet Lietuva gi neturi sienos su Lenkija. Vadinasi, tą sieną reikia nustatyti. Demarkacijos linija nėra siena ir per demarkacijos liniją normalaus susisiekimo būti negali. Imkim vėl dokumentų klausimą. Okupuotų sričių gyventojai, vykdami Lietuvon ar šiaip turėdami santykių su Lietuva, pristatys Lietuvos valdžios organams įvairių dokumentų, kuriuose bus kalbama apie okupuotas teritorijas kaipo apie Lenkijos žemės. Ką gi daryti su tokiais dokumentais? Pripažinti, ar ne? Pripažinti – reiškia legalizuoti smurtą ir okupaciją. Sakysim, kokia nors mūsų ministerija gauna dokumentą, kuriame kaipo dokumento davėjas pažymėta: ,,Rzeczpospolita Polska, Wojewódstvo Wilenskie, Urząd Powiatowy Swiencianski“. Ką gi su tokiu dokumentu daryti. Pripažinti jį – tai reikštų, kad Lietuva pripažįsta Švenčionis, kaipo Lenkijos žemę. Tegu sau toks pripažinimas ar nepripažinimas praktiškos reikšmės ir neturi, bet jis turi principinę reikšmę. Ką daryti su okupuotos Lietuvos piliečiais? Jie turės pasus, kuriuose bus pažymėti kaipo Lenkijos piliečiai. Panašiu klausimų yra daugybė. Vadinasi, šioki ar toki, kad ir mažiausi santykiai tuojau iškelia esmės klausimą: pripažįsta ar nepripažįsta Lietuva okupuotas žemes Lenkijos žemėmis. Pripažinimas reikštų smurto fakto iš Lietuvos pusės legalizavimą ir formalų Vilniaus išsižadėjimą. Dėl to mes labai abejojam, kad pavyktų išspręsti atskirus klausimus, nepalietus visos problemos. Bet visą problemą padėjus ant derybų stalo, maža tėra vilties susitarti. Todėl mums rodos, kad jei ir bus galimas koks susitarimas, tai negu tik toks provizoriumas, kuris, Tautų Sąjungos Tarybos rezoliucijos mintin, paliks visus susisiekimo bei normalių santykių klausimus nelietęs, o tiktai pašalintų ginkluotų konfliktų galimybę.


Visoj Suomijoj susidarė labai įtempta padėtis dėl komunistų ir komunistų priešininkų veikimo. Praėjusią naktį iš vasaros rezidencijos į Helsinkį skubiai išskrido suomių prezidentas Relanderis. Vakar ministerių kabinetas visą dieną tarėsi dėl susidariusios vidaus padėties. Posėdžiuose dalyvavo taip pat prezidentas. Vyriausybės nutarimu, iš vietos pašalintas Vazos gubernatorius Harlinas ir į jo vietą skiriamas karo mokyklos viršininkas Genrichas. Vyriausybė pritarė vidaus reikalų ministerio pasiūlymui sąryšy su neramumais uždaryti komunistų organą Vazoj. Be to, ministerių kabinetas nutarė parengti respublikos apsaugos įstatymą. Taip pat nutarta išleisti naują spaudos įstatymą, kuris galėtų užkirsti kelią komunistų agitacijai spaudoj. Vakar rytą į Helsinkį iš įvairių Suomijos vietų atvyko apie 100 delegatų. Tą pat dieną įvyko delegatų susirinkimas, kuris truko 3 valandas. Po to, buvo sudaryta 25 atstovų delegacija pas respublikos prezidentą, kuriam buvo įteikta peticija. Peticijoj prašoma tučtuojau uždrausti komunistų susirinkimus ir laikraščius, likviduoti komunistines organizacijas, bet kokiu vardu egzistuojančias. Komunistų agentai, padėjėjai ir agitatoriai turi būti tuojau suimti. Pritaikius tokias priemones, turi būti pakeista parlamento sudėtis, kurio uždavinys būtų parengti naujus krašto apsaugos įstatymus. Vakar ta pati delegacija aplankė vidaus reikalų ministerį, kuriam pareiškė panašų nusistatymą. Vidaus reikalų ministeris pažadėjo parengti naujas priemones kovai su komunistine propaganda. „Suomen Maa“ praneša, kad pietų Suomijos nacionalistai rengia 10.000 žmonių eiseną į Helsinkį, kur bandys išrinkti vieną žymų suomių karininką diktatorium.


Po Kelogo pakto pasirašymo nusiginklavimo problema vėl pasidarė aktuali. Europos spaudoj dabar keliamas klausimas dėl tolimesnių žygių šiai opiai problemai išspresti. Po moralinio nusiginklavimo dabar laukiama fizinio nusiginklavimo. Kaip žinoma, Tautų Sąjungos statuto 8 str. nustato, kad Sąjungos nariai pripažįsta, kad taikos saugojimas reikalauja valstybių apsiginklavimo sumažinimo iki minimumo, suderinimo su valstybių apsauga ir su tarptautiniu pasižadėjimu prie T. Sąjungos akcijos. Tautų Sąjungos Taryba, turėdama galvoj įvairių valstybių geografinę padėtį ir tam tikras kiekvienos valstybės aplinkybes paruošia tokio apsiginklavimo planus, kad patiektų juos įvairioms valstybėms svarstyti ir spręsti. Šie planai turi būti naujai svarstomi ir, reikalui esant, taisomi mažiausia kas dešimts metų. Priėmus juos įvairioms vyriausybėms, aprėžtos pasidaro tuo būdu apsiginklavimo ribos negali būti peržengtos be Tarybos sutikimo. Be to, T. Sąjungos paktas, atsižvelgiant į tai, kad amunicijos ir karo medžiagos gaminimas privatinėse įmonėse kelia didelio pasipriešinimo, paveda Tarybai savo nuožiūra rasti būdus pašalinti piktus tokio gaminimo vaisius, turint galvoj tųjų Sąjungos narių reikalavimus, kurie neištęsi patys gamintis reikiamos jų apsaugai amunicijos ir karo medžiagos. Taip pat sąjungos nariai apsiėmė pakaitomis ir pilniausiu atviriausiu būdu pranešti visas žinias apie savo apsiginklavimo didumą, apie savo karinę, jūrų ir oro programą ir apie sąlygas tosios savo pramonės, kuri yra panaudotina karo reikalams. Šiems T. S. statuto nuostatoms įvykdyti buvo lig šiol beveik nieko nepadaryta. Tik 1925 m. gale Tautų Sąjungos plenumas pavedė tarybai užsiimti nusiginklavimo klausimu ir kuogreičiausia sušaukti nusiginklavimo konferencija. Tam visų pirma reikėjo paruošti visą medžiagą šiuo klausimu. Tas darbas buvo pavestas tam tikroms komisijoms, kurios pasidalino tarp savęs atskiras šios problemos sritis. Komisijų darbams pasibaigus turėjo būti sušaukta preleminarinė nusiginklavimo konferencija ir po to jau pasaulinė nusiginklavimo konferencija. Komisijų darbas tęsėsi labai ilgai. Ypač sunku buvo suderinti Anglijos ir Prancūzijos skirtingos nuomonės nusiginklavimo klausimu. Pakviestoji pereitą rudenį į preliminarinę nusiginklavimo konferencija Sovietų Rusija savo griežtu nusiginklavimo projektu taip pat neprisidėjo prie šios problemos realaus įgyvendinimo. Nusiginklavimo darbai tokiu būdu pasibaigė be jokių vaisių. Tada nusiginklavimas atsidūrė kryžkely. Ne buvo net paskirtas terminas nusiginklavimo konferencijai sušaukti. Politinė padėtis pasidarė tokia, kad visokios diskusijos apie nusiginklavimą nustojo savo aktualumo. Kelogo pakto pasirašymas įnešė naujos atmosferos į tarptautinę politiką. Nusiginklavimo klausimas visų valstybių šį paktą pasirašiusius, jau Haikomas tam tikra išvada iš šio pakto. Be to, pasiektas tarp Anglijos ir Prancūzijos susitarimas dėl nusiginklavimo jūroj daug palengvina ši Tautų Sąjungos uždavinį. Tokiu būdu svarbiausias sunkumas šiuo klausimu atpuola. Štai kodėl reikia laukti, kad dabartinė Tautų Sąjungos Tarybos sesija paskirs galų gale nusiginklavimo konferencijos sušaukimo laiką ir tasai opus klausimas pagaliau bus pajudintas iš ,,mirties taško“.


Olandai siunčia kariuomenę į Vakarų Irlaną

Kolonizatoriai olandai tebesiunčia kariuomenę į Vakarų Irianą. Per artimiausias dvi savaites, kaip rašo laikraštis „Het fraje folk” į olandams priklausančią Kiurasao salą Karibų jūroje bus persiųsta 900 kareivių ir karininkų, o iš čia jie bus nugabenti transporto laivu „Zeiderkreis” į Vakarų Irianą. Laikraštis praneša, kad praėjusių metų pabaigoje Vakarų Iriane buvo penki tūkstančiai kariškių, o šiuo metu jų daugiau kaip devyni tūkstančiai. Persiuntus naują kontingenta, jų bus dešimt tūkstančių.


SNO kariuomenė nekartos praeities klaidų0

Paimta Katangos sostinė; Protestas Anglijos vyriausybei

Agentūros Frans pres Leopoldvilio korespondentas praneša, kad Kongo respublikos ministras pirmininkas Sirilas Abdula šiandien pasikvietė Didžiosios Britanijos ambasadorių Konge ir jam pareiškė protestą prieš Anglijos vyriausybės pažiūrą į dabartinius įvykius Katangoj


Belgrado centre trečia diena tęsiasi kelių tūkstančių studentų demonstracija. Reikalaujama, kad atsistatydintų Serbijos prezidentas S. Miloševičius ir jo vyriausybė, kad būtų surengti nauji rinkimai, priimta demokratinė konstitucija ir nebevaržoma spauda.


Artinasi Stalino Konstitucijos diena. Tą dieną lietuvių tauta drauge su visomis Tarybų Sąjungos tautomis minės taikos sąlygose po pergalingo karo prieš hitlerinę Vokietiją ir imperialistinę Japoniją, rengdamasi naujiems rinkimams į TSRS Aukščiausiąją Tarybą. Mūsų krašto tarybiniai žmonės su nepaprastu atidumu gilinasi į Tarybinės valstybės Pagrindinį Įstatymą – Stalino Konstituciją. Joje randa surašytus didžiuosius socialistinės demokratijos principus – pažangiausios visame pasaulyje demokratijos principus. Konstitucijoje tarybiniai žmonės mato visą tai, kas yra pasiekta ir iškovota mūsų šalyje. Stalino Konstitucijos straipsniai duoda išsamų ir aiškų atsakymą, kur glūdi mūsų šalies galia, kodėl jinai istorinėse grumtynėse įveikė plėšikiškiausius pasaulinius agresorius, kodėl tarybiniai žmonės pajėgs per trumpą laiką užgydyti karo padarytąsias žaizdas ir mūsų šalis kaip pažangos švyturys šviečia visoms laisvę mylinčioms pasaulio tautoms. Tarybų Lietuvos darbo žmonės dar neužmiršo liūdnos praeities smetoninio režimo laikų, kai darbo žmonių teisės buvo visokeriopais būdais siaurinamos, apkarpomos ir mindžiojamos. Buržuazinių laikų konstitucijoje atspindėdavo tiktai stambių piniguočių ir žemvaldžių „šventosios nuosavybės“ neliečiamybė. Ne liaudies reikalų, ne visos tautos gerovei, bet egoistiniams, siauriems klasiniams valdančiųjų buržuaziniams interesams ginti bei apsaugoti buvo skirta buržuazinė smetoninio režimo konstitucija. Laisvė buržuazijai, baudžiamojo statuto straipsniai liaudžiai, biznis vertelgoms, nedarbas dirbantiesiems, „centrukai“ ir „namukai“ įvairiems „pareigūnams“, lazda ar prieglauda senatvėje darbo žmogui. Tokia tai buvo smetoninė konstitucija, buržuazinė konstitucija. Tarybinės valstybės Konstitucijoje yra įkūnyti brangiausi visos žmonijos idealai, pažymėti tie didingi darbo žmonių laimėjimai, kurie buvo pasiekti per ilgus metus sunkios ir atkaklios kovos. Tarybinėje Konstitucijoje kiekvienas mūsų šalies pilietis mato savo teises, savo gyvenimą, savo laimę. Rūsčiomis Tėvynės karo dienomis tarybiniai žmonės tiek fronte, tiek užnugaryje pakėlė didžiausius sunkumus, parodė nepaprastus žygdarbius, nes gynė tai, kas yra brangiausia: Tėvynės laisvę, darbo žmonių valdžią, pažangiausią visuomeninę santvarką, tarybinę, socialistinę demokratiją. Stalino Konstitucija aukso raidėmis žėrėjo Tėvynės karo dienomis. Plėšikiški agresoriai buvo sumušti, nes Tarybų Sąjunga yra socialistinė darbininkų ir valstiečių valstybė. Socialistinė santvarka užtikrino visišką ir galutinę pergalę prieš priešą. Mūsų šalyje piliečiai neskirstomi pagal rasę, tautybe, kilmę ar turtą, ir tai mūsų tautų draugystei suteikė tokią jėgą, kuri įveikdavo visas tvirtoves, nugalėjo didžiausias kliūtis ir sunkumus. Iškovojusi pergalę didžiajame Tėvynės kare, tarybinė liaudis su nepaprastu pasitikėjimu savo jėgomis ir pakilia nuotaika imasi milžiniškų atstatomųjų darbų. Socialistinė ūkio sistema, užtikrinusi mums pergalę fronte, tuo labiau užtikrins ir tolesnį greitą visos šalies liaudies ūkio šakų atkutimą, bei tolesnį darbo žmonių medžiaginės gerovės ir kultūrinio lygio pakėlimą. Visuomenė be klasių, be žmogaus išnaudojimo iš kito žmogaus pusės, kur visos tautos turi lygias teises, o gyventojai naudojasi demokratiškiausiomis pilietinėmis teisėmis, patys kuo masiškiausiai dalyvauja savos valstybės valdyme – tokia visuomenė turi prieš save puikiausias tolesnio suklestėjimo galimybes ir perspektyvas. Ir nenuostabu, jog šiandien Stalino Konstitucijos dienos išvakarėse Tarybų Lietuvos dirbantieji drauge su kitomis broliškomis tautomis, giliau įsisavinę Tarybinės valstybės Pagrindinio įstatymo principus, įgauna veiksmingą paskatinimą dirbti dar našiau, geriau ir daugiau, stipriau įsiprasmina liaudies nugalėtojos pareigas. Partinių organizacijų pareiga yra kuo plačiausiems darbo žmonių sluoksniams įsąmoninti didžiuosius Konstitucijos principus. Konstitucijos pažinimas yra būtina sąlyga, kad piliečiai, turintieji teisę dalyvauti aukščiausiosios valstybinės valdžios rinkimuose, sąmoningai ir su pakilia nuotaika išrinktų geriausius liaudies atstovus stovėti mūsų tarybinės valstybės tolesnio suklestėjimo sargyboje. Komunistų partijos vadovavimo dėka tarybinė liaudis Tėvynės karo dienomis apgynė didžiuosius Stalino Konstitucijos principus. Bolševikų partija ir Didysis Stalinas atvedė tarybinę liaudį prie pergalės. Stalino Konstitucijos dieną lietuvių tauta pasitiks naujomis kūrybingo darbo sutelktinėmis pastangomis visose liaudies ūkio ir kultūros srityse. Stalino Konstitucija suteikė Lietuvai tikrąją nepriklausomybę ir valstybingumą, suvienijo visas lietuviškąsias žemes po viena laisvės vėliava, užtikrina visiems jos piliečiams ramų ir prasmingą gyvenimą. Darnioje broliškųjų tarybinių tautų šeimoje lietuvių tauta su Stalino Konstitucijos vėliava žengs didžiuoju pergalės keliu į šviesią komunizmo ateitį.


