Kaip teisinosi p. Zaleskis? (Mūsų Ženevos korespondento). Pono Zaleskio atsakymas į prof. Moldemaro išsemiančią kalbą buvo gana liesas. Reikia pabrėžti, kad Zaleskis nėra mėgėjas viešai kalbėti: jis bevelija paskiau po posėdžio patiekti žurnalistams parašytą deklaraciją, ką jis yra padaręs ir šį kartą. Po posėdžio laikraštininkai gavo „neoficialę p. Zaleskio kalbą“, kurioj jis pareiškia esąs įsimylėjęs į Lietuvą, o visa lenkų tauta sekanti tradicini draugingumą ir persiėmusi karštais sentimentais lietuvių tautos atžvilgiu“. „Turėdamas galvoj bendras tradicijas, dideliu kartumu aš esu priverstas atsakyti į neteisingumą Lietuvos apkaltinimų Lenkijos atžvilgiu“, sakė p. Zaleskis. Jis dar kartą pareiškė, kad Vilnių, girdi, lenkai krauju nuo bolševikų atpirkę, o tarptautiniai aktai yra pripažinę lenkams tą „grynai lenkišką miestą“. Savo replikoj p. Zaleskis tiek tegalėjo pasakyti, kad arbitražo ir saugumo siūlomas projektas atsakąs Tautų Sąjungos išdirbtiems tuo reikalu modeliams, visai pamiršdamas, kad tai taikoma tokioms valstybėms, kurių santykiai yra sutvarkyti ir išrištas sienų klausimas. Tai savo trumpam atsakyme prof. Voldemaras ir pažymėjo: Svarbiausia p. Zaleskio kalbos buvo ta vieta, kur jis linkėjo gero ūpo ir sveikatos p. Voldemarui, tokiu pat širdingumu, kokiu buvo panašus linkėjimai pono Voldemaro pareikšti Zaleskiui. Pusketvirtos valandos be pertraukos posėdis kiek nuvargino T. S. tarybos narius. Nebuvo ir žurnalistai per daug kantrūs ir posėdžio kalbas reziumavo labai nevykusiai. Tautų Sąjungos taryba dar vieną kartą turėjo progos įsitikinti, kiek lietuvių lenkų ginčas yra komplikuotas ir kad vien verčiant bėdą ant lietuvių toli gražu negalima bus problemos išsprendimo pirmyn pastūmėti. Štai kodėl ir pirmininkaujantis p. Procope ir p. raporteris p. Blokland siūlė diskusijas atidėti, kad tarybos nariai, išklausę šalių paaiškinimų, turetų progos „pamąstyti“. Šveicarų telefonų agentūros nelojalumas. Ir Lietuvos prieteliai ir neprieteliai nustebo, perskaitę šveicarų spaudoj jų telegramų agenturos komunikatą, kurį vargu ir lenkai, panašiai iškraipydami faktus, galėtų redaguoti. Šveicarų agentūra, kuri, deja, palaiko nuolatinius ryšius su mūsų Elta, stačiai yra metusi Lietuvai pirštinę iškraipydama ir daugiau negu šališkai paduodama faktus. Ką pasakyt, pavyzdžiui, apie šį išsireiškimą: „Jis (Voldemaras) dar kartą naudojo vilkinimo būdus, laisva valia (?) protestuodamas ir pats savaime suprantama visą atsakomybę už derybų nepasisekimą mesdamas Lenkijai“… Arba vėl: „p. Voldemaras en flagrant délit buvo sugautas dėl netikrumo…“. Paprastai pas šveicarus yra tradicija būti daugiau skriaudžiamųjų pusėje. Tačiau, žinodami jų svetingumą ir nešališkumą, turime teises būti nustebę panašiais pareiškimais. Mes negalime iš jų norėti būti mūsų pusėje, bet objektyvumo galėtume pageidauti. Elta, kuri su Šveicarų agentūra bendradarbiauja, irgi turėtų imtis žygių. Mūsų redakcijos bendradarbiui teko matyti agentūros direktorių ir pareikšti savo nusistebėjimo. Nors nedrąsiai, bet p. direktorius žadėjo atitaisyti, tačiau atitaisymo niekur mums neteko matyti. Naujas raportas. Tautų Sąjungos tarybai buvo pamato labai rimtai susimąstyti, kokią poziciją ji turėtų užimti nepavykusių derybų atžvilgiu. Presijos maža čia gali padėti. Be to jos ir nėra galimos, nes 11 straipsnis leidžia ir bylos šalims balsuoti. Negi balsuos Lietuva pati prieš save? Kur išeitis? Šveicarų dienraštis „Journal de Genève“ siūlė pervesti bylą į 15 str., bet kokiu būdu? Tarybos nariai suprato, kad taip komplikuotame ginče grasinimai maža ką galėtų padėti. Taryba užtai ir nusistatė jokios rekomendacijos visai nesiūlyti, o vien pasitenkinti raportu, perimtu anot p. Briando „moderacijos ir saiko“ dvasia. Naujas p. Belaerts van Blokland raportas ir buvo svarstomas rugsėjo 8 dienos po pietų posėdy. Raporte dėstomos derybų apystovos ir susilaiko nuo galutino dėl derybų eigos sprendimo, kol neįvyks konferencijos plenumo posėdis. „Tačiau, sakoma raporte, taryba, dabodama bendrus interesus, negali tenkintis vien paprastu laukimu ir būti pasyvi. Tuo atveju, jeigu derybos neduotų apčiuopiamos (appréciables) pažangos, taryba nepildytų savo pamatinės pareigos, leisdama tęsti be galo anormalę padėtį, kuri galėtų turėti nelabas reperkusijas ne tiktai salių interesams, bet užvis dėl trečiųjų šalių“. Jeigu derybos nepavyktų, tada taryba imsis nuodugnaus išstudijavimo visų sunkenybių, kurios liečia trečiuosius (?) ir tą darbą paves ekspertams, kurie turės duoti praktikos pasiūlymus, kokiu būdu sureguliuoti klausimą prie dabarties galimumų. P. Voldemaro rezervos. Lietuvos ministeris pirmininkas ima žodį ir pareiškia savo rezervas dėl pateikto antrojo raporto, kurio ryšį su pirmuoju esą sunku įsivaizduoti. P. Voldemaras pažymi, kad raportas neapima visos gruodžio 10 d. rezoliucijos vykinimo, o vien liečia jos dalį, būtent derybas. O kur Lenkijos propaganda prieš Lietuvos vyriausybę? „Ši propoganda, sako p. ministeris pirmininkas, yra labai įvairi, ji pasiekia ir tarybos stalą: pusvalandis tam atgal aš esu gavęs lenkų kilmės brošiūrą vokiečių kalba: „Der litauisch polnische Streit und die Möglichkeit seiner Lösung“ ir kuri neva yra spausdinta Kaune ir baigiasi žodžiais: „Kas išvaduos lietuvių tautą iš tiranijos, kas įves Lietuvoj tvarką ir ramumą, tas ras ir kelią lietuvių lenkų susitarimo ir užtikrins taiką rytų Europoj“. (Mes turime pasakyti, kad lenkų delegacija už nugaros p. Zaleskio turi į 20 „šeptūnų“. Jie apsėdę iš visų pusių ir p. Voldemarą, kurį nuo Zaleskio prie tarybos stalo teskiria Rumunijos atstovas, dar tiek lenkų yra laikraštininkų. Lenkai ir sugalvojo provokaciją, jie brošiūrą, kuri šmeižia Lietuvos vyriausybę, išsiuntinėja visiems spaudos atstovams. Brošiūrą neva yra parašęs lietuvis Vytautas Geležiūnas ir ji neva versta į vokiečių kalbą iš lietuvių kalbos). Vagonus literatūros, nukreiptos prieš Lietuvą, jie spausdina ant puikaus Indijos papierio ir siunčia ne vien Lietuvon, bet ir į užsienius. Raportas nieko neužsimena ir dėl uždarymo mokyklų Vilniaus krašte. Teisių fakulteto studentai romėnų teisėj sako p. Voldemaras kala: „Proecepta juris sunt: honeste vivere, alterum non faedere, suum cui que tribuere“… „Lietuvos vyriausybės sąžinė yra rami, Lietuva neįžeidžia nei vienos vyriausybės interesų. Jeigu kuri ir mano, kad jos interesai yra įžeisti, tegul ji kreipiasi į Tarybą, tegul pareiškia savo pageidavimus, juos čia galima bus diskutuoti. Bet mes avansu negalime prisiimti netiesioginio apkaltinimo, kad Lietuvos vyriausybė įžeidžia trečiųjų interesus“, pareiškia p. ministeris pirmininkas. Dėl p. Voldemaro pareikštų rezervų p. Zaleskis tylėjo, - jis vien pasakė, kad neimąs atsakomybės už brošiūros išleidimą, kuri buvo atspausdinta Kaune“. - Ne Kaune, o Lenkijoj!“ - replikavo p. Voldemaras, visiems sočiai juokiantis. P. Bekaerts van Blokland pareiškė, kad paskutinis kartas jis užsiimas tuo klausimu, jis teieškojęs galimumų ir tiktai jų, kad duotų naują impulsą“. Briande trurspas pareiškimas. Briandas, palaikydamas raporterį, labai minkštoj kalboj precizavo raporto dispozicijas, anot jojo labai moder-