Didžioji mūsų tėvynė Tarybų Sąjunga, gyvenama daugelio tautų kalbanti dešimtimis kalbų, šiandien alsuoja viena mintim — kuo greičiausiai pergale baigti Didįjį Tėvynės karą ir vėl grįžti prie ramaus atstatomojo darbo, prie vaisingos kultūrinės kūrybos. Tarybų Sąjungos tautos, išėjusios ilgą ir labai įvairų kultūrinės plėtotės kelią, šio karo metu parodė nuostabų vieningumą šventojoje kovoje dėl laisvės ir ateinančių kartų laimės. Draugystė į vieną šeimą suliejo atskiromis kalbomis kalbančias tautas, vienu alsavimu sušildė įvairiopų kultūrų ir geografinių zonų kovotojus, didžiosios tėvynės bendrapiliečius. Tėvynės meilė — štai kas šiame kare judino ir nemirštamiems žygiams įkvėpė tūkstančius eilinių mūsų žmonių. Šis giliausias žmogiškas jausmas buvo gyvas kiekviename šių dienų Tarybų Sąjungos žmoguje, jis buvo glaudžiai susijęs su laisvės meile ir su vergovės neapykanta, jis augo ir didėjo per didžiulius istorinius perversmus ir mėginimus — karus ir revoliucijas. Mūsų tėvynės tautos praėjo sudėtingą ir sunkų kelią, kol Rusija, iškovojusi laisvę, jas subūrė į vieningą laisvųjų respublikų šeimą. Kiekvienai šių tautų praeityje teko kariauti varginančius, sunkius karus su grobikais, kurie kėsinosi prieš jų nepriklausomybę. „Nepaliaunamoje kovoje dėl savo tautinio savarankiškumo jos kūrė kultūrą. Susirūpinimas savo istoriniu likimu, neapykanta priešams, liaudies didvyrių šaunumo garbinimas buvo visų įžymiausių šių tautų liaudies kūrinių pagrinde, lygiai kaip ir jų klasikinėje literatūroje“, — šiais žodžiais prasideda prakalba labai įdomios knygos, neseniai išėjusios Maskvoje, kuri ir mums, lietuviams, yra pamokoma ir naudinga. Knyga vadinasi „Apie tėvynę”). Joje surinkta devyniolikos Tarybų Sajungos tautų poetų ir rašytojų pasisakymai apie tėvynės meilę, apie gimtosios kalbos grožį ir reikšmę žmogui ir tautai, apie gimtojo krašto gamtą, apie reikalą savo tėvynę mylėti ir ginti nuo priešų. Tai antologinio pobūdžio knyga, kurioje pro skaitytojo akis pradefiliuoja įvairiausių tautų ir epochų žymiausi poetai ir rašytojai, valstybininkai ir visuomenininkai, didieji savo tautų ir Tarybų Sąjungos patriotai. Knyga prasideda didžiosios rusų tautos, kaip didžiausios vadovaujančios Tarybų Sąjungos tautos, literatūra — ištraukomis iš genialiojo XII amžiaus epo „Giesmės apie Igorio žygį“. Toliau skaitytojai čia randa ištraukų iš didžiųjų rusų rašytojų — Lomonosovo, Deržavino, Puškino, Lermontovo, Gogolio, Tolstojaus ir kitų. Rusų tautos skyrius baigiamas įžymiuoju Spalio Revoliucijos epochos poetu V. Majakovskiu. Po rusų eina antroji Tarybų Sąjungos tauta, kuri šio karo metu, vokiškųjų grobikų užgrobta, iškentėjo didžiausias kančias ir į pergalę įnešė vieną didžiausių indėlių — ukrainiečių tauta. Ją šioje knygoje atstovauja įžymusis XVI amžiaus valstybininkas Bogdanas Chmelnickis, didysis ukrainiečių liaudies poetas Tarasas Ševčenko, Ivanas Franko ir kiti plačiai žinomi Ukrainos rašytojai. Po Ukrainos eina Baltarusija, per šį karą taip pat daug iškentėjusi, sugebėjusi sukurstyti vokiečiams baisią partizaninio karo ugnį, milžiniškas aukas sudėjusi šiam karui laimėti. Po baltarusių tuojau eina platus skyrius, sudarąs 15 didelių spaudos puslapių, skirtas lietuvių literatūrai. Skyrių pradeda ištrauka iš Gedimino laiško, Vilniaus pilyje 1324 m. rašyto popiežiaus pasiuntiniams — abatui Bernardui ir vyskupui Baltramiejui. Anotacijoje apie Gediminą pasakyta: „Gediminas — didysis Lietuvos kunigaikštis, Lietuvių - Rusų valstybės kūrėjas. Visus dvidešimt keturius savo kunigaikščiavimo metus Gediminas be perstogės kariavo prieš vokiškuosius šunis riterius, iš šių karų Lietuva sąjungoje su rusais, ukrainiečiais ir baltarusiais išėjo nugalėtoja. 1324 m. Gediminas pasiuntė pasiuntinius į Romą, pas popiežių Joaną XXII, su kaltinamuoju aktu prieš vokiečių ordinus“. Taip trumpai apibūdinamas šis vienas šviesiausių senosios Lietuvos valdovų, o toliau duodama tokia jo laiško ištrauka: „Niekur nėra didesnės nešlovės, prievartavimo, pardavikiškos dvasios, kaip kryžiuočiuose. Nėra tokio blogo darbo, kurio jie nebūtų padarę. …Praeitais metais pas mus buvo iš Jūsų krašto (Vokietijos) pasiuntiniai. Visiškai neverčiami jie su mumis sudarė taiką, — krikščionišku vardu sutvirtino priesaiką, bučiavo kryžių, bet savo priesaikos žodžio niekur neišlaikė. Mano pasiuntinius, kurie mano buvo pasiųsti patvirtinti taikos, užmušė, bet ir ne vien pasiuntinius, o ir daugelį kitų žmonių daug kartų nužudė. O kuriuos paima į nelaisvę, tuos laiko sunkiausiuose geležiniuose pančiuose. Jau daugiau nebetikiu jų priesaikomis“. Taip vienas didžiausių Lietuvos istorijos žmonių — didysis kunigaikštis Gediminas iš amžių rūko byloja paniekos ir pasmerkimo žodžius amžiniesiems mūsų tautos priešams. Toliau eina Vytautas Didysis. Apie jį šioje knygoje rašoma: „Vytautas — didysis Lietuvos kunigaikštis. Vytauto metu Lietuva pasiekė savo valstybinio galingumo viršūnę. Visą savo ilgą gyvenimą Vytautas kariavo su vokiškaisiais grobikais. Svarbiausias jo laimėjimas buvo Žalgirio pergalė, kur lietuvių, rusų, lenkų ir totorių kariuomenė į dulkes sutriuškino vokiečių kryžiuočių ordas“. Čia pat duodama ir ištrauka iš Vytauto laiško, rašyto 1420 m. imperatoriui Sigizmundui. „Žemaičių žemė, mūsų paveldėjimas ir tėvonystė pagal teisėtą palikimą iš protėvių ir tėvų mūsų, ją ir dabar tebevaldome. Ji yra ir amžiais buvo vieninga ir nedalyjama nuo Lietuvos žemės, nes ten viena kalba ir tie patys žmonės. …O jeigu Jūsų didybė panorės, su mumis ilgiems laikams sudaryti taiką, tai jums reikia suprasti, kad kryžiuočiai atėjūnai mūsų žemėje, atėję iš Vokietijos ir pavergę Prūsus, dabar nori mus, tikrus įpėdinius ir valdytojus, išgyvendinti iš mūsų žemės“. Mikalojus Daukša — žinomasis XVI a. lietuvių mokslininkas ir švietėjas, aistringas kovotojas dėl lietuvių kalbos ir lietuvių kultūros, kaip jis apibūdintas šioje knygoje, čia atstovaujamos, ilgoka ištrauka iš „Postilles Catholickos“ (1599 m.) prakalbos, iškeliančios reikalą — branginti savo tėvų ir protėvių kalbą. „Gimtoji kalba — vienybės motina, pilietiškumo tėvas ir valstybės sargas. Užmiršus kalbą, bus užmiršta ir santaika, ir vienybė, ir padorumas. Išnaikinus gimtąją kalbą, užges saulė danguje, dings tvarka žemėje, išnyks žmoniškas gyvenimas ir garbė“, — byloja šis garbingasis mūsų senovės švietėjas ir patriotas. Toliau duota nežinomo XVII a. poeto daina iš trisdešimtmetinio karo laikų, kada lietuviai, gelbėdamies nuo vokiškųjų grobikų priespaudos, iš Mažosios Lietuvos kėlėsi į Didžiąją Lietuvą. „Oi, vargas, vargas, nelaimė mūsų, Kas bus iš tėviškėlės?“— dainuoja nežinomas dainius apie lietuvių tautos dalį ištikusią tragediją. Kristijonas Donelaitis. „Stambiausias lietuvių poetas, nuostabios realistinės poemos „Metai“ autorius. Donelaitis savo kūryboje dainuoja lietuvių valstiečio „darbus ir dienas“ ir su neapykanta puola vokiškuosius grobikus, įsikūrusius Mažojoje Lietuvoje. Donelaičio poema išversta į keletą Europos kalbų“, — taip Donelaitis trumpais ryškiais bruožais pristatomas Tarybų Sąjungos skaitytojui. Donelaitis sveikina naująsias Tarybų Sąjungos skaitytojų kartas žinomu savo vasaros pasveikinimu: „Sveiks, svieteli margs, šventes [pavasario šventęs, Sveiks ir tu, žmogau, sulaukęs [vasarą mielą“. Tolimesnės ištraukos iš Donelaičio „Metų“ vaizduoja dvasinį lietuvių tautos pranašumą prieš barbarus vokiečius. Simanas Daukantas ištraukoje iš „Darbų senovės lietuvių ir žemaičių“ iškelia begalinę mūsų protėvių laisvės meilę ir atkaklumą, su kuriuo jie kovoja prieš amžinuosius savo priešus. Toje pat ištraukoje didysis mūsų istorikas pagarbina ir nuostabiąją lietuvių kalbą. Fromas Gužutis plaka kryžiuočius ištraukoje iš dramos „Vaidilutė“, o Antanas Vienažindys jautriais žodžiais išreiškia gilią, sūnišką meilę Lietuvai, jos gamtai — vėjui ir saulei. Įžymusis tautinio sąjūdžio veikėjas J. Basanavičius šioje knygoje atstovaujamas ištrauka iš garsiosios 1883 m. „Aušros“. Nr. 1 „Priekalbos“. „Kaip aušrai auštant nyksta ant žemės nakties tamsybės, o, kad taipjau prašvistų ir Lietuvos dvasia!“ — tokiu gražiu linkėjimu šis Lietuvos patriotas kreipiasi carizmo priespaudos sukaustytą lietuvių tautą. Petras Arminas, kuris čia klaidingai vadinamas „žinomu lietuvių publicistu“, atstovaujamas populiariąja savo daina „Tegul giria šlamščia, ūžia…“ Iš Vinco Kudirkos knygoje įdėtas posmas lietuvių tautos himno, nuostabiai gražiai ir tiksliai išverstas į rusų kalbą: „O, Litva, otčizna naša! Ty strana gerojev. Pustj synov tvoich na podvig vdochnovit byloje. Da sijajut na putiach im pravda i otvaga, I da budet trud ich slavnyj — rodinie na blago“ (vertė E. Levontin) „Maironis — didžiausias lietuvių poetas, — sakoma knygoje, — taip pat žinomas dramaturgas ir istorikas. Maironio poezija prisisunkusi meilės gimtajai žemei, liaudžiai ir lietuvių kalbai. Pykčiu ir neapykanta ji alsuoja prieš vokiškuosius grobikus, Lietuvos pavergėjus“. Posmu „Graži tu, mano brangi tėvynė“ prasideda ištraukos iš Maironio kūrybos. Čia duota keletas būdingiausių Maironio eilėraščių, giliausiai išreiškiančių jo taurų patriotizmą, jo tėvynės, gamtos meilę, jo tikėjimą pažanga ir šviesesne Lietuvos ateitimi. Pranas Vaičaitis antologijoje atstovaujamas savo žinomuoju eilėraščiu „Žalgirio kova“ (Oi, ūžia, švilpia blogas oras) ir „Yra šalis, kur upės teka“. Toliau rinkinyje randame ištraukų iš Vaižganto ir Janonio eilėraštį „Kelkis, Rusija!“ Iš gyvųjų poetų teduotos Liudo Giros straipsnio ir eilėraščių ištraukos (mat, pats rinkinys sudarytas taip, kad jame atstovaujama daugiausia senoji įvairių tautų literatūra ir tik retais atvejais duodama dar gyvų poetų kūrybos pavyzdžių). Mūsų rašytojų ištraukas į rusų kalbą kruopščiai išvertė I. Kaplanas, E. Levontinas, D. Brodskis, O. Rumeris, M. Zamachovskaja, A. Vladimirova, S. Mar ir K. Arseneva. Kiekvienas knygos skyrius papuoštas spalvotu atitinkamos tautos liaudies meno ornamentu. Lietuviškojo skyriaus medžiaga, kaip pažymėta knygų pradžioje, yra rinkta L. Giros ir A. Venclovos. Po lietuviškojo knygos skyriaus, kuriam, kaip minėjau, skirta net 15 puslapių, eina latvių skyrius (12 puslapių), estų skyrius (9 pusl.), karelų-suomių skyrius (1 pusl.), Azerbaidžano, gruzinų, armėnų, uzbekų, kazachų, kirgizų, turkmenų, tadžikų, Šiaurės Kaukazo, totorių, baškirų ir žydų literatūra. Knyga „Apie tėvynę“ — vienas įdomiausių paskutinio meto leidinių. Keliolikos tautų geriausi protai ir tauriausios širdys vienoje vietoje čia kalba apie tai, kas brangiausia kiekvienai tautai ir kiekvienam žmogui. Būdama išspausdinta rusiškai, ši knyga, išleista 25.000 egzempliorių tiražu, bus plačiai skaitoma visų Tarybų Sąjungos žmonių, kurie tik moka rusų kalbą, ir, be abejo, dar labiau stiprins tautų draugystę, į kurią atsimušė ir sudužo šimtai ligi dantų ginkluotų vokiškųjų divizijų. Ši knyga įvairių tautų žmonėms leis dar geriau pažinti viena kitą ir dar labiau branginti bendro socialistinės statybos darbo draugus, draugus bendroje kovoja dėl laisvės ir artimoje didžiojoje pergalėje.