E. ŠEVARDNADZE GRUZIJOS VALSTYBĖS TARYBOS PIRMININKAS

Praėjusį antradienį gana netikėtai Gruzijos politinė konsultacinė taryba bei Karinė taryba vietoje pastarosios įsteigė Valstybės Tarybą ir jos pirmininku vienbalsiai išrinko Eduardą Ševardnadzę. Valstybės Tarybai suteikti įstatymų leidimo, vykdymo ir kontrolės įgaliojimai. Jos prezidiume, be E. Ševardnadzės, - pirmininko pavaduotojas Džabas Joselianis, premjeras T. Sigua bei jo pavaduotojas Tengizas Kitovanis, kiekvienas jų turi veto teisę. Į Tarybą ketinama priimti ir Abchazijos, Adžarijos autonomijų bei nacionalinių mažumų atstovus. Nors Gruzijos konstitucijoje toks organas nenumatytas, pasak Valstybės Tarybos nario Julijane Chaindravos, šiuo metu, neturint jokios rinktosios valdžios, naujosios struktūros įsteigimas neturėtų stebinti. Buvęs TSRS užsienio santykių ministras sugrįžo iš Maskvos į Tbilisį praėjusios savaitės pabaigoje. Paskutinį kartą E. Ševardnadzė lankėsi tėvynėje 1989 metų balandį, netrukus po to, kai TSRS kariškiai susidorojo su Tbilisio demonstrantais. Nors Maskvos diplomatų vadovas nebuvo įsivėlęs į tragiškuosius įvykius, dauguma gruzinų tuo metu žvelgė į jį visų pirma kaip į supervalstybės interesų gynėją. O kai Gruzijos prezidentu buvo išrinktas Zviadas Gamsachurdija, respublikos spaudoje E. Ševardnadzė ne kartą vadintas tautos priešu ir išdaviku. Tuomet, ko gero, daugelis gruzinų, nors ir pripažindami buvusio respublikos komunistų partijos vadovo diplomatinius sugebėjimus, nelaukė jo sugrįžtant. Tačiau šiemet situacija Gruzijoje gerokai pakito. Po Naujųjų metų stovėta ties pilietinio karo riba, o sunkiai užgydomos Tbilisio mūšių žaizdos ir šiandien juoduoja Rustavelio prospekte. Nors pradėtos ekonomikos reformos, Gruzijos pramonė tebeklimpsta krizėn, kurią didina pabėgusio Z. Gamsachurdijos šalininkų diversijos, ypač - Abchazijoje. Pasak Užkaukazės geležinkelio apygardos viršininko, po prezidento nuvertimo čia buvo keliolika sprogimų. Tbilisyje dėl elektros energijos stokos neveikia metro, beveik nebūna karšto vandens. Lig šiol valdžiusiai Karinei tarybai pavyko pasiekti šiokio tokio Gruzijos gyvenimo stabilumo, tačiau svarbiausia - įtikinti tarptautinę bendriją savo gerais ketinimais: prezidento diktatoriaus nuvertimas vis dėlto nebuvo teisėtas aktas. Neatsitiktinai Gruzija lig šiol (vienintelė iš buvusios TSRS respublikų) neįstojo nei į Jungtinių Tautų Organizaciją, nei į Europos saugumo ir bendradarbiavimo forumą, jos valstybingumo dar nepripažino dauguma šalių. Tad ne tik nudienos Tbilisio politikai, bet, kaip rodo apklausa, ir sostinės gyventojai ne be pagrindo mano, kad E. Ševardnadzė, beje, sveikinęs Z. Gamsachurdijos nuvertimą, geriau, nei kuris kitas diplomatų, galįs palenkti užsienio vadovų nuomonę Gruzijos naudai ir užmegzti tarptautinius santykius. Nepamirškime, kad Gruzija - taip pat vienintelė iš buvusios TSRS respublikų, negavusi plačiai reklamuotos JAV humanitarinės pagalbos. Antra vertus, laikinosios vyriausybės premjeras Tengizas Sigua Tbilisyje ne kartą pabrėžęs, kad vasarį E. Ševardnadzė kelionės po Jungtines Valstijas metu didžią laiko dalį skyrė lėšų Gruzijos reikmėms rinkimui, o sostinės atstatymo fondui paaukojo 100 tūkstančių dolerių. Tai liudija, kad E. Ševardnadzės sugrįžimui rengtasi senokai, tuo labiau kad birželį jis ketinąs dalyvauti Gruzijos parlamento rinkimuose kaip demokratų sąjungos lyderis. Pasak užsienio apžvalgininkų, prisikelti iš mirusiųjų politikoje taip pat sunku kaip ir gyvenime. Ar E. Ševardnadzei tai pavyko? Ar tai išties ta asmenybė, kuri pajėgs suvienyti besiriejančius, netrukus pamatysime.


Prie Pentagono sienų — „taikos žygio dalyviai

TASS-o korespondentas V. Vašedčenko praneša: vakar „taikos žygio” dalyviai, atvykę į Vašingtoną iš Našvilo, Hanoverio ir Čikagos, visą dieną piketavo Pentagono pastatą. Amerikos jaunuoliai ir jaunuolės atėjo prie Pentagono su šūkiais, raginančiais nebesiruošti karui, nedelsiant nutraukti branduolinius bandymus. Piketininkai mėgino įeiti į Pentagoną ir įteikti ten posėdžiaujantiems generolams ir karininkams lapelius, kuriuose raginama kovoti už taiką, nusiginklavimą ir branduolinių bandymų nutraukimą. Militaristai įsiuto. Nedelsdama įsikišo policija. 16 piketininkų buvo suimta ir tuoj pat nugabenta į teismą. Teisėjas paskyrė jų bylą birželio 26-jai dienai. Teisėjo paleisti iki birželio 26 d., piketininkai tuoj pat grįžo prie Pentagono ir toliau piketavo. Išvakarėse Amerikos jaunuoliai ir jaunuolės piketavo JAV centrinę žvalgybos valdyba, kuri, kaip žinoma, vaidina svarbų vaidmenį ruošiant karines provokacijas.


Buvo ir tokių, ypač tarp kairiųjų, kurie anaiptol nenorėjo suvažiavimo šaukti ir stengėsi jį sugaišinti. Atsišaukimas buvo paskelbtas už mėnesio prieš nustatytą jam vykdyti laiką. Kiek lūkterėjęs, aš „Vilniaus Žiniose“ paskelbiau šitokį štai savo „Prisiminima“: „Lapkričio 11 d. didžiai būt geistinas ir naudingas daiktas, kad į rengiamąjį lapkričio 21 ir 22 (gruodžio 4 ir 5) d. Vilniuje Lietuvių tautos susirinkimą atvyktų kuo daugiausiai lietuvių iš visų Lietuvos kraštų. Bet ypač pageidautinas inteligentiškosios mūsų tautos dalies apsilankymas, nes čionai bus labai reikalingos tariančiosios pajėgos. Tačiau galima iš anksto pasakyti, kad ne visi tie asmens galės Vilniun paskirtu laiku atvykti, kurie nusimano galį padėti savo plytelę į pamatą pradedamojo statyti didžio laisvos Lietuvos rūmo. Taigi malonu būtų, kad tie lietuviai ir lietuvės, kurie iš anksto žino, jog negalės susirinkiman atvykti, kad tie, sakau, savo plytelę teiktųsi susirinkimui raštu priduoti. Lai kiekvienas iš tų asmenų pasiskiria kurį iš paminėtų, arba ir nepaminėtų aiškiai. Atsišaukime (žiūr. „V. Ž.“ Nr. 254), punktų ir apdirba jį raštiškai pagal savo pajėgas ir pažiūras; paskui tokį raštą arba referatą, teiksis atsiųsti „Organizacijos Komitetui“ per „Vilniaus Žinių“ redakciją. Tuo būdu galės susirinkti apstus pluoštas plačiau ar trumpiau apdirbtų referatų, kurie bus susirinkime perskaityti ir tuo būdu galės suteikti diskusijoms naujos medžiagos ir padės aiškiau išgvildenti pakeltuosius klausimus apie mūsų krašto reikalus. Geistina taipo pat būtų, kad ir tie, kurie tikrai rengiasi atvykti Vilniun, taip pat pristatytų pagal išsigalėjimą sistematiškai išdėstytas nuomones apie įvairius Lietuvos reikalus arba ir platesnius referatus iš kurių aplamai užbrėžtos „Atsišaukime“ programos dalies ir pavesti juos susirinkimui apsvarstyti. Ta proga primenu dar tą svarbią aplinkybę, kad lapkričio 20 (gruodž. 3 ) dieną Vilniuje bus ir lietuviškas vakaras, kurį rengia naujai įsteigtoji „Vilniaus Kanklininkų Draugija“ — kuri aplinkybė be abejo sutrauks Vilniun aspčiai svečių iš visų Lietuvos kraštų, kurie galės lukterti rytojaus ir dalyvauti susirinkime. Susirinkimas bus miesto salėje, netoli Aušros Vartų, šalia „Vilniaus Žinių“ knygyno ir prasidės lapkričio 21 (gruodžio 4) d. iš ryto. Taigi reikia atvykti Vilniun būtinai bent sekmadienio vakare“. Iš visuomenės „Vilniaus Žinioms“ buvo atsiųsta dar keletas paraginimų lankytis Vilniaus suvažiavime. Visa tat labai sužadino Lietuvos žmones. Visuose kampuose suniko tartis važiuoti į Vilnių. Caro valdžia tada jau buvo pametusi galvą, tad žmonės valsčiuose ir parapijose beveik visur laisvai išrinko iš savo tarpo delegatus. Kairiosios partijos, kaip sakyta, buvo priešingos suvažiavimo šaukimui ir įniko provincijoje agituoti prieš suvažiavimą. Mat, jos ruošėsi visus Lietuvos žmones, revoliucijai įsigalėjus, sutraukti po sava vėliava ir tikėjosi įvesiančios Lietuvoje savo tvarką. Todėl patriotų sušauktą suvažiavimą jie laikė priešingu jų tikslams ir darė kliūčių, kad jis neįvyktų. Bet jų agitacija nuėjo niekais. Žmonės tikėjo „Vilniaus žiniomis“ ir klausė jų balso. Suvažiavimas įvyko. Jis turėjo prasidėti pirmadienyje. Tad dar sumaniau sekmadienio vakare suruošti atvykusiems svečiams vakarėlį su vaidinimu ir dainomis, kurs labai gerai pavyko ir puikiai nuteikė Tautos atstovus. Vakarėliui pasibaigus socialdemokratai mėgino suruošti toje pat salėje savo mitingą, gal norėdami atbaidyti suvažiavusiuosius nuo ryto dienos turinčio prasidėti susivažiavimo. Vienas buvo užšokęs ant scenos ir pradėjo blevyzgoti, bet jį tuojau pašalino; kitas mėgino kalbėti užsilipęs ant kėdės salės viduryje. Aš stovėjau greta jo ir nukėliau jį nuo kėdės. Taip ir nepavyko nė ta jų demonstracija. Pirmadienio rytą apie 10 valandą d-ras Basanavičius neilga, bet rimta ir širdinga kalba pradėjo suvažiavimą. Jo kalba kai kuriuos tautos atstovus labai sugraudino. Rodėsi, jog posėdžiavimas eis labai rimtai ir ramiai. Bet veikiai salėje iškilo tikra audra. Pasirodė, kad boikotavusieji suvažiavimą socialdemokratai ir kai kurie šiaip kairieji ne tik patys kuo gausingiausiai jame dalyvauja, bet yra susitelkę visą gaują trukšmininkų gaišinti suvažiavimo posėdžiams. Didžios kantrybės ir taktingumo reikėjo turėti suvažiavimo prezidiumui suvaldyti tiems trukšmadariams. Kada buvo duotas žodis man ir aš užžengiau ant estrados, trukšmadariai iš visų kampų pagavo šaukti: „provokatorius, provokatorius! Šalin, šalin!“ Ir šaukė be galo. Nieko nepadėjo nė pirmininko skambutis, nė jo prašymas žodžiu nutilti ir leisti man kalbėti. Trukšmadariai nesiliovė šūkavę bei rėkavę, kol aš neatsitraukiau nuo estrados. Mat, kairieji, ypač socialdemokratai man tuo būdu atkeršijo už tai, kad aš, kaipo suvažiavimo sumanytojas ir vienas iš stropesniųjų jo sušaukėjų, jiems, griežtiems to suvažiavimo priešininkams, buvau tuo būdu labai nusidėjęs. Tuoj po mano fiasco išėjo kalbėti Mažosios Lietuvos atstovas p. Vanagaitis. Jis kvietė visus susirinkusius laikytis vienybėje šitoje rimtoje valandoje ir bendrai paistengti padirbėti tėvynės labui. Vargais negalais pirmininkaujantieji didžia savo kantrybe numalšino reksnius ir iškeltieji bėgyje 2 dienų klausimai buvo apsvarstyti iš visų pusių ir pagaliau išnešti nutarimai. Štai jie: 1) Dabartinis padėjimas Rusijoje ir Lietuvoje. Pripažindami, jog dabartinė rusų vyriausybė yra didžiausias mūsų prispaudėjas, jog prieš tą vyriausybę pasikėlė visi Rusijos kraštai, jogei geresnio gyvenimo tegalėsime susilaukti tiktai nugalėję senąją valdžią, susirinkusieji čia lietuviai nutarė: Šviestis, jungtis ir stoti į kovą drauge su sukilusiais visų Rusijos tautų žmonėmis. II. Lietuvos autonomija: 1) Kadangi Lietuvos gyventojų reikalai tėra galima aprūpinti, kaip reikiant, tiktai gavus kraštui autonomiją, — norima, kad visos tautos, kurios gyvena Lietuvoje, galėtų pilna laisve naudotis, — Lietuvių suvažiavimas nusprendė: reikalauti Lietuvai autonomijos su Seimu Vilniuje. Į tą Seimą rinks atstovus visi Lietuvos žmonės lygiu, tiesiu ir slaptu balsavimu. Toji autonomiškoji Lietuva bus sudėta iš tos žemės, kur dabar gyvena lietuviai, Lietuvos branduolys, ir iš tų Lietuvos pakraščių, kurie dėl kokių nors priežasčių traukia prie to branduolio, ir kurių gyventojai norės prie jo priklausyti: 2) Kadangi susirinkusieji Vilniuje lietuvių suvažiavime Suvalkų gubernijos lietuviai visi vienu balsu išrodo reikalinga kovoti drauge su kitų gubernijų lietuviais už Lietuvos autonomiją, tad jie, suvalkiečiai, ir su jais visais lietuvių suvažiavimas nutarė, kad Suvalkų gubernijos lietuviai reikia priskirti prie visos autonomiškosios Lietuvos. Santykiai su kitomis Rusijos šalimis turi būti paremti ant sandaro pamatų: visos šalys bus lygios, gyvens vienybėje, visos jos darys vieną galingą valstybę. III. Kokiu būdu iškovoti autonomiją: 1) Jei norime įgyti autonomiją, turime pirmučiausia sugriauti dabartinę mūsų tautos prispaudėjų tvarką. Tam tikslui reikia, kad iš vieno eitų visi Lietuvos politiniai būriai (visos partijos) ir atskirieji mūsų žmonės. Susivienijus savo krašte, reikia jungtis su visomis kitomis Rusijos tautomis, kurios padeda griauti tą tvarką. Tuo tarpu, kol kas bus, reikia nemokėti jokių mokesčių, uždaryti monopolius, neleisti vaikų į rusiškąsias pradedamąsias mokyklas, neiti Kauno, Vilniaus ir Gardino gub. (ten, kur gyvena lietuviai), į valsčiaus teismus, į visas kitas valdžios įstaigas, neleisti savo brolių kareiviauti; prireikus, streikuoti visiems darbo žmonėms miestuose ir sodžiuose. IV. Valsčiai ir mokyklos. 2) Visuose Lietuvos valsčiuose, visame jų reikalų vedime (susirašinėjimuose ir susižinojimuose turi būti vartojama prigimta žmonių kalba. Kadangi dabartinė mokykla tėra tik nutautinimo ir ištvirkimo įrankis, tad reikia visos tokios mokyklos paversti grynai tautinėmis, tik kad mokslas jose būtų dėstomas žmonių kalba; be to, mokytojus tokioms mokykloms turi rinktis patys žmonės“. Tokie buvo suvažiavimo nutarimai. Jie, matomai, yra grynai politiniai. Apie ekonomiką nėra juose nė paminėjimo. Aistringoje nuotaikoje ekonomika tapo visai pamiršta. Vyriausias suvažiavimo nutarimo taikinys buvo caro valdžios nuvertimas ir įgijimas savos autonominės valdžios.