DELIS, kovo 10 d. (TASS-ELTA). Delio radijo pranešimu, paskelbti rinkimų į pirmąsias 50 vietų Indijos parlamento liaudies rūmuose rezultatai. Vietos liaudies rūmuose pasiskirsto talp: Indijos nacionalinio kongreso partija - 42; liaudies socialistų partija – 2; komunistų partija - 1; nepriklausomieji - 5. Pendžabo, Andchros, Asamo ir Madchja Pradešo valstijose Indijos nacionalinio kongreso partija užsitikrino absoliutinę daugumą įstatymų leidžiamuosiuose susirinkimuose. Komunistų partija didžiausią laimėjimą pasiekė rinkimuose į Keralos valstijos įstatymų leidžiamąjį susirinkimą, kur ji iki šios dienos iškovojo 27 vietas. Indijos nacionalinis kongresas šios valstijos istatymų leidžiamajame susirinkime gavo 20 vietų.


Prekiautojai raginami nutraukti bado akcija

Premjeras Gediminas Vagnorius smulkiuosius prekiautojus ragina nutraukti bado akciją prie Seimo rūmų, o kai kuriuos politikus - neskatinti tokių protesto akcijų, kuriomis siekiama pažeisti teisinę santvarką ir įteisinti kontrabandos organizavimą. Pranešime spaudai rašoma, kad atsakomybė už tokių akcijų padarinius tenka organizatoriams ir juos remiantiems politikams. Teisinėje valstybėje visiškai nepriimtinos derybos su asmenimis, kurie savanaudiškiems reikalavimams tenkinti grasina žmonių sveikata ar net gyvybe. Pramonininkų konfederacija pasiryžusi būti tarpininke tarp Vyriausybės ir smulkiųjų prekiautojų. Mes siūlome abiem pusėms priimti kompromisinius sprendimus, nes pamažu ekonominiai reikalavimai virsta politiniais ir netrukus išaugs tokia siena, kurią bus labai sunku sugriauti, sako Pramonininkų konfederacijos prezidentas Bronislovas Lubys. Visiškai pritardami Vyriausybės siekiams įvesti teisėtus reikalavimus, nesutinkame su tuo, kad Vyriausybė nori įvesti tvarką tik vienoje vietoje. Vienodai griežta tvarka turi būti įvesta ir kitose srityse, pabrėžė konfederacijos vadovas. Pasak jo, smulkieji patentininkai, kaip ir pramonininkai, yra prieš kontrabandinių prekių įvežimą į Lietuvą. Tačiau turi būti sugriežtintas muitinių darbas bei supaprastinta buhalterinė apskaita. Gindami gamintojų interesus pramonininkai pasirengę padėti smulkiesiems prekiautojams išsikovoti supaprastintą apskaitą, kad būtų įteisinta tvarka, kai nebereikės samdyti buhalterių. Smulkieji prekiautojai turi pirmieji nusileisti, nes civilizuota prekybos tvarka vis tiek bus įvesta, mano B. Lubys, įsitikinęs, jog abiem pusėms pavyks pasiekti kompromisą. Pirmadienį pradės darbą darbo grupė smulkiųjų prekiautojų reikalavimams juridizuoti. Grupėje smulkiųjų prekiautojų reikalavimams juridizuoti dirbs 12 įvairių Seimo frakcijų narių, smulkiųjų verslininkų bado akcijos dalyviai į ją siunčia tris savo atstovus. Grupės koordinatorius Seimo vicepirmininkas R. Ozolas kreipėsi į G. Vagnorių, prašydamas deleguoti į darbo grupę Muitinės departamento, Finansų ministerijos, Mokesčių inspekcijos ir Teisingumo ministerijos atstovus. Darbo grupė ketina svarstyti patentininkų statuso suteikimo tik smulkiesiems prekiautojams klausimą, kriterijus, pagal kuriuos patentininkai bus diferencijuojami. Sutvarkius smulkiųjų prekiautojų statusą, bus parengtas specialus dokumentas, reglamentuojantis patentininkų tarpusavio prekybą. Be to, darbo grupė nagrinės prekybos dokumentų supaprastinimo dalykus. Vyriausybės kancleris Kęstutis Čilinskas pareiškė, jog Vyriausybė nedeleguos savo atstovų į Seimo sudarytą darbo grupę. Vyriausybė laikosi nuomonės, jog negalima derybomis skatinti akcijų, kurių organizatoriai stato į pavojų žmonių gyvybę ir sveikatą. Tokias derybas Vyriausybės kancleris prilygino deryboms su įkaitų pagrobėjais, kurių reikalavimų netenkina nė viena teisinė valstybė. “Niekada netenkinami per prievartą keliami nei ekonominiai, nei politiniai reikalavimai”, - pabrėžė K. Čilinskas. Vidaus reikalų ministras S. Šedbaras Vilniaus miesto merui R. Paksui ir Lietuvos Respublikos Vyriausybės atstovui Vilniaus apskrityje G. Jakimavičiui išsiuntė raštus, kuriuose informuoja, kad, vadovaujantis Lietuvos Respublikos Susirinkimo įstatymo 14 straipsniu, bado akcija prie Seimo rūmų negali būti tęsiama. Ministras primena, kad Vilniaus m. savivaldybės išduoto leidimo šiai akcijai rengti terminas šiandien baigiasi, ir mano, kad jos negalima pratęsti, nes tolesnė akcijos eiga dėl šalčių gali dar labiau pakenkti dalyvių sveikatai.


Ką ir kaip dirba Vytauto Didžiojo komitetas

— Kaip bus apibūdinti Vytauto Didžiojo žygiai? — Vytauto Didžiojo žygiai ir jų reikšmė mūsų tautai bus apibūdinami iškilmėse atitinkamomis eisenomis su gyvaisiais paveikslais, prakalbomis, paskaitomis ir vaidinimais. Daugiau jo žygiai bus apibūdinti paskaitomis, kurios nuo praeitų metų prof. Yčo kas mėnesis skaitomos iš radiofono, ir mokyklų mokytojų šiais metais skaitomos visoje Lietuvoje. Be to, mūsų studentija, moksleivija ir mokytojai pakviesti, laike šių mokslo metų atostogų, savo gyvenamose vietose, ruošti paskaitas apie Vytautą Didįjį, jo žygius ir jų reikšmę Lietuvai. Be abejo, vienų paskaitų neužteks, bus išleista rašytų veikalų ir populiarių knygučių. Švietimo ministerija išleidžia Čekoslovakų rašytojo Pfitznerio veikalą „Grosfürst Witold von Litauen als Staatsmann“. Komitetas leidžia L. Giros paruoštą knygutę „Kuo buvo Lietuvai Vytautas Didysis“, kuri bus platinama parodos metu ir per Komiteto skyrius. Vėliau Komitetas išleis prof. Jonyno ruošiamą mokslo veikalą apie Vytautą Didijį. — Kokiomis priemonėmis bus įamžinama Vytauto Didžiojo atminimas? — Šių metų iškilmės ir laike jų rengiamos paskaitos, vaidinimai, koncertai ilgesniam ar trumpesniam laikui pasiliks žmonių atmintyje. Juo iškilmės bus įspūdingesnės, juo žmonės jas ilgiaus minės ir atsimins patį Vytautą Didįjį. Daugiausia Vytauto Didžiojo vardą įamžinti gali literatūra; tuo tarpu tinkamos literatūros neturime bet komitetas pradėjo ja šiais metais rūpintis. Jei būtų pasirūpinta anksčiau, žymesnių literatūros veikalų būtų sulaukta ir šiais metais. Dabar jie pasirodys netolimoje ateity, gal būt tuomet, kai pradės žmonės užmiršti šių metų iškilmes. Jie bus pasekmė Vytauto Didžiojo Komiteto skelbtų konkursų. Šiais metais bus išleista popuiiari knygutė ir kaimo scenai pritaikinti teatraliniai veikalėliai. Be abejo bus ir atskirų asmenų išleista momentui pritaikintų veikalų. Be to, komitetas išleido Vytauto Didžiojo portretus, medaljonus ir atvirukus, kurie platinami mūsų visuomenėje ir gali suvaidinti svarbų vaidmenį įamžinant Vytauto Didžiojo vardą. Šių visų, o labiausiai literatūros darbų maža Vytauto Didžiojo vardą įamžinti, bet komitetas daugiau šioje srityje negali ką nors daryti, nes trūksta lėšų, kurios labiausiai reikalingos paminklo statymui. — Kokie paminklai bus pastatyti Vytauto Didžiojo garbei? — Visi suminėti Vytauto Didžiojo atvaizdai portretuose ir medaliuose, atvirukai ir literatūros leidiniai galima pavadinti paminklais, nes jie ilgesnį ar trumpesnį laiką primins žmonėms Vytautą Didįjį. Bet bus pastatyta ir kitos rūšies paminklų. Provincijoje keleto komiteto skyrių iniciatyva jau statomi Vytautui Didžiajam paminklai. Daug tokių paminklų provincijoje nebus statoma, nes komitetas nusistatęs statyti Vytauto Didžiojo garbei vieną žymų, vertingą paminklą — Jo vardo muziejų Kaune. Kauno miesto valdyba jau perdavė Komitetui muziejaus reikalu medžiagą, kuri buvo surinkta šių metų pradžioje skelbto konkurso proga, kurį miesto valdyba buvo paskelbusi, norėdama dabartinio Karo muziejaus vietoje statyti Vytauto Didžiojo vardo muziejų. Komitetas, susipažinęs su šia medžiaga, rado, kad reikia iš naujo persvarstyti muziejaus statymo klausimą ir numatyti muziejaus statymui vietą, bei statomo muziejaus charakterį. Dabar speciajali muziejininkų ir architektų — dailininkų komisija nuodugniai nagrinėja tuos techniškus ir architektūrinius reikalavimus, kurie kyla aikštėn, jungiant vienuosna rūmuosna keletą muziejų. Šiai komisijai baigus paruošiamuosius darbus, bus galutinai nustatyta muziejui statyti vieta ir išspręsti klausimai susiję su šio muziejaus statymu. Ne mažesnės reikšmės, kaip muziejus, mūsų kultūriniame gyvenime turės VYTAUTO DIDŽIOJO VARDO TAUTOS KULTŪROS FONDAS, steigiamas tikslu kelti Lietuvos kultūrą ir remti visuomenės iniciatyvą kultūros darbe. Komitetas apsvarstys fondo steigimo įstatymo projektą, kurį priėmęs patieks vyriausybei. — Iš kur bus imama lėšos komiteto numatytiems darbams? — Komiteto darbams reikalingos lėšos susidarys iš visuomenės aukų ir vyriausybės asignuotų sumų. Aukos visoje Lietuvoje renkama įvairiais būdais: rinkliavomis, platinant Komiteto leidinius, (portretus, medaljonus, knygeles), ruošiant vakarus, koncertus, loterijas. Tokiu būdu per šiuos metus numatoma surinkti kelioliką šimtų tūkstančių litų. Be to, nemaža aukų sudės ir mūsų valdininkija, iš kurios per šiuos metus apytikriai numatoma gauti aukų apie pusę milijono litų. Pinigai Komitetui reikalingi muziejui statyti ir įvairioms smulkioms Komiteto išlaidoms, kurias sudaro kanceliarijos ir samdomos trijų asmenų administracijos išlaikymo išlaidos. Bet visos sudedamos aukos daugiausia eis muziejui statyti. Kanceliarijos ir administracijos išlaidas padengia pati vyriausybė, kuri taip pat nemaža suma parems ir muziejaus statymą. Išlaidos reikalingos iškilmėms bus padengiamos pačių jose dalyvaujančių organizacijų. — Kaip visuomenė prisideda prie Vytauto Didžiojo minėjimo? — Kaip visuomenė prisideda prie šių sukaktuvių minėjimo, matyt iš komiteto ir jo skyrių sudėties bei komiteto darbų. Komitetas sudarytas iš vyriausybės skirto pirmininko, 5 vyriausybės skirtų ir 5 organizacijų rinktų narių, komiteto tarybos, kurion įeina buvusio vyriausio Vytauto Didžiojo komiteto nariai, iždo ir kitos sekcijos, sudarytos iš įvairių visuomeninių organizacijų atstovų. Provincijoje yra įsteigta 276 skyriai ir dar steigiama daugiau. Anksčiau skyriai veikė savo iniciatyva — dabar jų darbas tvarkomas išleista instrukcija, kuria nustatyta, kad į skyrius turi įeiti visų visuomenės organizacijų atstovai. Visi skyriai, į kuriuos dar nebuvo įėję visuomeninių organizacijų atstovai, savo sudėtį papildo ir tvarkosi instrukcijoje duotais nurodymais. Po p. ministerio pranešimo, iškilo keletas dar naujų klausimų: — Kaip yra su komiteto išlaidų apyskaitomis? Nesant apyskaitų, visuomenėj atsiranda gandų apie neva netikslų pinigų naudojimą, o tai neigiamai atsiliepia į aukų gausingumą. Apyskaitos be abejo reikalingos. Lig šiol buvo pranešinėjama tik pajamos. Tikslias apyskaitas galima bus duoti tik dabar, kada komiteto skyriai jau tvarkosi vienodai, pagal instrukciją. Visų komiteto padarytų išlaidų reikalingumas neabejotinas. Atvirukai, medaliai, literatūra yra savo rūšies paminklai, o be to, juos išplatinus, padarytos išlaidos komitetui grįš keleriopai. Šiaip jau jokiems pašaliniams dalykams komitetas Tautos muziejui renkamų aukų neeikvoja. — O kaip gi su komiteto parama dainų dienai ir paviljonu parodoj, kuris yra laikinas, bet statomas mūrinis ? — Dainų dieną Vytauto D. komitetas remia tik moraliai. Materialiai remia švietimo ministerija, su kuria, žinoma, komitetas veikia kontakte. O paviljonui parodoje statyti, nors dėl jo reikalingumo ir neturėtų būti abejonių, lėšų iš Vytauto D. Fondo nė kiek nepaimta. Jam buvo specialiai rinktos lėšos ir čia labai daug prisidėjo mūsų pramonininkai (Pinigais ir medžiaga suaukota apie 29.000 litu). Mūrinis paviljonas geriau atrodys ir šitokio maštabo statyboj tekaštuoja apie 8% brangiau už medinį. Po parodos ši paviljoną galima bus parduoti ir pinigai už jį gauti, nors ir nebuvo išimti iš Vytauto D. Fondo, vis dėlto į jį įeis. — O kaip su eksponatais? Sako, kad į tą paviljoną nebūsią ko dėti… — Paroda jau čia pat — prašom ateiti, ten pamatysite, kiek tie gandai teisingi… — Kaip skyriai lėšas tvarko? — Pagal instrukciją, skyriai 90% surinktų aukų siunčia į fondą, o 10% gali sunaudoti vietos reikalams — susirašinėjimui ir iškilmėms rengti. Išimtis padaryta tik Klaipėdos kraštui. Kadangi manoma daug daugiau surinkti tuo atveju, jei pinigai bus naudojami ten pat vietoj, bet iš antros pusės nenorima, kad Klaipėdos kraštas visiškai išsiskirtų ir neprisidėtų prie bendrojo visos Lietuvos statomo paminklo, susitarta, kad 10% aukų eis į centrą, o už 90% bus įsteigta kokia nors kultūrinė įstaiga Klaipėdos krašte. — Kodėl nekovojama su blogos valios žmonėmis, kurie išnaudodami Vytauto D. vardą apgaudinėja žmones rinkdami visokius skelbimus ir aukas, net šantažuodami? — Vytauto Didžiojo komitetas savo įgaliotiems asmenims yra išdavęs tam tikrus pažymėjimus. Yra buvę keletas tokių atsitikimų, kur aukotojai buvo apgauti, bet tai įvyko dėl nereikalingo mandagumo — nepasiteirauta įgaliojimo. Todėl iš aukų rinkėjų, jei tik jų asmeniškai nepažįsta, aukotojai būtinai turi reikalauti pažymėjimų. Per didelis mandagumas (reikalauti pažymėjimo, pagaliau, visai nėra nemandagu) tik padeda nesąžiningiems žmonėms išnaudoti ir profanuoti Vytauto Didžiojo vardą, todėl ji gerbdami aukotojai turėtų būti pakankamai atsargūs, kad savo perdėtu pasitikėjimu neprisidėtų prie to gerbiamo vardo niekinimo. Nesant daugiau paklausimų, p. ministeris paprašė spaudos atstovus supažindinti su komiteto darbais visuomenę ir atsisveikino. Iš savo pusės skaitytojus prašome šias žinias apie Vytauto pagerbimą paskleisti ko plačiausiai.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