Amerikos karių nusikaltimai Pietų Korėjoje

PCHENJANAS, birželio 12 d. (TASS-ELTA). Korėjos centrinė telegramų agentūra, pasiremdama Pietų Korėjos laikraščio „Kenchian Sinun” pranešimu, skelbia, kad šiomis dienomis Pietų Korėjoje Amerikos karo policijos tarnautojas, iššovęs iš revolverio į grupę korėjiečių jaunuolių Čunčdu stotyje (Šiaurės Kensano provincija), du iš jų sunkiai sužeidė. Iš vieno sužeisto jaunuolio amerikietis atėmė daiktus ir 11 tūkstančių vonų pinigais.


Priėmimas Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Ambasadoje

Birželio 18 d. Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Nepaprastasis ir įgaliotasis Ambasadorius TSR Sąjungoje Velko Mičiunovičius surengė priėmimą Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Prezidento Josipo Broz-Tito garbei. Priėmime dalyvavo: Josipas Broz-Tito su žmona, Sąjunginės vykdomosios večės Pirmininko pavaduotojas Edvardas Kardelis su žmona, Valstybės sekretorius užsienio reikalams Koča Popovičius su žmona, Sąjunginės vykdomosios večės Narys Mijalko Todorovičius, Chorvatijos Liaudies Respublikos Vykdomosios večės Pirmininkas Jakovas Blaževičius, Respublikos Prezidento Generalinis sekretorius Jožė Vilfanas, Valstybės vidaus reikalų sekretoriaus pavaduotojas Džuro Stankovičius, Valstybės sekretoriaus pavaduotojas Sąjunginės vykdomosios večės Pirmininko pavaduotojo kabineto šefas Antonas Vratuša, Respublikos Prezidento Protokolo šefas Slovenas Smodlaka, Vyriausiojo Kariuomenės Vado kabineto viršininkas generolas papulkininkis Milošas Sumonia, Prezidento vyriausiasis adjutantas generolas majoras Milanas Žeželis, Sąjunginės ekonominio planavimo valdybos direktoriaus pavaduotojas Nikola Cobeličius ir kiti Jugoslavijos vyriausybinės delegacijos nariai. Nuo Tarybų Sąjungos priėmime buvo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas K. J. Vorošilovas su žmona, draugai N. A. Bulganinas, N. S. Chruščiovas, L. M. Kaganovičius, G. M. Malenkovas, A. I. Mikojanas, V. M. Molotovas, M. G. Pervuchinas, G. K. Žukovas, L. I. Brežnevas, N. A. Muchitdinovas, J. A. Furceva, N. M. Švernikas, A. B. Aristovas, N. I. Bieliajevas, P. N. Pospielovas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Sąjungos Tarybos Pirmininkas A. P. Volkovas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininko pavaduotojai S. R. Rašidovas, K. M. Ozolinis, O. V. Kusinenas, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotojai V. A. Kučerenko, V. V. Mackevičius, M. V. Chruničevas, RTFSR Ministrų Tarybos pirmininkas M. A. Jasnovas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo sekretorius N. M. Pegovas, Tarybų Sąjungos Nepaprastasis ir Igaliotasis Ambasadorius Jugoslavijoje N. P. Firibinas, TSRS ir RTFSR Ministrai, Tarybų Sąjungos maršalai, ministrų pavaduotojai, TSRS ir RTFSR Aukščiausiųjų Tarybų deputatai, Tarybinés Armijos Priėmime buvo viešintis Maskvoje Indijos Respublikos Viceprezidentas dr. S. Radhakrišnanas. Priėmime taip pat dalyvavo Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Vyriausybinės ekonominės delegacijos nariai su JFLR Sajunginės vykdomosios večės nariu, Sąjunginiu valstybės sekretorium finansų reikalams Avdo Humo. Svečių tarpe buvo diplomatinių atstovybių vadovai, akredituoti TSR Sąjungoje, ambasadų ir misijų bendradarbiai. Prieš prasidedant priėmimui, buvo atlikti TSRS ir JFLR valstybiniai himnai. Dalyvaujantiems priėmime buvo surengtas didelis simfoninis rusų, tarybinių ir jugoslavų kompozitorių kūrinių koncertas.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

JKS Centro Komiteto vardu Generalinis sekretorius JOSIPAS BROZ – TITO; TSKP Centro Komiteto vardu Pirmasis Sekretorius N. CHRUŠČIOVAS

DEKLARACIJA apie Jugoslavijos Komunistų sąjungos ir Tarybų Sąjungos Komunistų partijos savitarpio santykius

JFLR Vyriausybės delegacijos oficialaus apsilankymo Tarybų Sąjungoje metu nuo 1956 metų birželio 1 d. iki 23 d. Josipas Broz-Tito - JKS Generalinis sekretorius, Edvardas Kardelis – JKS CK Vykdomojo komiteto Sekretorius ir JKS CK nariai Jakovas Blaževičius, Velko Mičiunovičius, Koča Popovičius ir Mijalko Todorovičius, kaip Jugoslavijos Komunistų sąjungos ir Jugoslavijos Darbo liaudies Socialistinės sąjungos atstovai, ir N. S. Chruščiovas – TSKP CK Pirmasis Sekretorius, TSKP CK Prezidiumo nariai N. A. Bulganinas, A. I. Mikojanas, V. M. Molotovas, K. J. Vorošilovas, kandidatas į TSKP CK Prezidiumo narius D. T. Sepilovas, kaip TSKP atstovai, draugiško nuoširdumo ir atvirumo dvasia pasikeitė nuomonėmis apie JKS ir TSKP savitarpio santykius ir bendradarbiavimą. Šių pasikalbėjimų metu jie sutiko štai su kuo: 1. Belgrado 1955 metų birželio 2 dienos deklaracija davė sveiką pagrindą dviejų socialistinių šalių savitarpio santykiams, ir paskelbti joje principai vis plačiau taikomi jų savitarpio bendradarbiavime. 2. Dviejų šalių bendradarbiavimas ir bendras savitarpio santykių vystymasis po Belgrado deklaracijos, o taip pat ir kontaktai tarp jų tautų politinių bei kitų visuomeninių organizacijų sudarė palankias politines sąlygas ir bendradarbiavimui tarp TSKP ir JKS. Remdamosi aukščiau minėtais teiginiais ir atsižvelgdamos į konkrečias sąlygas, kuriomis vystosi dabartiniai socialistiniai judėjimai, bei vadovaudamosi internacionalistiniais marksizmo-leninizmo principais, JKS ir TSKP delegacijos sutiko, kad esamus kontaktus tarp abiejų partijų naudinga ir būtina toliau palaikyti ir vystyti, siekiant bendradarbiauti tolesnio mūsų socialistinių šalių stiprėjimo ir klestėjimo interesais, bendradarbiavimui tarptautiniame darbininkų judėjime daugybe socializmo dabartinio vystymosi klausimų, o taip pat ir taikiam sambūviui bei bendradarbiavimui vystyti tarp viso pasaulio tautų, nepaisant jų visuomeninių ir politinių sistemų skirtingumo, ir taikos, tautų laisvės bei nepriklausomybės interesais. Čia partijų atstovai vadovaujasi tuo, kad tolesnis ryšių ir bendradarbiavimo vystymas tarp TSKP ir JKS, kaip šalių, kuriose valdžioje yra darbininkų klasė, vadovaujančiųjų partijų ir keliančių sau bendrą tikslą - sukurti pilnutinę socialistinę visuomenę savo šalyse, užtikrinti žmonijos pažangą ir tvirtą taiką, be abejo, padės vystyti tolesnį TSRS ir JFLR bendradarbiavimą, stiprinti tvirtą Jugoslavijos ir Tarybų Sąjungos tautų draugystę. 3. Abi pusės, laikydamosi to požiūrio, kad socialistinio vystymosi keliai įvairiose šalyse ir įvairiomis sąlygomis yra skirtingi, kad socializmo vystymosi formų turtingumas padeda jam stiprėti, ir remdamosios tuo faktu, kad ir vienai, ir antrai pusei svetima bet kuri tendencija primesti savo nuomonę nustatant socialistinio vystymosi kelius ir formas, - sutarė, kad aukščiau minėtas bendradarbiavimas turi remtis visišku laisvanoriškumu ir lygiateisiškumu, draugiška kritika, draugišku mūsų partijų pasikeitimo nuomonėmis ginčijamais klausimais pobūdžiu. 4. Bazuodamasis aukščiau minėtais pagrindais, JKS ir TSKP bendradarbiavimas vystysis pirmiausia visapusiškai savitarpiškai susipažįstant su abiejų šalių socialistinės statybos formomis ir metodais, laisvai bei draugiškai pasikeičiant patyrimu ir nuomonėmis tais klausimais, kurie turi bendrą interesą socialistinei praktikai vystyti ir socialistinei minčiai stumti į priekį, o taip pat ir klausimais, liečiančiais taiką, tautų suartėjimą ir bendravimą bei žmonijos pažangą aplamai. 5. Dabartinis materialinis ir dvasinis pasaulio persitvarkymas, pasireiškiąs tuo, kad milžiniškai auga socializmo jėgos, kyla nacionalinis išsivadavimo judėjimas, didėja darbininkų klasės vaidmuo sprendžiant konkrečius dabartinio tarptautinio vystymosi klausimus, – kelia tarptautiniam darbininkų judėjimui eilę stambių uždavinių. Šis faktas nurodo ir į tai, kad dabartiniame pasaulyje būtina moksliškai analizuoti vystymosi reiškinius ir pagrindinius materialinius bei visuomeninius veiksnius ir tendencijas. Dėl šių priežasčių jos susitarė, kad, vadovaudamosi marksizmo-leninizmo principais, visokeriopai skatins - tiek savitarpio santykiuose, tiek ir tarptautiniame darbininkų judėjime aplamai - savitarpio bendradarbiavimą ir pasikeitimą nuomonėmis socialistinės mokslinės minties srityje. 6. JKS ir TSKP bendradarbiavimo konkrečių formų atžvilgiu delegacijos susitarė, kad bus bendradarbiaujama palaikant asmeninius kontaktus, raštu ir žodžiu išdėstant nuomones bei jomis pasikeičiant, pasikeičiant delegacijomis, medžiaga, literatūra, o taip pat rengiant, kiek bus reikalinga, partijos veikėjų savitarpio susitikimus, siekiant apsvarstyti aktualius bendro intereso klausimus, ir aplamai per visas konstruktyvios, draugiškos diskusijos formas, 7. TSKP ir JKS atstovai laiko tokį savitarpio bendradarbiavimą savo kontaktų su kitomis komunistų bei darbininkų partijomis, o taip pat ir su socialistiniais ir kitais pažangiais judėjimais pasaulyje sudėtine dalimi. 8. TSKP ir JKS yra tos nuomonės, kad kovos už tvirtą taiką ir tautų saugumą, už socialinę pažangą interesais yra reikalingas platus visų pažangiųjų ir taikingųjų jėgų bendradarbiavimas, kas vis stipriau pasireiškia įvairiausiomis formomis ir pasauliniu mastu. Šis bendradarbiavimas yra vienas iš būtinųjų dabartinio visuomenės vystymosi poreikių. Tokie ryšiai turi būti lygiateisiški, atviri, demokratiški ir prieinami pasaulinei viešajai nuomonei. Jie turi padėti savitarpio susipažinimui ir konsultavimuisi įvairiomis bendro intereso problemomis, prisidėti prie savitarpio supratimo, remiantis kantriu įvairių pusių pozicijų ir pažiūrų aiškinimu. Kartu turima galvoje kiekvieno atskiro šio bendradarbiavimo dalyvio veiksmų laisvė pagal jo vystymosi sąlygas ir sutinkamai su bendrais pažangiais tikslais, kurių jie siekia. JKS ir TSKP atstovai yra įsitikinę, kad JFLR ir Tarybų Sąjungos darbininkų judėjimų bendradarbiavimas nurodytų principų ir formų pagrindu tarnaus jų tautų interesams ir socialistinės statybos jų šalyse interesams. Jie yra įsitikinę, kad tuo pačiu jie įneš savo indėlį į bendrą socialistinių ir kitų pažangiųjų judėjimų pasaulyje suartėjimą, o tai taip pat tarnaus taikos visame pasaulyje interesams, žmonijos bendros pažangos interesams.