VARŠUVA, III. 14 d. (TASS). Ryšium su Lenkijos Jungtinės Darbininkų partijos Centro Komiteto Pirmojo sekretoriaus draugo Boleslavo Bieruto mirtimi LJDP Centro Komitetas, Lenkijos Liaudies Respublikos Valstybės Taryba ir Ministrų Taryba nutarė paskelbti visoje šalyje kovo 13, 14, 15 ir 16 dienas gedulo dienomis.


Pereitą sekmadienį Vilniuj buvo atidaryta vad. antra šiaurės mugė. Savo eksponatų kiekiu ir lankytojų skaičium ji yra daug menkesnė, kaip prieš porą metų buvusi mugė. Mugėj plevėsuoja dvi svetimų valstybių vėliavos, estų ir latvių, tačiau tik kaipo dekoracijos, nes jų eksponatų labai maža. Yra tik estų kioskas, o latvių negalima surasti. „Vilniaus Rytojus” praneša, kad žymią daugumą eksponatų mugėj yra išstatę žydai. Mugės proga invalidų sąjungos užsakymu, dailininkė Rauba padirbino medalį su lenkų ereliu. Prie erelio nežinia kuriems tikslams prilipdyti Gedimino stulpai. Dėl to „Vilniaus Rytojus” rašo: „Iki šiol kai kurie lenkai mėgsta šalia erelio vartoti Vytį, bet šiuo žygiu siekė dar anksčiau į Lietuvos praeitį ir su ereliu sulipdė Gedimino stulpus. Žinoma, invalidai nė kiek nenusimano apie istoriją, o artistė gal ir tiek nežino, tad kodėl nepafantazijuoti. Tik keista, kad visi laikraščiai tą medalį pavadino labai gražiu, kadangi lenkų erelis sujungtas su Jogailų herbu. Kokių Jogailų? Ką Jogaila turi bendro su Gedimino stulpais? Čia yra atvira klasta ir žmonių klaidinimas. Argi dar iki šiolei neįsitikinta, kad lipdyk nelipdyk, o vis tiek nesiklijuoja.


Šiais Vytauto Didžiojo metais nemažas Amerikos lietuvių skaičius atvyko Lietuvon. Keli iš jų atvažiavo nuolatos apsigyventi Lietuvoje, kiti pasižiūrėti patirti gyvenimo sąlygas ir galimumus grįžti, o dauguma jau rengiasi važiuoti atgal. Šaulių Sąjunga visus atvykstančius sutinka ir priima, todėl Šaulių Sąjungai labai svarbu yra žinoti, kokių įspūdžių mūsų broliai įgijo viešėdami Lietuvoje, kokių patyrė netikslumų bei trūkumų, kaip praleido laiką Lietuvoje ir kit. Šiais klausimais taip pat įdomaujasi ir platesnioji visuomenė, bet Šaulių Sajunga, deja, negali pilnai atsakyti. Be to labai svarbu yra išaiškinti Amerikos lietuvių grįžimo Lietuvon galimumus, ką galima geriausiai atlikti bendruose pasikalbėjimuose, todėl Šaulių Sąjunga š. m. rugsėjo m. 9 ir 10 dienomis kviečia visus Amerikos lietuvių ekskursijų vadovus, organizacijų atstovus, spaudos bendradarbius ir bendrai visus, kurie dar vieši Lietuvoje tomis dienomis dalyvauti ruošiamam pasitarime. Rugsėjo mėn. 8 d. yra Tautos šventė ir iškilmingiausia šventė Vytauto Didžiojo garbei. Šios šventės metu Kaune įvyks didelis kariuomenės paradas, iškilminga eisena ir vakare Vytauto kalne misterija „Vytauto Žemė“, mes tikime, kad į šią šventę suvažiuos amerikiečiai į Kauną ir pasiliks 2 dienoms Kaune. Šaulių Sąjunga kviečia apie savo sutikimą dalyvauti pasikalbėjime pranešti Šaulių Sajungai išanksto, laišku, telefonu arba asmeniniai, kaip kam patogiau. Jei ir kas išanksto pranešti negalės, tai visi rugsėjo mėn. 9 d. 10 val. prašomi susirinkti Šaulių Sąjungos salėje. Susirinkimo programoje numatyta, pasikalbėjimai — pasitarimai, lankymas žymesnių Kauno pramonės įstaigų, dalyvavimas Karo Muziejaus vakarinėse vėliavos nuleidimo iškilmėse ir atsisveikinimo arbatėlė. Kadangi Šaulių Sąjunga negali visų asmeniniais kvietimais pakviesti, tai tiki, kad į šį jos kreipimąsi mūsųu broliai atsilieps ir kas galės dalyvaus. Be Šaulių Sąjungos atstovų, šiame pasitarime dalyvaus taip pat ir Vilniui Vaduoti Sajungos centro komiteto atstovai. Šaulių Sajunga kvies spaudos atstovus ir žymesnius visuomenės veikėjus ir t. t.


Brangusis drauge Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininke! Brangūs draugai! Dėkoju Jums už bičiuliškus žodžius, kuriais čia draugas Pirmininkas kreipėsi į mus. Mes atvažiavome į Tarybų Sąjungą po to, kai bendras darbas ir bendradarbiavimas per praeitus metus davė savo rezultatų. Visa tai, kas buvo anksčiau tarp mūsų, netolimoje praeityje, buvo sudaryta dirbtinai, be mūsų tautų kaltės ir noro. Dabar mes, mano draugai ir aš, susitikome su jūsų liaudimi, kuri mus visur, pradedant nuo jūsų šalies sienų, nuoširdžiai ir draugiškai priėmė. Mes atvažiavome į jūsų šalį ne tik mūsų bendradarbiavimo išplėsti, bet ir todėl, kad tai atitinka mūsų užsienio politikos principus bendradarbiauti su visomis tautomis. Mes todėl ir atvažiavome į šią didžiąją šalį, kuri sudėjo didžiules aukas ir nešė pagrindinę Antrojo pasaulinio karo naštą ir kartu su kitais sąjungininkais pergalingai jį baigė. Aš galiu pasakyti, kad mums nebuvo sunku rasti bendrą kalbą su šios didžiosios šalies vadovais. Nebuvo klausimo, kuriuo mes negalėtume rasti bendros kalbos, ypač tais atvejais, kai reikalas lietė musu šalies nepriklausomybę ir mūsų užsienio politikos nepriklausomybę. Mes patyrėme, kad Tarybų Sąjungos vadovai visiškai supranta Jugoslaviją, ir aš esu įsitikinęs, kad mūsų pasikalbėjimai čia taip pat bus ir didelis indėlis į taiką. Mes viliamės ir tikime, kad ateis toks laikas, kai tarptautinės problemos nebus sprendžiamos jėga, naudojant ginklą, o tik taikingomis derybomis. Mes taip pat tikimės, kad ir kitų šalių vadovaujantieji žmonės labiau naudosis asmeniškais kontaktais ir tokiais savitarpio apsilankymais. Keliu šį tostą už didžiąją Tarybų Sąjungą, už taikos visame pasaulyje stiprinimą, už didžiąją tarybinę liaudį! Savo kalbos pabaigoje Prezidentas Tito kartu pakėlė tostą ir už visus dalyvaujančius svečius, kurių tarpe buvo ir diplomatinio korpuso atstovai. Priėmimas praėjo nuoširdžiai ir draugiškai. Jo dalyviams buvo surengtas didelis koncertas.


Lietuvių Tauta Didžiajam Tautų Vadui draugui STALINUI

Brangus ir mylimas draugas Stalinai! Tarybų valdžios įsikūrimo Lietuvoje 5-tųjų metinių dieną lietuvių tauta savo pirmąjį begalinio dėkingumo, meilės ir sveikinimo žodį siunčia Jums, mūsų mylimasis mokytojau, vade ir išvaduotojau. Mes laimingi, kad 5-tąsias tarybų valdžios įsikūrimo Lietuvoje metines švenčiame didžiausio tarybų valstybės triumfo dienomis, po pasaulinės istorinės pergalės, kurią iškovojo mūsų didžioji tarybinė Tėvynė prieš vokiškuosius fašistinius grobikus, pikčiausius visos žmonijos priešus. 1940-tųjų metų liepos 21 dieną, kurią Liaudies Seimas paskelbė Lietuvoje tarybų valdžią ir priėmė deklaraciją dėl Tarybų Lietuvos įsijungimo į Tarybų Sąjungos respublikų šeimą, amžiams įeis į lietuvių tautos istoriją. Amžinai garbins lietuvių tauta šią dieną, kaip pradžią naujos gadynės lietuvių tautos gyvenime. Šią dieną buvo įgyvendintos nuo seno lietuvių tautos puoselėtosios viltys, svajonės apie lietuvių tautos laisvę ir nepriklausomybę, dėl kurių ilgus amžius kovojo, kentėjo ir aukojosi geriausieji mūsų gimtosios Lietuvos sūnūs ir dukros. Derlinga Lietuvos žemė, darbštus Lietuvos valstietis, bet kietas vargas ir skurdas niekad neišleido jo iš savo plėšrių nagų. Lietuvių tauta nebuvo savo žemės šeimininkė. Svetimšaliai pavergėjai – vokiškieji šunriteriai, lenkiškieji ponai, caro satrapai ir „savi“ išnaudotojai — buožės, dvarininkai, fabrikantai, pirkliai — plėšė liaudį ir grobė jos darbo vaisius. Vadinamoji „nepriklausomoji“ Lietuva buvo žaisliukas imperialistinių valstybių rankose ir visiškai priklausė nuo jų įgeidžių. Lenkiškieji dvarininkai užgrobė senąją Lietuvos sostinę Vilnių, hitleriniai banditai atplėšė nuo Lietuvos vienintelį išėjimą į jūrą — Klaipėdą. Buožinė buržuazinė Lietuva buvo rojus buožėms, dvarininkams, spekuliantams, išnaudotojams, smetoniniams stambiems valdininkams, bet pragaras darbininkams ir valstiečiams. Ant kruvino darbo žmonių prakaito miestuose augo puošnūs rūmai, bet darbininkas ir valstietis skurdo ankštose ir purvinose lūšnose. Už valiutą, įgytą žiauriausiai išnaudojant darbininkus ir valstiečius, dvarininkai, pirkliai ir fabrikantai gabenosi iš užsienio papuošalus ir prabangos dalykus, o valstietis vis labiau įsiraizgydavo į svetimųjų ir vietinių vorų pinkles. Ižymieji lietuvių tautos poetai ir kūrėjai Poška, Strazdelis, Duonelaitis, Žemaitė, Maironis, Janonis sukūrė nemirtingų literatūros ir meno kūrinių, bet plačiosioms liaudies masėms kelias į tautinę ir visos žmonijos kultūrą buvo uždarytas. Štai kodėl su tokiu džiaugsmu lietuvių tauta sutiko fašizmo nuvertimą 1940-jų metų birželio mėnesį. Tautos vieningumas pasireiškė per Liaudies Seimo rinkimus, kada rinkimuose dalyvavo 95,51% rinkėjų, o už Lietuvos Darbo Sąjungos kandidatus pasisakė 99,19%. Didžia visos tautos švente tapo 1940-jų metų liepos 21-ji diena, tarybų valdžios paskelbimo diena. Griuvo buržuazijos diktatūra, kuri rėmėsi karininkų smurtu ir hitlerinės Vokietijos parama. Mūsų tautos gyvenime prasidėjo nauja socialistinės santvarkos gadynė, stalininė naujo šviesaus gyvenimo kūrybos gadynė. Galingosios Tarybų Sąjungos, lygiateisių broliškų tautų sąjungos, šeimoje lietuvių tauta pirmą kartą įgijo visišką valstybinį savarankiškumą ir nepriklausomybę. Fašistinės diktatūros metu netekę paprasčiausių politinių teisių ir laisvės, Lietuvos darbo žmonės tarybų valdžios buvo pastatyti prie valstybės vairo. Pirmą kartą per visą savo istoriją tauta pasidarė savo likimo šeimininku ir gimtosios žemės suvereniniu valdovu. Tarybų valdžia išvadavo Lietuvos darbininkus iš amžinos vergovės, iš „savų“ ir svetimų kapitalistų jungo, perduodama į jų rankas visas gamybos priemones, sugrąžindama jiems gėrybes, gobšiųjų fabrikantų, pirklių, bankininkų prisiplėštas. Per trumpą laiką Lietuvoje buvo visiškai likviduotas nedarbas, ilgus metus buvęs baisia darbininkų klasės rykšte. Pramonės gamyba atskirose šakose išaugo trigubai. Tarybų valdžia ėmėsi įgyvendinti plačią šalies industrializacijos programą. Per amžius Lietuvos valstietis kovojo dėl žemės, gynė savo žemę maitintoją nuo caro satrapų, nuo dvarininkų, nuo smetoninių spekuliantų, nuo buožių. Liaudies Seimas paskelbė žemę tautos, valstybės nuosavybe. Vienu smūgiu buvo panaikintos feodalizmo liekanos Lietuvos kaime. Nuo šiol ir amžinai žemė buvo atiduota tam, kas ją dirbo — darbo valstiečiams. Tarybų valdžia atskleidė lietuvių tautai plačius akiračius vystyti savo kultūrai, tautinei pagal formą, socialistinei pagal turinį. Visose gyvenimo srityse tarybų valdžia per nedaugelį mėnesių padarė gilių pakeitimų, praskynusių tautos masėms kelią į naują, laimingą gyvenimą. Bet šią audringą naujojo gyvenimo kūrybą nutraukė žvėriškas hitlerinių gaujų užpuolimas. Niekada nepamiršime tų baisių dienų ir naktų, kai 1941 metų birželio mėnesį fašistiniai grobikai bombardavo mūsų taikius miestus ir kaimus. Negalima pamiršti Panerių, kur hitleriniai budeliai nužudė šimtą tūkstančių mūsų piliečių, Kauno mirties fortų, tūkstančių ir dešimtų tūkstančių aukų, hitlerinių žmogėdrų nužudytų Alytaus, Kretingos, Ukmergės, Marijampolės, Utenos, Trakų, Panevėžio apylinkėse ir kitose vietose. Daugiau kaip 400 tūkstančių Tarybų Lietuvos visų tautybių piliečių — lietuvių, žydų, rusų, lenkų — ir apie 160 tūkstančių tarybinių karo belaisvių nužudė ir nukankino hitleriniai žmogžudžiai Lietuvoje. Hitleriniai žvėrys metė kūdikius į liepsną Pirčiupio kaime, šaudė ištisus vaikų namus, žudė bejėgius senelius ir invalidus iš prieglaudų. Masiškai žudydami Lietuvos žmones, hitlerininkai tūkstančius Lietuvos jaunuolių ir merginų vežė į katorgą ir pražūtį į Vokietiją. Lietuvos valstiečiai buvo išvaromi iš ūkių, o į jų vietas atvažiuodavo tūkstančiai kolonistų vokiečių. Vokiškieji grobikai į Lietuvą atėjo su neslepiamu tikslu pavergti ir išnaikinti lietuvių tautą ir ant jos kaulų sukurti vokiškąją provinciją. Ne veltui jau nuo pirmųjų okupacijos mėnesių vokiškieji fašistai panaikino bet kokį Lietuvos valstybingumą ir pavertė ją vokiškos „Ostlando“ kolonijos provincija. Hitlerininkai norėjo paklupdyti lietuvių tautą, stengėsi sumulkinti ją šlykščia ir melaginga propaganda, kurią skleidė savo samdinių lietuviškai vokiškų nacionalistų padedami. Tačiau gyva ir stipri buvo laisvę pamilusios lietuvių tautos Žalgirio dvasia. Gyvas buvo atminimas senovės Lietuvos didvyrių Mindaugo, Gedimino, Kęstučio, Vytauto, triuškinusių vokiškuosius grobikus kryžiuočius. Iš amžių glūdumos skaisčia šviesa žėrėjo Margirio žygis. Vokiškųjų riterių apsuptas jis iki paskutiniųjų kovojo ir šoko į laužą su savo šeima ir artimaisiais, kad tik nereikėtų gyvam pasiduoti vokiečiams. Praeities žygius atgaivindamas Lietuvos TSR liaudies poetas Liudas Gira 1941 metais rašė: Kaip kad tuomet su Lietuva Rikiavos rusai, lenkai, čekai. Totoriai, — šiandien irgi, va, Jų nė vieni neatsilieka. Visus žavėdamas narsa, Nū rusas laiko pirmą barą. Su juo TSRS visa Kasdien drąsos stebuklus daro. Už Vilnių, Kauną, už Šiaulius, Už mūs sudegintas sodybas! Minės teutonas šimtmečius kelius, Koks prakeikimas ties juo kybo! Į šventą kovą prieš amžinąjį priešą — vokiškuosius grobikus pakilo lietuvių tauta. Valstiečiai, nepaisydami sušaudymų, nedavė žemės ūkio produktų vokiškiesiems okupantams. Lietuvos darbininkai kovojo prieš okupantus kenkimais ir diversijomis. Visiškai sužlugo vokiškųjų grobikų mėginimai sumobilizuoti lietuvius į savo kariuomenę. Nepaisant grasinimų ir teroro, nepaisant lietuviškai vokiškųjų nacionalistų įtikinėjimų ir melo, lietuvių jaunimas slapstėsi nuo vokiškųjų mobilizacijų. Vokiškiesiems grobikams atkakliai priešinosi Lietuvos darbo inteligentija, ir už tai keršydami vokiečiai uždarė Lietuvos universitetus ir daugelį kitų mokslo įstaigų, o šimtus lietuvių mokslininkų, rašytojų, mokytojų ir kitų inteligentų uždarė į koncentracijos stovyklas, kuriose jie buvo mušami, kankinami ir žudomi. Narsiai prieš vokiškuosius grobikus kovėsi didvyriškieji Lietuvos partizanai, kuriems padėjo ir kuriuos rėmė plačiosios tautos masės. Po visą Lietuvą ir toli už jos ribų aidėjo „Žalgirio“, „Vilniaus“, „Margirio“, „Kestučio“, „Už Tėvynę“, „Adomo Mickevičiaus“, „Žemaitės“, „Vytauto“ ir kitų partizanų būrių žygių garsas. Partizanas Urbonavičius - Kurmelis pats ir drauge su savo būriu sunaikino 37 vokiečių ešelonus. Mylimas ir plačiai žinomas yra vokiečių nukankintosios lietuvaitės partizanės Tarybų Sąjungos Didvyrės Marijos Melnikaitės vardas. Daug tokių narsių merginų iškilo iš Tarybų Lietuvos darbo žmonių tarpo. Viena jų geležinkeliečio duktė Marytė Margytė, moksleivė. Iš viso metus ji tepažino tarybų valdžią. Tačiau pamatė ir suprato, koks šviesus kelias atsiskleidžia prieš ją, jos draugus ir visus Lietuvos darbo žmones. Margytė stojo su ginklu rankoje laisvės ginti. Priešai sugavo narsią mergaitę, tyčiojos ir kankino ją. Žūdama ji sušuko: „Tegyvuoja tarybinė Tėvynė, tegyvuoja Stalinas“. Tik menka niekingų išsigimėlių ir išdavikų saujelė pardavė savo garbę ir sąžinę vokiškiesiems grobikams, padėjo hitleriniams budeliams pavergti Lietuvą, naikinti lietuvių tautą. Išdavikai kubiliūnai, pyragiai ir kiti bandė melu ir apgaule sugriauti lietuvių tautos vienybę kovoje prieš vokiškuosius grobikus, palaužti lietuvių tautos pasipriešinimo dvasią. Tačiau ko nepavyko pasiekti vokiškiesiems okupantams smurtu ir prievarta, nepavyko pasiekti ir jų pagalbininkams lietuviškai vokiškiesiems nacionalistams klasta ir apgaule. Narsiai ir atkakliai kovojo lietuvių tauta prieš vokiškuosius grobikus, pagal savo jėgas dalyvaudama kovoje prieš niekšiškąjį priešą. Šioje kovoje prieš vokiškuosius grobikus lietuvių tautą stiprino įsitikinimas, jog jai suteiks visišką paramą broliškosios tarybinės tautos priešakyje su didžiąja rusų tauta, įsitikinimas, jog brangusis Stalinas nepaliks nei pėdos tarybinės žemės po vokiškųjų grobikų jungu. Regiu ir vėl Galingus Kremliaus bokštus: Ten rymo Stalino šviesi galva. Tik paskutinės Pergalės betrokštu, Kovingoji Maskva! (Salomėja Nėris) Lietuvos žmonės kalbėjo — saulė teka iš rytų, iš ten ateis laisvė ir laimė. Mes tvirtai pažinojome Tarybų Sąjungos tautų stalininės draugystės jėgą. Daugelis tūkstančių Lietuvos žmonių išėjo į rytus. Savo didvyrišku darbu broliškosiose respublikose jie prisidėjo prie gimtosios žemės išvadavimo nuo vokiškųjų fašistinių grobikų. Puikius puslapius į lietuvių tautos istoriją įrašė Lietuviškoji Šaulių Raudonosios Vėliavos Klaipėdos divizija. Prie Oriolo stojo į mūšį lietuviškoji divizija. Atkakliose kovose grūdinosi mūsų kariai ir karininkai, mokėsi stalininės kovos taktikos, mokėsi staliniškai mušti priešą. Lietuvių kariai, petys į petį su rusais, ukrainiečiais, baltarusiais, gruzinais ir visomis Tarybų Sąjungos tautomis nuėjo garbingą kovų kelią. 1944-jų metų liepos mėnesį jie atnešė į gimtąją Lietuvą garbe apgaubtas savo vėliavas. Ne kartą mūsų tauta sujaudinta klausėsi Jūsų, draugas Stalinai, įsakymų, kuriuose kartu su kitais Raudonosios Armijos junginiais už sėkmingus kovos veiksmus buvo reiškiama padėka ir lietuvių tautiniams daliniams. Nuo pat pirmųjų atvadavimo dienų į Raudonosios Armijos eiles įstojo dešimtys tūkstančių Tarybų Lietuvos sūnų. Daugelyje Tėvynės karo frontų didvyriškai kovojo lietuviai prieš savo amžinus priešus grobikus vokiečius. Lietuviai kariai, seržantai ir karininkai kovose užsigrūdino ir parodė narsumo bei didvyriškumo pavyzdžių. Tai liudija tasai faktas, kad Lietuviškojoje Šaulių Raudonosios Vėliavos Klaipėdos Divizijoje yra 12 Tarybų Sąjungos Didvyrių ir daugiau kaip 10.000 apdovanoti ordinais. Brangus draugas Stalinai! Mes galime švęsti Tarybų Lietuvos penkmetį tik todėl, kad Raudonoji Armija nugalėjo vokiškuosius grobikus ir savo didžiąja pergale išgelbėjo lietuvių tautą nuo pražūties ir išnaikinimo po vokiškųjų budelių jungu. Mes žinome, kad šią pergalę Tarybų Sąjungos tautas įgalino pasiekti nenugalima jėga, kurią joms suteikė tarybinė santvarka, didžioji lenininės - stalininės Tarybų Sąjungos tautų draugystė, Jūsų, draugas Stalinai, genialus vadovavimas. Lietuvai laisvę atnešė kariai, kurie kalbėjo įvairiomis kalbomis, bet kurių krūtinėse plakė viena širdis, tarybinio patrioto širdis, kurių gyvenime buvo vienas tikslas, nurodytas Lenino – Stalino partijos, — pasiaukojančiai mylėti Tėvynę, kovoti dėl jos laimės. Dėkingumo kariams išvaduotojams kupina širdimi Tarybų Lietuvos liaudis diena iš dienos teikė pagalbą Raudonajai armijai, įsijungė į vokiškųjų grobikų sugriautojo liaudies ūkio atstatymą. Valstiečiai visiškai įvykdė žemės ūkio produktų pristatymų planą. Atstatytos 765 pramonės įmonės, atstatytas geležinkelis, III-jo Baltarusijos fronto statybiniams daliniams padedant atstatyta daugiau kaip 60 tiltų. Lietuvos TSR darbo žmonės viršijo miškų paruošos planą. Su dideliu pakilimu buvo surinktos lėšos „Žalgirio“ tankų kolonos ir „Tarybų Lietuvos“ lėktuvų eskadrilės statybai. Ketvirtosios Karo Paskolos realizavimo planas Lietuvos TSR ivykdytas 125%. Pavasario sėjos planas viršytas.


Gruodžio 14 d. Stokholme vykstančioje ESBK užsienio reikalų ministrų konferencijoje Rusijos užsienio reikalų ministras A.Kozyrevas padarė pareiškimą, kuris labai primena „šaltojo” karo bei konfrontacijos laikus ir yra nesuderinamas su naujos vieningos Europos idėja. Tai gali būti traktuojama tik kaip šiurkštus kišimasis į kaimyninių valstybių vidaus reikalus, iš esmės prieštaraujantis ESBK dvasiai. Šis pareiškimas ypač didelį nerimą sukelė neseniai valstybinę nepriklausomybę atkūrusioje Lietuvoje. Nors A.Kozyrevas savo pareiškimą netrukus paneigė, bet toks precedento neturintis metodas išsiaiškinti suinteresuotų šalių pozicijas liudija, kaip sunkiai postkomunistiniame pasaulyje įsitvirtina demokratiniai civilizuoti santykiai. Mes remiame Rusijos prezidento Boriso Jelcino reformų kursą, kuris pavers Rusiją klestinčia ir demokratine šalimi, gera Lietuvos kaimyne. Lietuvos santykiai su Rusija bus ir toliau grindžiami ESBK principais.


Vienas JTO ginkluotės ekspertų pareiškė, kad Vakarų šalys turi peržiūrėti savo gynybos politiką. Tai jis sieja su grėsme, kuri gali kilti dėl buvusios TSRS branduolinių medžiagų. Eksperto nuomone, Vakarai turėtų stebėti ginkluotės naikinimą. Tarybinės sistemos žlugimas didina grėsmę, kad tokios valstybės kaip Irakas gali pasinaudoti kylančiu chaosu branduolinėms medžiagoms įsigyti.