Lietuvos Komunistų partijos Centro Komiteto KREIPIMASIS į visus Tarybų Lietuvos rinkėjus, į darbininkus ir darbininkes, kolūkiečius ir kolūkietes, į inteligentiją, į Tarybinės Armijos karius

Draugai ir draugės! 1957 metų kovo 3 dieną Tarybų Lietuvos darbo žmonės rinks deputatus į Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos miestų, rajonų, apylinkių ir gyvenviečių Darbo žmonių deputatų tarybas. Rinkimai į vietines tarybas vyksta, praėjus vieneriems metams nuo istorinio Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimo. Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimas atvėrė naujas šviesias perspektyvas toliau klestėti liaudies ūkiui ir kultūrai, sužadino naują tarybinės liaudies politinį ir gamybinį pakilimą. Tolesnis tarybinės demokratijos vystymasis ir stiprėjimas sukėlė kūrybinę plačiausiųjų masių iniciatyvą, pagausino jų pastangas ir jėgas komunistinėje statyboje. Komunistų partijos vadovaujama, tarybinė liaudis pirmą kartą istorijoje pastatė socializmą, sukūrė galingą pramonę ir stambų mechanizuotą žemės ūki, išugdė aukštos kvalifikacijos specialistus visoms liaudies ūkio ir kultūros šakoms. Šeštojo penkmečio plano įvykdymas bus naujas stambus žingsnis kovoje dėl komunistinės visuomenės sukūrimo. Nežiūrint sunkių karo padarinių, pramonės produkcijos apimtis Tarybų Sąjungoje palyginti su 1940 metais padidėjo beveik keturis kartus. Mūsų socialistinė pramonė auga tokiais sparčiais tempais, kokių nežinojo ir nežino kapitalistinių šalių vystymosi istorija. Žymūs laimėjimai pasiekti žemės ūkyje. Visa tarybinė liaudis vieningai pritarė partijos ir vyriausybės iškeltajam uždaviniui įsavinti plėšinius. Tai įgalino beveik 3 kartus viršyti. užsibrėžta planą ir įsavinti 35,5 milijono hektarų žemės. Pernai paruošta 1 milijardu su viršum pūdų grūdų daugiau negu 1955 metais. Sėkmingai sprendžiamas gyvulininkystės tolesnio išvystymo klausimas. Žymiai padidėjo gyvulininkystės produktų gamyba. Sėkmingai vystosi tarybinis mokslas ir kultūra. Didingi mūsų šalies laimėjimai dar labiau sustiprino Tarybų Sąjungos broliškų tautų bendradarbiavimą ir draugystę, mūsų socialistinę valstybę. Šiuose rinkimuose kaip ir ankstesniuose Komunistų partiją eina vieningame bloke, glaudžioje sąjungoje su nepartiniais darbininkais, valstiečiais, inteligentija. Komunistų partija eina į rinkimus drauge su profesinėmis sąjungomis, su komjaunimu ir kitomis darbo žmonių organizacijomis. Komunistų ir nepartiniu blokas liudija apie mūsų socialistinės santvarkos demokratiškumą. Balsuodami už komunistų ir nepartinių bloko kandidatus, Tarybų Lietuvos darbo žmonės balsuos už tolesnį mūsų didžiosios Tėvynės stiprinimą, už tai, kad mūsų šalis ir ateityje būtų galinga ir nenugalima. Tarybų Lietuvos darbo žmonių pastangomis, visų broliškųjų tarybinių tautų savitarpio pagalbos ir glaudaus bendradarbiavimo dėka sukurta socialistinė Tarybų Lietuvos ekonomika, kuri užtikrina lietuvių tautai tikrąją jos nepriklausomybe, laisvę ir suverenumą. Šaunius laimėjimus pasiekė išaugusi Lietuvos darbininkų klasė, visos socialistinės pramonės darbuotojai. Pokario metais Tarybų Lietuvoje atstatyta ir naujai pastatyta daugiau kaip 300 įmonių, sukurtos naujos pramonės šakos, kaip staklių, turbinų, laivų statybos, cemento, elektrotechnikos dirbinių, sukurta žuvies pramonė. Lietuvos pramonė vis didesnę paramą teikia žemės ūkiui. Pramonės produkcijos gamyba šiuo metu penkis su puse karto viršija ikikarinį lygį. Tarybų Lietuvos pramonė toli pralenkė buržuazinio laikotarpio pramonę. Pradėta statyti stambi Kauno hidroelektrinė. 1956 metais bendrosios produkcijos gamybos planą Tarybų Lietuvos pramonės įmonės įvykdė pirma laiko. Nėra abejonės, kad respublikos pramonės darbuotojai dar energingiau kovos už gamybinių planų įvykdymą ir viršijimą, skirs visas jėgas, siekdami kuo geriausiai panaudoti kiekvienos pramonės įmonės gamybines galimybes bei rezervus, garbingai įgyvendinti Partijos ir Tarybinės vyriausybės iškeltus uždavinius. Balsuodami už komunistų ir nepartinių bloko kandidatus, Tarybų Lietuvos darbo žmonės balsuos už tolesnį respublikos socialistinės pramonės pakilimą ir stiprėjimą. Kovodami už Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimo nutarimų įgyvendinimą, gausina savo laimėjimus ir Lietuvos kolūkinio kaimo darbo žmonės. Didelis darbas atliktas toliau stiprinant kolūkius organizaciniu-ūkiniu atžvilgiu. Nežiūrint sunkumų, kuriuos sukėlė nepalankios oro sąlygos, praėjusiais metais gautas gausesnis žemės ūkio kultūrų derlius negu 1955 metais. Per pastaruosius ūkinius metus kolūkiuose pagausėjo visuomeninių gyvulių, pakilo jų produktyvumas. Žymūs laimėjimai pasiekti melioravimo srityje. Kiekvienais metais iš pelkių atkovojama vis daugiau žemės. Vien 1956 metais kolūkiuose drenažu nusausinta daugiau žemės negu per visus dvidešimt su viršum buržuazijos valdymo metų. Išaugus kolūkių visuomeniniam ūkiui, padidėjo ir kolūkiečių pajamos. Partijos ir Tarybinės vyriausybės nuolatinio rūpinimosi dėka Lietuvos žemės ūkis aprūpinamas priešakine technika. Tarybų Lietuva kiekvienais metais gauna taip pat iš broliškųjų respublikų daug mineralinių trąšų. Visa tai padeda toliau kelti kolūkinių laukų derlingumą, vystyti visuomeninę produktyviąją gyvulininkystę, gausinti kolūkių turtą ir kelti materialinę kolūkiečių gerovę. Tarybų Lietuvos kolūkinio kaimo priešakiniai darbo žmonės demonstruoja savo pasiekimus Visasąjunginėje žemės ūkio parodoje. Šimtai jų apdovanoti medaliais, diplomais ir premijomis. Tarybų Lietuvos kolūkių pasiekimai akivaizdžiai rodo didžią ir gyvybinga kolūkinės santvarkos jėgą. Tačiau žemės ūkyje dar pilnutinai neišnaudojamos galimybės ir rezervai vystant visas socialistinio žemės ūkio šakas. Reikia nenuilstamai stiprinti visuomeninį ūkį, sparčiau vystyti gyvulininkystę, plėsti pieno, mėsos, ypač kiaulienos, gamybą. Būtina kruopščiai pasirengti pavasario sėjai, baigti paruošti sėklą, sutvarkyti techniką bei inventorių. Balsuodami už komunistu ir nepartinių bloko kandidatus, Tarybų Lietuvos darbo žmonės balsuos už naujus laimėjimus vystant respublikos žemės ūkį, už tolesnį kolūkių stiprinimą, už pasiturintį ir kultūringą visų kolūkiečių gyvenimą. Žengiant partijos XX suvažiavimo nurodytu keliu, pasiekti puikūs laimėjimai toliau keliant liaudies gerovę. Tarybinius žmones džiugina naujas Valstybinių pensijų įstatymas. Tarybų Lietuvos pensininkams vien Socialinio aprūpinimo ministerija 1957 metais išmokės 143,6 milijono rublių. Prailgintos nėštumo ir gimdymo atostogos, sutrumpinta darbo diena švenčiu ir poilsio dienų išvakarėse, panaikintas mokestis už mokslą vidurinėse ir aukštosiose mokyklose. Tarybų valdžia teikia didelę pagalbą daugiavaikėms motinoms. Tūkstančiai Tarybų Lietuvos darbo žmonių kasmet ilsisi kurortuose, sanatorijose ir poilsio namuose. Tarybų Lietuvoje atliekamas didelis darbas statant gyvenamuosius namus, atstatant ir sutvarkant miestus. Kiekvienais metais gražėja Lietuvos sostinė – Vilnius. Auga Kaunas, Šiauliai, Klaipėda, Panevėžys ir kiti mūsų miestai. Gerinamas buitinis darbo žmonių aptarnavimas. Partija ir Tarybinė vyriausybė viską daro tam, kad darbo žmonės gyventų turtingai, kad pilnutinai būtų patenkinti jų augantieji poreikiai. Balsuodami už komunistų ir nepartinių bloko kandidatus, Tarybų Lietuvos darbo žmonės balsuos už tolesnį darbo žmonių materialinės gerovės pakilimą. Sparčiai vystosi lietuvių tautos kultūra, nacionalinė savo forma, socialistinė savo turiniu. Praėjo tas laikas, kai žymi dalis gyventojų buvo neraštinga. Tarybų valdžia darbo žmonių vaikams plačiai atvėrė kelius į mokslą. 