Pasibaigė tarptautinė Leipcigo rudens mugė

BERLYNAS, rugsėjo 10 d. (TASS-ELTA). Vakar pasibaigė tarptautinė Leipcigo rudens mugė. Paskelbtame ryšium su tuo užsienio ir Vokietijos vidaus prekybos ministerijos komunikate sakoma, kad mugė padėjo toliau išvystyti įvairių pasaulio šalių prekybinius-ekonominius santykius. Kartu mugė ryškiai išreiškė dideles Vokietijos Demokratinės Respublikos eksporto-importo galimybes. Šioje Leipcigo rudens mugėje dalyvavo 33 valstybės. Ją aplankė 274.097 žmonės iš 77 pasaulio šalių. Mugėje dalyvavo vyriausybinės, parlamentinės ir prekybinės delegacijos iš daugelio šalių. Negalutiniais duomenimis, mugės metu VDR prekybos organai sudarė prekybinius sandėrius, kurių apimtis – 1.251 milijonas rublių. Su socialistinėmis valstybėmis VDR sudarė eksporto susitarimus 509 milijonų rublių sumai – 257 milijonais rublių daugiau, palyginti su praeitų metų rudens muge. Susitarimai dėl eksporto į kapitalistines šalis pasiekė 254 milijonų rublių sumą, t. y. 201 milijonu rublių daugiau, palyginti su praeitų metų rudens muge. Leipcigo mugė parodė, kad yra didelės galimybės išvystyti Vokietijos vidaus prekybą su sąlyga, jei Vakarų Vokietijos valdžios organai parodys gerą valią. Negalutiniais duomenimis, mugės metu buvo sudaryti sandėriai prekių tiekimams iš VDR į Vakarų Vokietiją 190 milijonų atsiskaitomųjų vienetų sumai. Tai 31 milijonu atsiskaitomųjų vienetų daugiau, palyginti su rezultatais, pasiektais Leipcigo rudens mugėje pernai.


NIUJORKAS, II. 28. (TASS‑ELTA). Kaip praneša Amerikos spauda, po to, kai vakar buvo bombarduoti Pietų Vietnamo diktatoriaus Ngo Din Djemo rūmai, padėtis Saigone tebėra įtempta. Miesto gatvėse patruliuoja tankai ir šarvuočiai. Naująją Ngo Din Djemo rezidenciją, į kurią jis persikraustė iš sugriautų rūmų, saugo šimtai policininkų ir jūros pėstininkų. Į Saigoną sutraukiamos šarvuočių ir tankų dalys. Laikraštis „Niujork herald tribiun“ pažymi, kad Pietų Vietnamo lakūnai, kurie vakar numetė bombas į Ngo Din Djemo rūmus „tikriausiai yra ginklo draugai tų pačių žmonių, kurie nesėkmingai mėgino nuversti Ngo Din Djemą 1960 metų rudenį“. Esančią už 20 mylių į šiaurę nuo Saigono Bjen Hoa aviacijos bazę, iš kurios atskrido sukilę lakūnai, užėmė labiausiai atsidavusi Ngo Din Djemui kariuomenė. Šiandien diktatorius Ngo Din Djemas, kaip praneša agentūros Asošieited pres korespondentas, išėjo iš savo naujos slėptuvės ir su didele karine apsauga nuvažiavo miesto gatvėmis į karo laivyno bazę. Jo didelį juodą limuziną, nurodo korespondentas, lydėjo 20 mašinų, jų tarpe 6 karinės mašinos, ant kurių buvo pastatyti kulkosvaidžiai ir sėdėjo kareiviai plieniniais šalmais. NIUJORKAS, II. 28. (TASS‑ELTA). Kaip praneša agentūros JPI korespondentas, prezidentas Kenedis Ngo Din Djemo rūmų užpuolimą pavadino „griaunamu ir piktu veiksmu“. Jis „nepaprastai džiaugėsi“, kad Ngo Din Djemas liko gyvas ir nenukentėjo.


Italijos gumos pramonės darbo žmonių streikas

ROMA, rugsėjo 13 d. (TASS-ELTA). Italijos didžiausių profsąjunginių organizacijų — Italijos Visuotinės darbo konfederacijos, „Italijos darbo žmonių profsąjungų konfederacijos“ ir „Italijos darbo sąjungos“ raginimu šalyje paskelbtas visuotinis gumos pramonės darbo žmonių 24 valandų streikas. Streikininkai reikalauja, kad būtų sutrumpinta darbo savaitė ir padidintas darbo užmokestis.


Radio žiniomis, vakar rytą prasidėjo 53 Tautų Sąjungos tarybos sesija. Darbai prasidėjo tarybos komiteto (į kurį įeina Procope, Adatci ir Dandurand) susirinkimu. Užvakar vakare Lugane įvyko pirmas pasimatymas vokiečių užsienių reikalų ministerio Stresemano su prancūzų užsienių reikalų ministeriu Briandu. Pasikalbėjimas užtruko 1 val. ir 15 minučių. Laikraščiai apie to pasimatymo reikšmę rašo labai nevienodai. Šios dienos prancūzų spaudos dalis pareiškia, kad per šį beveik pusantros valandos užtrukusį pasikalbėjimą ministeriai negalėjo pasitenkint vien tik savitarpio mandagumo pareiškimais. Manoma, kad buvo paliesti netik šios Tautų Sąjungos tarybos sesijos svarbiausi klausimai, bet ir kiti šiuo metu tarp Prancūzijos ir Vokietijos svarstomi klausimai. ,,Petit Parisien“ pareiškia, kad šiame pasikalbėjime visi šio momentu politiniai klausimai negalėjo būti išsemti, tačiau Stresemanas pasinaudojęs proga ir nusiskundęs dėl paskutinių Vokietijos susilauktų sunkumų iš santarvės valstybių pusės. Briandas į tai atsakęs, kad nuo paskutinio Tautų Sąjungos tarybos posėdžio neįvyko nieko, kas galėtų sukelti vokiečių nusiminimą. Priešingai, paskutiniuoju laiku pradėtos derybos reparacijų mokesčiams sureguliuoti žengiančios priekin ir netrukus galima laukti ekspertų komisijos paskyrimo. Pakol šis klausimas nebusiąs išspręstas esą negalima pradėti tartis dėl Reino krašto susitaikymo komisijos sudaryme. Beigdamas ,,Petit Parisien“ pareiškia, kad iš Briando veido, besišypsančio, išeinant jam iš Stresemano, esą galima spręsti, jog Briandas radęs Stresemaną sukalbamesniu, negu iš vokiečių spaudos balsų to galima buvę tikėtis ir kad jo įspūdis iš pasikalbėjimo buvo neblogas. Kitas laikraštis „Journal“ pareiškia priešingą nuomonę apie Briando pasikalbėjimą su Stresemanu. Pasak laikraščio, per tą pasimatymą buvę paliesti tik visai paprasti eiliniai klausimai tarp ilgą laiką nesimačiusių ministerių. Toliau tas laikraštis pareiškia, kad per šią sesiją bus svarstomi tik „skurdūs“ darbų tvarkoj numatyti klausimai. Kiti gi svarbūs tarp santarvės valstybių ir Vokietijos esantieji klausimai nebus per šią sesiją paliesti. Užvakar po piet prasidėję vizitai ir pasitarimai tarp atskirų delegacijų vakar buvo tęsiami; 10 val. į „Palas Hotel“ atvyko Briandas, prancūzų generalinio konsulo Ženevoj lydimas, tęsti užvakar pradėtą pasitarimą su Chamberlainu. Italų delegatas Grandi atsilankė pas tam pat ,,Palas Hotel“ apsistojusį rumunų atstovą Titulescu. Visi pasikalbėjimai 11 val. buvo pertraukti ir Tautų Sąjungos tarybos nariai nuvyko į sesijos atidarymą. Delegatų sferose kalbama, kad ispanų delegatas Paryžiui Quinones de Leon vakar vakare per pasikalbėjimą su generaliniu Tautų Sąjungos sekretorium Drummondu pakvietęs ispanų vyriausybės vardu Tautų Sąjungos tarybą ateinančiam kovo mėnesio posėdžiui į Madridą. Ši žinia dar nepatvirtinta. Vakar 11 val. Lugane Merkūrijaus salėj prasidėjo Tautų Sąjungos tarybos sesija. Neviešam posėdy buvo nustatyta šios sesijos dienotvarkė. Darbų tvarkoj numatyta 33 klausimai. Iš jų Europos taikai svarbus yra lietuvių lenkų konfliktas. Lietuvos ministeris pirmininkas Voldemaras numatė savo atvažiavimą į Lugano gruodžio 11 d. Šeštadienį vakare Lugano miestas buvo iliuminuotas. Tą vakarą atvažiavo generalinis Tautų Sąjungos sekretorius sir Eric Drummond su kitais aukštesniais Tautų Sąjungos sekretoriato valdininkais. Tuo pat traukiniu atvažiavo ir Japonų atstovas Adatci. Užvakar Lugane įvyko visa eilė preliminarinių pasitarimų tarp atskirų delegacijų. Čia manoma, kad šios Tautų Sąjungos tarybos sesijos metu bus svarstomos ekonominio ir finansinio kai kurių valstybių konsolidavimosi problemos. Manoma, kad Vengrija užtrauksianti stambią užsienio paskolą.


Jungtinių Valstijų apeliacinis teismas panaikino nuosprendį įžymiam Komunistų partijos veikėjui Filipui Bartui. F. Bartas šių metų vasario mėnesį buvo nuteistas šešiems mėnesiams kalėjimo už tai, kad jis atsisakė „bendradarbiauti” su didžiuoju žiuri, kuris ruošė teisminę bylą JAV Komunistų partijai, remdamasis liūdnai pagarsėjusiu Makareno įstatymu. Be to, teisėjas Holtcofomas, aršus reakcionierius, pripažino Bartą kaltu „teismo įžeidimu” už tai, kad pastarasis atsisakė būti informatorius.


REPRESIJOS PRIEŠ ALŽYRO PATRIOTUS TĘSIASI

UŽ VAKARŲ IRIANO IŠVADAVIMĄ DZAKARTA, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Indonezijoje plečiasi masinis liaudies judėjimas už Vakarų Iriano išvadavimą. Pranešimais, gaunamais iš įvairių Indonezijos dalių, šalies darbininkai ir tarnautojai toliau eksproprijuoja respublikoje olandų kolonizatorių įmones. Įmonėms nustatoma vyriausybės kontrolė. Vakar Džakartoje Indonezijos profsąjungos pradėjo valdyti tris didžiausius olandų bankus, o taip pat du olandams priklausančius didelius viešbučius. Prie kiekvieno banko rūmu darbininkai pritvirtino lentelę, kurioje užrašyta: „Indonezijos Respublikos nuosavybė”. Kalbėdamas apie tai, kad Indoneziečių tauta eksproprijuoja olandų įmones, informacijos ministras Sudibio pareiškė, kad klausimas dėl kompensacijos tų įmonių savininkams nebus svarstomas tol, kol nebus išspręsta Vakarų Iriano problema. Vyriausybė, toliau kalbėjo Sudibio, visiškai remia tautos patriotinę dvasią. JAV UŽSIENIO POLITIKOS POZICIJA SILPNĖJA LONDONAS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Laikraštyje „Nius Kroniki” išspausdintas buvusio pretendento į JAV prezidento postą Edlajaus Stivensono straipsnis, kuris rodo, kad Vašingtono valdančiuosiuose sluoksniuose yra didelių nesutarimų. „Per kelerius metus, — be kita ko, rašo Stivensonas, — ne kartą esu pareiškęs, kad nepritariu pernelyg didelėms, kaip man atrodo, pastangoms didinti karinę pagalbą užsieniui, nes esu tos nuomonės, kad mūsų didžiausias turtas ir mūsų vertingiausi eksporto objektai — tai mūsų idėjos, mūsų techniniai patarimai, mūsų pagalba, mūsų ekonominis patyrimas. Visokeriopai remiu stambiojo vandenilinio ginklo bandymų nutraukimą. Be to, visokeriopai remiu žygius tam ginklui kontroliuoti. Esu tos nuomonės, kad pastangos didinti karinę pagalbą kitose pasaulio dalyse neproporcingos ekonomikos vystymo reikmėms”. Stivensonas savo straipsnyje pažymi, kad JAV užsienio politikos pozicijos silpnėja, be kita ko, dėl to, kad „antiamerikinės nuotaikos plinta Anglijoje ir Prancūzijoje, kurios yra mūsų artimiausios sąjungininkės, ir Vakarų Europoje aplamai”. „Esu tos nuomonės, — toliau rašo Stivensonas, — kad visi šie liūdni reiškiniai žymiu mastu paaiškinami Eizenhauerio vyriausybės klaidomis. Aš jau nekalbu apie palydovą”. PADĖTIS ALŽYRE PARYŽIUS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Konstantinos departamento pietuose (Alžyras), netoli Tuniso sienos įvyko smarkus susirėmimas tarp prancūzų kariuomenės ir Alžyro nacionalinio išsivadavimo armijos būrių. Ginkluotų susirėmimų taip pat buvo Orieanvilio rajone. Spauda praneša, kad teismas žiauriai persekioja prancūzų valdžios organų suimtus Alžyro patriotus. Alžyro miesto karo tribunolas nuteisė mirti tris žmones, kurie dalyvavo Alžyro liaudies išsivadavimo kovoje. Keturi kiti patriotai, patraukti už tokį pat dalyką, nuteisti sunkiesiems darbams nuo 8 iki 20 metų laikui. Visi teisiamieji pranešė teisme, kad tardymo metu jie buvo kankinami ir iš jų buvo tyčiojamasi, tačiau teismas atsisakė atsižvelgti į jų pareiškimus. PRANCŪZIJOJE GAMINS ATOMINĮ GINKLĄ PARYŽIUS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Savaitraštis „Ekspres” išspausdino pranešimą, pagal kurį Prancūzijos vyriausybė, turimomis žiniomis, oficialiai pranešė Amerikos vyriausybei, kad ji nutarė gaminti atominį ginklą. „Tas nutarimas nebus paskelbtas, — rašo savaitraštis. Nors gana daug specialistų ir vyriausybės narių gavo pranešimus apie įvairias projekto vykdymo stadijas, manoma, kad šiuo metu nėra reikalo atskleisti paslaptis… Tačiau įsakyta maksimaliai paspartinti tyrimus ir darbus, reikalingus bombai gaminti”. JUGOSLAVIJOS PRAMONĖS LAIMĖJIMAI BELGRADAS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Agentūra Taniug praneša, kad statistikos valdybos duomenimis, per pirmuosius 10 šių metų mėnesių Jugoslavijos pramonės gamyba padidėjo maždaug 16 procentų palyginti su tuo pačiu praėjusių metų laikotarpiu. Ypač žymūs laimėjimai pasiekti elektrotechnikos ir naftos pramonėje. KIPRO GYVENTOJAI KOVOJA LONDONAS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Kipre vakar įvyko smarkių susirėmimų tarp gyventojų ir anglų saugumo kariuomenės. Kipro gyventojai surengė visuotinį streiką, remdami savo reikalavimą suteikti apsisprendimo teisę. Streikas prasidėjo studentų demonstracija Nikozijoje. Studentai ėjo miesto gatvėmis, skanduodami šūkius, kuriuose buvo reikalaujama išvesti anglų kariuomenę ir suteikti Kiprui nepriklausomybę. Mėgindami išsklaidyti demonstrantus, kareiviai ir policininkai panaudojo granatas su ašarinėmis dujomis ir gumines lazdas. Buvo sužeista apie 20 žmonių. UŽ AMERIKOS KARIUOMENĖS IŠVEDIMĄ REIKJAVIKAS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Grupė pažangių Islandijos kultūros, mokslo ir meno veikėjų išleido specialų biuletenį, raginantį kovoti už Amerikos kariuomenės išvedimą iš Islandijos. Biuletenyje išspausdintas kreipimasis į Islandijos liaudį, kurį pasirašė 100 įžymių rašytojų, menininkų, mokslo ir kultūros veikėjų, studentų. Jame sakoma: mes raginame liaudį suvienyti savo jėgas kovoje už Amerikos kariuomenės išvedimą iš Islandijos. Nepasitenkinkime jokiu kitu šio klausimo sprendimu, išskyrus tokį: altingas (parlamentas) ir vyriausybės turi įvykdyti savo pasižadėjimą —  pasiekti, kad Amerikos kariuomenė būtų išvesta iš šalies. LENKIJOS RAŠYTOJŲ SĄJUNGOS SUVAŽIAVIMAS VARŠUVA, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Vakar Poznanėje prasidėjo Lenkijos rašytojų sąjungos VIII suvažiavimas. Suvažiavimo dalyviai priėmė rezoliuciją, kurioje sakoma, kad Lenkijos rašytojų sąjunga prisideda prie viso pasaulio mokslo ir kultūros žmonių pastangų kovojant už atominio ir vandenilinio ginklų bandymų uždraudimą. Suvažiavimas dirba toliau.


Radio pranešimu iš Berlyno, buvusio vokiečių kaizerio Wilhelmo sesers princesės Viktorijos vyras Zubkovas šaukiamas tieson. Gyvenanti Bratislavoj moteris pranešė, kad ji esanti Zubkovo sesuo ir kad jis anksčiau esąs vedęs rusę, kuri dar tebegyvenanti.


Mūsų laikraščio pirmadienio numery trumpai buvo paminėtas tautininkų sąjungos tarybos suvažiavimas. Jame buvo iškelta daug įdomių ir labai svarbių mūsų socialinio ir valstybinio gyvenimo klausimų. Vieni jų ne tiek skuboti. Užtat kiti visai neatidėliotini. Jie reikalauja kuo greičiausio sprendimo. Iš tokiu neatidėliotinių, tuč tuojau spręstinų klausimų yra ir nuo nederliaus nukentėjusių Lietuvos sričių klausimas. Jame ne vienas, o du, tiesa, vienas su antru labai susiję klausimai. Nuo nederliaus nukentėjo beveik visa šiaurės Lietuva. Nuo nederliaus nukentėjusieji ūkininkai jau dabar yra reikalingi pagalbos. Jos jie bus dar reikalingesni kiek vėliau, o ypatingai pavasarį, kada reikės laukus sėti. Nukentėjusieji nuo nederliaus šiaurės Lietuvos ūkininkai pradeda pardavinėti, ir tai pusdykiai, gyvulius dėl to, kad jų išmaitinti per žiemą negalės. Bet nukentėjusieji ūkininkai, numatydami negalėsią išmaitinti savo šeimų, samdytus darbininkus atleidžia. Ūkininkų atleidžiamieji darbininkai, be abejo, sudarys bedarbių kadrus. Štai antras klausimas. Pirmas klausimas – nuo nederliaus nukentėjusių ūkininkų klausimas. O šis antras klausimas, su pirmuoju glaudžiai susijęs, yra nukentėjusios šiaurės Lietuvos srities darbininkų klausimas. Ir vienas ir antras klausimas reikalingas kuo greičiausiai išspręsti. Nukentėjusiais šiaurės Lietuvos gyventojais, ypatingai ūkininkais, yra susirūpinusi vyriausybė. Ji jau dabar yra paskyrusi nukentėjusių Lietuvos kraštų gyventojams gana dideles pinigų sumas. Vyriausybė yra susirūpinusi, kaip pašalpa bus organizuojama. Juk pašalpos pirmiausia ir išimtinai turės gauti tik tie, kurie jos yra reikalingi. Bet šalia organizuojamos vyriausybės pašalpos, ne tik galėtų, bet ir turėtų būti organizuojama nukentėjusiems kraštams ir visuomenės pagalba. Visi gerai atsimename tuos netolimus laikus, kada Rusijoje, o ypatingai Volgos pakrantėmis, visai buvo neužderėjęs derlius. Atsimename, kai tada į mus, Lietuvos gyventojus, buvo ištiesę ranką nukentėjusieji nuo nederliaus lietuviai, apie Samarą ir Saratovą gyvenusieji. Į jų ištiestą pagalbos ranką anuomet nes gyvai atsiliepėme. Buvo sudarytas komitetas su dabartine p. Prezidentiene priešaky ir buvo in natūrą pradėtos rinkti aukos. Tada buvo surinkti net keli javų vagonai. Jie laiku buvo apie Samarą ir Saratovą gyvenusiems lietuviams pasiųsti ir juos nuo gresiančios bado šmėklos išgelbėjo. Štai dabar tokiam pat padėjime yra atsidūrę ne toli gyveną Samaros ir Saratovo lietuviai, o čia pat – šiaurės Lietuvoje gyvenantieji lietuviai. Šiaurės Lietuva šiemet nuo nederliaus nukentėjo. Užtat kitos Lietuvos dalys dar neatsimena tokio gražaus ir gero derliaus, kaip kad buvo šiemet. Manytumėm, kad tuose kraštuose, kur šiemet derlius užderėjo, turėtų būti daromos rinkliavos: šieno ir grūdų. Grūdai galėtų būti supilami į elevatorius, ar kur kitur ir, reikalui esant, vežami ir dalijami nukentėjusių Lietuvos kraštų gyventojams. Ši socialinė arba visuomeninė pagalba būtų didelė parama tai pašalpai, kuri valdžios yra skirta nukentėjusioms Lietuvos sritimis. Be to, tokia socialinė arba visuomeninė pagalba dabar, reikalui atsiradus, dar kartą pakartotų tą gražų socialinio ir valstybinio gyvenimo pradą, kurs tiek kartų mūsų tautos buvo rodomas ir kuriam vardas – solidarumas, arba – artimo meilė. Šis gražus pradas, kiek mums yra žinoma, jau yra pradėtas realizuoti. Vilkaviškio, Naumiesčio apskrityse patys ūkininkai, gerai suprasdami, kokia nelaimė ištiko šiaurės Lietuvos ūkininkus, pradeda rinkti grūdus ir kitus nukentėjusiems kraštams reikalingus daiktus. Gražus pavyzdys! Jis reikėtų išplėsti visoje nuo nederliaus nenukentėjusioje Lietuvoje ir labiau organizuoti. Organizuotas darbas visada yra geresnis už neorganizuotą. Nukentėjusieji šiaurės Lietuvos ūkininkai, negalėdami išmaitinti savų šeimų, atleidžia darbininkus. Šie, darbo neturėdami, gali patapti nepageidaujami, o net ir pavojingu kraštui reiškiniu, kai jiems badas rimčiau į akis pažvelgs. Vadinasi, nukentėjusių Lietuvos sričių darbininkų klausimas reikalauja neatidėliojamo sprendimo. Čia nevienas paklaus: o kaip galima padėti nukentėjusių Lietuvos kraštų darbininkams? Jiems galima padėti gana įvairiai. Turtingesnieji nenukentėjusių Lietuvos kraštų ūkininkai galėtų pasiimti kad ir po vieną darbininką ir jį žiemą maitinti. Ne dovanai. Mums yra žinomas nevienas Lietuvos kampelis, kur su laukų darbams samdomais darbininkais yra labai sunku: darbininkas yra reikalingas, bet jo negalima gauti, nes jo nėra. Ateina Kalėdos ir ūkininkai galvatrūkčiais lekia pas darbininką, kai tik nujaučia, kad jis kur yra. Šią kai kuriose vietose esama darbininkų stoką galėtų papildyti nukentėjusių šiaurės Lietuvos ūkininkų atleidžiamieji darbininkai. Nevienas pasakys: ši priemonė – tai lašas jūroje. Ir mes netvirtiname, kad ji yra vienintelė. Mes nesakome, kad iš nukentėjusios nuo nederliaus Lietuvos pergabenant darbininkus ten, kur jie yra reikalingi, jau bus išspręstas nukentėjusių sričių darbininkų klausimas. Laikraščiuose buvo rašyta, kad pas mus yra parduota miško. Nukentėjusių Lietuvos sričių darbininkus būtų galima panaudoti miško eksploatacijai. Pas mus numatyta vesti ne vienas naujas plentas. Būtų galima pradėti organizuoti akmenų skaldymą ten, kur numatyti vesti plentai. Nukentėjusios nuo nederliaus Lietuvos plotai nėra jau tiek dideli. Kai tų nukentėjusių Lietuvos plotų gyventojams: ūkininkams ir jų darbininkams bus organizuojama vyriausybės pašalpa; kai vyriausybės organizuojamai pašalpai ateis į pagalbą privatinė visuomenes iniciatyva, tai nukentėjusių kraštų žmonės bus tinkamai aprūpinti visa kuo, ko jiems trūksta ir kas jiems yra reikalingiausia. O tai yra ne tik vyriausybės, bet ir visuomenės pirmaeilis šiandieną uždavinys. Tad organizuokime jėgas ir išgales šiam uždaviniui tinkamiau išspręsti.


Krašto apsaugos ministras A.Butkevičius spaudos konferencijoje Maskvoje pasakė, jog Lietuva šiose derybose pasiekė, kad 107-oji Rusijos kariuomenės divizija, dislokuota Vilniuje, bus išvedama pirmiausia; manoma, kad iki šių metų pabaigos. Nurodoma, kad Lietuvoje yra 20,5 tūkstančio Rusijos kariškių. Ar turėjo įtakos Lietuvoje šių metų birželio 14 d. surengtas referendumas, kuriuo buvo reikalaujama dar šiais metais išvesti Rusijos kariuomenę iš Lietuvos? Apie tai buvo kalbama ir vakar Aukščiausiojoje Taryboje įvykusioje spaudos konferencijoje. AT pirmininkas V.Landsbergis teigė, kad Rusijos kariuomenės išvedimo grafikas nedraudžia šiai kariuomenei greičiau išeiti iš Lietuvos. Valstybinės derybų delegacijos su Rusija vadovas Č.Stankevičius, atsakydamas į šį klausimą, aiškino, kad birželio 14 d. referendumas buvo imperatyvinis reikalavimas Rusijai. Rusijai iškilo dilema: ignoruoti šį lietuvių tautos reikalavimą ar į jį atsižvelgti. Referendumas lėmė, kad šių metų liepos 10 d. Helsinkio konferencijos aukščiausiojo lygio pasitarime priimtoje politinėje deklaracijoje buvo įrašytas 15-asis straipsnis, su kuriuo sutiko ir Rusija, kad kariuomenė greitai ir tvarkingai būtų išvesta iš Lietuvos ir kitų Baltijos šalių. Rusijos kariuomenė, aiškino Č.Stankevičius, turėtų būti išvedama nepriklausomai nuo šių Maskvoje pasirašytų sutarčių. Reikėjo spręsti problemą: ar Rusija išveda kariuomenę 1992 metais, ar ji vėluoja vykdyti šį reikalavimą. Rusija paskelbė, kad reikalavimą išvesti kariuomenę šiais metais ji įvykdys su tam tikru pavėlavimu, tačiau ne vėliau kaip 1993 m. rugpjūčio 31 dieną. Be abejo, derybose Maskvoje Lietuvos ir Rusijos vadovai pasiekė kompromisą. Tokiose sudėtingose derybose, o juk artimiausiomis dienomis teks susitarti dėl prekybos režimo ir atsiskaitymų tarp Lietuvos ir Rusijos, kitaip, matyt, ir neįmanoma.


Šeštadienį, 1. XII, per Pietųslavijos 10 metų sukaktuvių minėjimą tarp serbų ir kroatų studentų nacionalistų įvyko kruvinos peštynės. Nuo kroatų atstovo Stepono Radičo užmušimo krašte viešpatavus įtempta nuotaika. Per 10 m. sukaktuvių šventę vos viešosiose vietose tesimatę iškeltos vėliavos. Kai bažnyčioj buvo pamaldos dalyvaujant aukštiems vyriausybės atstovams, tai kroatų studentai iškėlė tris kroatų tautines vėliavas, perrištas gedulo juosta. Vėliavos serbų studentų policijai padedant tuojau buvo nuimtos. Tuo tarpu žmonių minia susibėgo išgirdus ryksmą ir šaukš Radičo atminimo proga: Šalin hegemonija ! – šalin Belgradas. Į besipešančių serbų ir kroatų minią buvo atsiųsta kariuomenė, kuri, generolo Bestovico įsakyta, išsklaidė minią. Beskiriant 2 asmenys užmušti ir daug sužeista. Policija ir žandarai apsupo universitetą, kur buvo apie 500 studentų. Studentai valstybinę vėliavą nuplėšę, o jos vietoj iškėlę gedulo vėliavą. Kitose vietose per peštynes nušautas 10 m. vaikas ir jaunas slovėnas Letričas. Vienas policininkas sunkiai sužeistas. Kalbama, kad atsistatysiąs Korošeco kabinetas, o naują sudarysiąs valstiečių demokratų vadas Mačekas.