1956-1957 mokslo metų pradžiai naujai atidarytos 57 bendro lavinimo mokyklos. Dabar Lietuvos pradinėse ir vidurinėse mokyklose mokosi apie 400 tūkstančių moksleivių. Tarybų Lietuvoje sudarytos visos sąlygos aukštos kvalifikacijos specialistams parengti. Aukštosiose mokyklose šiuo metu mokosi apie 24 tūkstančiai studentų – maždaug šešis kartus daugiau negu paskutiniaisiais buržuazijos viešpatavimo metais. Pernai aukštąsias mokyklas, technikumus bei kitas viduriniąsias specialias mokyklas baigė 9 tūkstančiai su viršum žmonių arba 42 procentais daugiau negu 1955 metais. Žymiai pagerėjo kultūros-švietimo įstaigų darbas. Kasmet auga bibliotekų, kultūros namų, kinoteatrų tinklas. Mokslo ir kultūros šviesa vis plačiau sklinda Tarybų Lietuvos miestuose ir kaimuose. Tarybų Lietuvos kultūros darbuotojams yra iškilę dideli ir garbingi uždaviniai siekiant dar didesnių laimėjimų visose kultūros darbo srityse. Balsuodami už komunistų ir nepartinių bloko kandidatus, Tarybų Lietuvos rinkėjai balsuos už tolesnį liaudies švietimo pakilimą, už naują mokslo ir kultūros suklestėjimą. Spartus ir visapusiškas Tarybų Lietuvos liaudies ūkio ir kultūros išsivystymas yra Komunistų partijos, Tarybinės vyriausybės lenininės nacionalinės politikos, Tarybų Sąjungos tautų draugystės rezultatas, didžiulis socialistinės santvarkos iškovojimas. Lenininė nacionalinė politika užtikrina visų nacijų ir tautybių ekonomikos ir kultūros vystymąsi ir klestėjimą. Ji sutelkė tarybinius žmones i vieninga šeimą, pakėlė miestų ir kaimų darbo žmonių mases didiems komunistinės statybos darbams. Sąjunginių respublikų ekonomikos išvystymas, nacionalinių kadrų augimas sudarė sąlygas toliau stiprinti sąjunginių respublikų suverenumą, pakelti respublikinių organų vaidmenį vadovaujant liaudies ūkiui. Tik tarybinėje santvarkoje lietuvių tauta įgijo savo tikrąją laisvę, pirmą kartą gavo galimumą sujungti į vieną Lietuvos Tarybų Socialistinę Respubliką visas savo žemes, nuo senojo Vilniaus iki Klaipėdos. Lietuvos darbo žmonės tapo laisvi nuo „savųjų” ponų jungo ir nuo svetimų kapitalistu bei imperialistų vergijos. Tarybų Lietuvos liaudies ūkis yra Lietuvos darbo žmonių rankose. Balsuodami už komunistu ir nepartinių bloko kandidatus, Tarybų Lietuvos darbo žmonės balsuos už tai, kad toliau klestėtų mūsų respublika, kad augtų ir stiprėtų neišardoma Tarybų Sąjungos tautų draugystė. Vykdant komunistinės statybos uždavinius, didelį vaidmenį turi atlikti vietinės Darbo žmonių deputatų tarybos. Vietinės Tarybos yra masiškiausios darbo žmonių organizacijos, jos įtraukia į valstybės valdymą plačiausius darbininkų, valstiečių, inteligentijos sluoksnius. Kandidatais į vietinių Tarybų deputatus Lietuvos darbo žmonės iškėlė geriausius savo sūnus ir dukras, įrodžiusius beribį atsidavimą komunizmo reikalui. Partijos ir vyriausybės iškeltų uždavinių įvykdymas reikalauja iš kiekvieno tarybinio žmogaus gerinti savo darbą, atkakliai įveikti sunkumus ir šalinti trūkumus. Labai svarbus uždavinys yra toliau tobulinti tarybinio aparato darbą, ryžtingai kovoti su biurokratizmo pasireiškimais, su neatidžia pažiūra i gyventojų poreikius. Reikia kuo atidžiausiai atsižvelgti į sveika, dalykiška kritiką; imtis nedelsiamų ir veiksmingų priemonių trūkumams pašalinti, rinkėjų pasiūlymams įgyvendinti. Draugai ir draugės! Mūsų socialistinė Tėvynė, įžengusi i keturiasdešimtuosius savo gyvavimo metus, rodo visam pasauliui savo didžia, gyvybinga jėga. Neišmatuojamai pakilo Tarybų Sąjungos tarptautinis autoritetas. Tarybų Sąjunga, jos nuolat auganti ekonominė ir gynybinė galia yra svarbiausias taikos veiksnys. Žengdama visos pasaulinės socialistinės stovyklos priekyje, tarybinė liaudis vieningame fronte su didžiąja kinų tauta, su kitų liaudies demokratijos šalių darbo žmonėmis, remiama visų dorųjų žemės rutulio žmonių, kovoja už tarptautinio įtempimo sumažinimą, už tvirtos ir ilgalaikės taikos užtikrinimą pasaulyje. Socialistinė stovykla yra kaip niekada stipri ir galinga, į ją sudužo ir suduš bet kokie imperialistų išpuoliai. Kontrrevoliucinio maišto Vengrijoje sužlugimas, o taip pat Anglijos Prancūzijos-Izraelio pralaimėjimas Egipte dar kartą liudija, kad agresyvi imperialistinė politika vis labiau žlunga, o kapitalistinė sistema vis toliau silpnėja. Tuo metu, kai dauguma pasaulio valstybių siekia mažinti tarptautinį įtempimą, Jungtinių Amerikos Valstybių ir kai kurių kitų kapitalistinių valstybių vadovaujantieji sluoksniai vykdo tarptautinės padėties aštrinimo politika. Bet visi imperialistu kėslai ir ateityje sužlugs, kaip sužlugo visos jų agresijos iki šiol. Neįveikiama Tarybų Sąjungos bei visos socialistinės stovyklos galybė, visų dorųjų žmonių judėjimas už taiką pažaboja agresorius. Imperialistai, stengdamiesi sutrukdyti taikiąja socialistine statybą, siekia panaudoti savo tikslams išnaudotojiškų klasių atplaišas, buržuazinius nacionalistinius elementus ir įvairius jų pakalikus. Tarybiniai žmonės turi būti budrūs, pasirengę duoti atkirtį bet kokioms priešiškų elementų užmačioms. Kiekvieno tarybinio žmogaus pareiga – stiprinti ir vystyti tautų draugystę, tarybinį patriotizmą ir proletarini internacionalizmą, pasiaukojančiai kovoti už marksizmo-leninizmo idėjų pergalę. Lietuvių tauta tvirtai žengia ir toliau ryžtingai žengs vieninteliu teisingu savo klestėjimo keliu - tarybiniu keliu! Lietuvos darbo žmonės savo atsidavusiu darbu nenuilstamai stiprina mūsų brangiąją Tėvynę – taikos ir tautų draugystės tvirtovę visame pasaulyje. Lietuvių tauta yra tikra dėl savo ateities. Ji kartu su visomis broliškomis mūsų daugianacionalinės tarybinės Tėvynės tautomis stato šviesius komunizmo rūmus. Draugai ir draugės! Lietuvos Komunistų partijos Centro Komitetas kviečia visus rinkėjus – darbininkus ir darbininkes, kolūkiečius ir kolūkietes, inteligentiją, Tarybinės Armijos karius per rinkimus į vietines Darbo žmonių deputatų tarybas dar glaudžiau susitelkti apie Tarybų Sąjungos Komunistų partija ir Tarybine Vyriausybe kovai už tolesni mūsų Tėvynės suklestėjimą, už tvirtą taiką ir tautų saugumą, už komunizmo pergale mūsų šalyje. Draugai rinkėjai! Balsuokite už komunistų ir nepartinių bloko kandidatus! Tegu 1957 metų kovo 3-oji diena tampa visos liaudies šventė, nauja galinga demonstracija lietuvių tautos susitelkimo apie Tarybų valdžią ir šlovingąją Tarybų Sąjungos Komunistų partiją!