Kai Impulevičius ir jo gauja atliko savo budelišką darbą, hitlerininkai su savo padlaižiais susidorojo be jokių ceremonijų — ėmė ir paprastai išvaikė. Impulevičius dar įsitaisė Plechavičiaus gaujose ir kituose nacionalistų ginkluotuose sambūriuose. Bet šaukštai, kaip sakoma, buvo po pietų. Artėjo liaudies keršto valanda. Eiliniai budeliai lindo į pogrindi, keitė pavardes ir kitokiais būdais maskavosi. Impulevičius paskui buvusius šeimininkus nėrė į Vakarus. Lyg žiurkė iš skęstančio laivo, budelis 1949 metais buvo išmestas anapus Atlanto į JAV. Kiek puošnių žodžių paberia JAV vadeivos, kalbėdami apie „laisvę”, ir „demokratija”. Bet jie priglaudė Impulevičių, kaip priglaudė Ukmergės budeli Paškevičių ir daugelį kitų budelių. Prieglobstis šiems nusikaltėliams, kurie sutepė save negirdėtais žiaurumais, yra gėdos dėmė Jungtinėms Amerikos Valstijoms, Jie vadina save „laisvuoju pasauliu”, bet jie patys parodo, ko vertas šis pasaulis, laikydami šiuos išgamas ir apgindami juos nuo pelnytos bausmės. Viskas, kas yra doro pasaulyje, pasmerks šitokį elgesį. Budelio elgesys sukėlė dorų žmonių pasipiktinimą ir pasišlykštėjimą. Pernai Vilkaviškio rajono milicijos vardu iš JAV, buvo gautas įdomus laiškas, kuriame demaskuojamas buržuaziniais laikais policininku dirbęs, o vėliau hitlerininkų bendrininku tapęs žudikas Petras Didelis. Demaskavęs šį žudiką laiško autorius rašo:


Kad reorgų, t. y. reorganizuotos lietuvių bendruomenės - JAV Lietuvių bendruomenės atskalos, - dvisavaitis, mažo tiražo laikraštis „Lietuvių balsas“ neturi aiškios linijos ir dažnokai spausdina dezinformaciją, tuo čia niekas nesistebi. Tačiau kartais ir kai kurie kiti išeivijos laikraščiai persispausdina privačių laiškų iš Lietuvos ištraukas, kurios yra tendencingos ir taip pat turi dezinformacinį pobūdį. Vieno tokio laiško autorius iš Kauno rašo: „Po Sąjūdžio vėliava ne be Kremliaus paramos į vyriausybę, parlamentą sulindo daug išverstaskūrių ir Lietuvos nepriklausomybės priešų. Jų pilna rajonų (apskričių ir valsčių) valdžiose, todėl dar toli nuo tikros Lietuvos nepriklausomybės. (…) Mums reikėtų, kad Vakarų pasaulio išsilavinę emigrantai lietuviai kokius ketverius penkerius metus taptų Lietuvos parlamento deputatais, ministrais, nes jų genuose neužkoduota socializmo“ teorijos, kurių nepajėgia įveikti vietiniai“ („Draugas“, Nr.15, 1992.1.23). Kaip sakytų šiaurės aukštaičiai, „kožna galva savo razumu“ nori tvarkyti Lietuvos vidaus politinį gyvenimą. Deja, tokių ir panašių minčių autorius tenka nuvilti, nes „išsilavinusieji emigrantai lietuviai“ net ir sapnuose nesidalija Lietuvos prezidento ir ministrų kėdžių. Tačiau jie visada nori Lietuvai padėti ir padeda, kuo kas gali. Maždaug iki 1991 metų vidurio išeivijoje vyravo bendra nuomonė, kad ji privalo Lietuvai padėti, tačiau neturi kištis į jos vidaus gyvenimą savo patarimais, nurodymais arba kritinėmis pastabomis. Lietuvos žmonės, sugebėję išsikovoti laisvę, mokės patys ją sutvirtinti ir be patarimų iš šalies. Deja, įsiliepsnoję stiprėjantys ir vis piktesni nesutarimai Lietuvoje negali nejaudinti ir išeivijos, žinant, kad ir pačioje Lietuvoje yra labai daug gerų žmonių, kurie dėl tų nesutarimų kenčia. Priešiškumas Lietuvoje nuodija ir išeivijos lietuvių gyvenimą. Todėl tegul niekas Lietuvoje nepriekaištauja, kad išeivijoje vis dažniau ir dažniau pasigirsta viešų balsų, kurie pasisako prieš niekuo nepateisinamą tautos skaldymąsi ir silpninimą. Dabartinės vidinės nesantaikos Lietuvoje sąlygomis ir išeivija, ilgus dešimtmečius taip pat kovojusi dėl Lietuvos laisvės, turi teisę ir net pareigą išsakyti savo nuomonę. O toji ryškesnių asmenybių, beveik visų tiesiogiai susipažinusių su Lietuvos gyvenimu, nuomonė, paskelbta pastarųjų mėnesių lietuviškoje spaudoje, yra tokia. „Lietuvos Laisvės Lygos narys Valdas Anelauskas Niujorke rusų laikraštyje „Novoje Russkoje slovo“ (ji leidžia ir redaguoja iš buvusios TSRS emigravę žydai - V.S.) paskelbė ilgą straipsnį. (…) Rašinyje jo autorius, griežtai pasisakydamas prieš opozicinį Lietuvos ateities forumą, berglauja (mėsinėja) ir visą Lietuvos politinį gyvenimą. Išeidamas iš Lietuvos Laisvės lygos kraštutinės politinės pozicijos, kone visas dabartinės Lietuvos partijas ir sąjūdžius sumeta kartu su komunistais į tą patį Lietuvos priešų maišą. Kodėl gi Valdas Anelauskas savo politines pažiūras skelbia ne Lietuvos ar lietuvių išeivijos periodinėje spaudoje, bet rusų laikraštyje? Šio laikraščio skaitytojų daugumą dabar sudaro žinomi Sovietų Sąjungos emigrantai, geresnės ganiavos ieškoję ir suradę Jungtinėse Amerikos Valstijose (kaip ir pats straipsnio autorius) ir saujelė senųjų Rusijos emigrantų bei jų palikuonių, dar tebesapnuojančių barzdotą carą. Veltui lygietis bando jų akyse didžiuotis savąja narsa ir politine išmone. Jiems juk nerūpi Lietuva. Jų nedomina, juo labiau nestulbina ir lygiečio politinė išmintis. Valdo Anelausko keistą užmoji teisingai nusako mūsų liaudies išmintis: blogas paukštis, kuris teršia savo lizdą. Dr. Bronius Nemickas, „Darbininkas“, 1991.VIII.13, Nr. 35.


Kaip praneša Paryžiaus laikraščiai, vakar, Nacionalinės studentų sąjungos raginimu, įvyko didelis visų šalies universitetų studentų streikas. Tai jau antras studentų streikas per pastaruosius 9 mėnesius. Paryžiuje įvyko masinė demonstracija, kurios metu studentai reikalavo iš vyriausybės asignuoti lėšas naujoms mokymo patalpoms statyti, atidaryti naujas studentų valgyklas, pagerinti stipendijų išdavimo padėtį. Sorbonos (Paryžiaus universitetas) kieme įvyko masinis studentų mitingas, kuriame kalbėjo daug oratorių, griežtai kritikavusių dabartinę aukštojo mokslo padėtį Prancūzijoje. Kaip pažymi demokratinė spauda, Prancūzijos studentai gyvena nepaprastai sunkiomis sąlygomis; tik 17 procentų jų gauna stipendiją, kuri, deja, esant dabartiniam pragyvenimo brangumui, gana menka. Daugelis studentų net negali nusipirkti reikalingų vadovėlių. Užsiėmimai vyksta sunkiomis sąlygomis. Auditorijos perpildytos. Prancūzijos studentų streikas, rašo „Jumanitė”, yra naujas įrodymas, kad studentija visai nepatenkinta politika, kuri šiuo metu vykdoma šalyje.


Jungtinėse Amerikos Valstybėse siautėja rasistai

NIUJORKAS, rugsėjo 5 d. (TASS-ELTA). Amerikos spauda tebepranešinėja apie rasistų siautėjimą eilėje pietinių valstijų – Techase, Tenesio, Kentukio – miestų. Tuose miestuose rasistų gaujos, dažnai su ginklu rankose, terorizuoja gyventojus negrus, mėginančius pasinaudoti jiems suteikta JAV aukščiausiojo teismo sprendimu formalia teise leisti savo vaikus į mokyklas. Aukščiausiasis teismas dar 1954 metų gegužės 17 d. paskelbė prieštaraujančią konstitucijai rasinę segregaciją (priverstinį negrų neleidimą) mokyklose, kurios išlaikomos mokesčių mokėtojų lėšomis. Nepaisant to, penkiose pietinėse Valstijose – Misisipyje, Alabamoje, Floridoje, Džordžijoje ir Pietų Karolinoje – iki šiol praktikuojama griežta rasinė segregacija, ir, be to, negrų vaikams, paprastai, skiriamos blogesnės mokyklinės patalpos ir jiems mokyti išleidžiama žymiai mažiau lėšų negu baltiesiems moksleiviams. Tokia pati padėtis faktiškai yra ir Virginijos, Luizianos bei Šiaurės Karolinos valstijose. Čia keletas negrų priimta į koledžus; tačiau ne vienas moksleivis negras neįleistas į pradines arba vidurinės mokyklas. Švietimo klausimų pietų valdybos duomenimis, pietinėse valstijose 2 milijonai negrų vaikų tebesimoko segreguotose „juodosiose“ mokyklose. Kadangi kai kuriuose Pietų rajonuose federaliniai teismai, remdamiesi aukščiausiojo teismo sprendimu, priėmė nutarimus panaikinti segregaciją mokyklose, negrai mėgino užregistruoti savo vaikus bendram mokymuisi municipalinėse mokyklose. Šiems mėginimams įnirtingai pasipriešino rasistų organizacijos, tokios, kaip „baltųjų piliečių tarybos“. Itin aštrų pobūdį įgavo įvykiai Klintono mieste (Tenesio valstija), kuriame gyvena 4 tūkstančiai žmonių. Kai vietos mokykloje užsiregistravo mokytis 12 negrų vaikų, rasistinės „baltųjų piliečių tarybos“ atstovas kažkoks Karteris ėmėsi organizuoti rasistines riaušes. Rasistų minios – iki tūkstančio žmonių – terorizavo gyventojus negrus. Tenesio valstijos gubernatoriui Klementui teko nusiųsti į Klintoną 700 nacionalinės gvardijos kareivių su dešimčia tankų. Šios grupės vadas generolas majoras Henris paskelbė Klintonui apsiausties padėti. Uždrausta rinktis gatvėse, sakyti viešas kalbas ir sustabdyti mašinas miesto komercinėje dalyje. „Šio miesto centru eina didelė automagistralė, - praneša agentūros Asošieited Pres korespondentas, ir daug negrų-turistų buvo demonstrantų (t. y. rasistų. - Red.) sustabdyti ir sumušti“. „Karinės automašinos, aprūpintos radijo įtaisais, patruliuoja Klintono negrų kvartalą Follhildą, - praneša agentūra Junaited Pres. - Tankai užėmė pozicijas kryžkelėje maždaug už dviejų mylių nuo Klintono. Trijose kitose plento kryžkelėse apžiūrimi pravažiuojantieji automobiliai“. Kaip praneša laikraštis „Niujork Taims“, rasistinės riaušės taip pat kilo gretimame Oliver‑Springso mieste. Pasak laikraščio „Niujork Taims“, 250 baltųjų rasistų terorizavo negrus Oliver‑Springse, surengdami du sprogimus negrų rajone. Kaip praneša agentūros Asošielted Pres korespondentas, mieste įvyko ginkluoti rasistų užpuolimai prieš negrus. Į miestą nusiųstas nacionalinių gvardiečių būrys – 80 žmonių ir 8 tankai. Nacionalines gvardijos atstovo pareiškimu, praneša korespondentas, rasistų minios ruošiasi užpulti miesto negrų kvartalą. Agentūros Asošieited Pres pranešimu, Alvarado mieste, už 12 mylių į pietvakarius nuo Mensfildo, rasistai, mėgindami bauginti negrus, pakabino negrus vaizduojančias 6 baidykles ir sudegino kryžių (pažymėdami, kad, organizuojant rasistų riaušes, dalyvauja Ku-kluks-klanas). Po šių dienų įvykių Mensfildo mieste valstijos gubernatorius Siversas nusiuntė į šį miestą policijos būrį. Kaip praneša agentūra Asošieited Pres, šiam būriui vadovaujantis policijos kapitonas Krauderis pareiškė, kad visi negrai, kurie pamėgins užregistruoti savo vaikus mokyklose baltiesiems, bus tuojau pat perkelti į kitus mokyklinius rajonus „saugumo sumetimais“. Agentūros Junaited Pres korespondentas praneša iš Mensfildo, kad 400 įniršusių baltųjų rasistų grasina pakarti negrus, jeigu jie užregistruos savo vaikus mokytis mokyklose. Kaip matyti iš spaudos pranešimų, antirasistinės organizacijos – „nacionalinės asociacijos spalvotųjų gyventojų pažangai remti“ atstovų mėginimai apginti teismuose negrų interesus neduoda rezultatų. Šios asociacijos sekretorius Rojus Uilkinsas pareiškė, kad rasistiniai incidentai, panašūs į tuos, kurie įvyko Techaso ir Tenesio valstijose, gali kenkti demokratų partijai prezidento rinkimuose (šiose valstijose rinkėjai iš tradicijos remdavo rinkimuose demokratų partiją). Laikraštis „Niujork Post“, vidaus klausimais, paprastai, užimantis antirasistinę poziciją, komentuodamas įvykius šalies pietuose, rašo redakciniame straipsnyje: „Moralinė krizė, kurią sukėlė Amerikoje chuliganaujančios baltųjų rasistų gaujos, yra ne mažiau gili, kaip iššūkis, kuri metė Vokietijai nacistiniai chuliganai, gatvių riaušių iniciatoriai 30-ųjų metų pradžioje…“


Anglių kasyklos ties Ziebenwerdenu Vokietijoj įgriuvo tiltas. Buvusieji ant tilto 20 darbininkų nugriuvo į kasyklų gilumą. Iš jų 13 užmušta ir 7 sunkiai sužeisti.


Aukščiausiasis teismas įsakė uždaryti fundamentalistų musulmonų partiją - Islamo gelbėjimo frontą. Alžyro vyriausybė aiškina, kad Frontas ardomąja veikla kėlė valstybei pavojų. Sausio mėnesį ši partija galėjo laimėti parlamento rinkimus, bet vyriausybė atšaukė antrąjį rinkimų turą ir paskelbė nepaprastąją padėtį.


Latvijoj rinkimus laimėjo nesocialistai.

Per apskričių savivaldybių rinkimus Latvijoj nesocialistiniai sąrašai gavo 70% balsų, socialistiniai 30%. Taip pat valsčių savivaldybių rinkimus laimėjo nesocialistai.


Lenkų spaudoj pastebimas aiškus nepasitenkinimas Tautų Sąjunga. Valdžios bloko laikraščiai straipsniuose apie Tautų Sąjungos darbus nepamiršta nusiskusti, kad šių metų darbais T. S-ga įrodžiusi, jog ji yra „bejėgė“ vykinti taiką ir savo nutarimus. Lenkų nepasitenkinimas susidarė dėl šių priežasčių: Tautų Sąjungos Taryba neparodė pakankamo griežtumo prieš Lietuvą; S-gos visumos posėdžiuose pasigirdo vėl puolimų prieš pusiau nuolatines vietas Taryboj, kurių vieną turi Lenkija, bet svarbiausia, tai kad Tautų Sąjunga virto ta įstaiga, kuri rūpinasi pasiekti susitarimo Pareinio evakuavimo reikalu, kam visą laiką taip buvo priešinga Lenkija. Lenkus apima panika pagalvojus, kad evakuavus Pareini ir tuo būdu išsprendus vieną paskutiniųjų opiausiųjų klausimų Vokietijos Prancūzijos santykiuose, neišvengiamai ateisianti rytų Vokietijos sienų revizijos eilė.