Šešių Vakarų Europos šalių (Prancūzijos, Vakarų Vokietijos, Italijos, Belgijos, Olandijos ir Liuksemburgo) užsienio reikalų ministrai šiandien pasirašė Romoje Euratomo ir „bendrosios rinkos” sutartis. Tos sutartys, kaip yra žinoma, numato įsteigti Europoje dvi naujas uždaras organizacijas, trukdančias organizuoti ekonominį ir politinį bendradarbiavimą visos Europos pagrindu. Minėtų šešių šalių „bendrosios rinkos” rėmuose bus palaipsniui panaikinti muito mokesčiai, apsaugojantieji kiekvienos šių šalių ekonomiką. Euratomo sutartis numato, kad šešios šalys (visos jos yra NATO karinio bloko nariai) bendradarbiaus atominės energijos srityje. Vienas iš šios sutarties padarinių bus tai, kad Vakarų Vokietijoje bus gaminama atominė energija, o vėliau ir atominis ginklas.


„Laisvoji Europa” praneša, kad Prancūzijos komunistai paskelbė atsišaukimą, ragindami gelbėti partijos dienraštį „L'Humanite”, nes jį ištiksiąs finansinis krachas. Redaktorius ir partijos politinio biuro narys R.Lerua pažymėjo, kad dienraščiui stinga 15 tūkstančių skaitytojų, o sekmadienio leidiniui „L'Humanite Dimanche” - 10 tūkstančių.


LAIKINAI EINANČIO LIETUVOS RESPUBLIKOS PREZIDENTO PAREIGAS KREIPIMASIS

Politinės ir ūkinės padėties stabilizavimas dabar yra vienas pagrindinių mūsų uždavinių. Jį spręsti padėtų kuo sparčiau suformuota naujoji Vyriausybė, konstruktyvų pobūdį įgaunanti Lietuvos Seimo veikla. Pastarosiomis dienomis didelį žmonių susirūpinimą ir susijaudinimą sukėlė labai pabrangę pagrindiniai maisto produktai. Tai buvo padaryta Vyriausybei priėmus sprendimą nutraukti valstybės iždo dotacijas mėsai ir pienui. Nesu įsitikinęs šio skuboto žingsnio būtinumu. Valstybės iždo būklė iš tiesų nėra lengva. Tačiau šį sprendimą galėjo ir turėjo priimti naujai sudaroma Vyriausybė, gerai išnagrinėjusi ir pasvėrusi visas galimybes. Nerimą kelia ir ta aplinkybė, kad nebuvo peržiūrimos socialinės kompensacijos. Daugelis žmonių, iki šiol nešę vos ne pagrindinę ūkio reformos naštą, patyrė dar vieną smūgį. Jų gyvenimo sąlygos dar labiau pasunkėjo. Turiu pagrindo manyti, kad ankstesniosios Vyriausybės sprendimas nebedotuoti maisto produktų buvo priimtas ne iš ekonominio būtinumo, neįvertinus visų galimų padarinių. Nutraukus valstybės iždo dotacijas ir liberalizavus iš esmės visų maisto produktų kainas, išryškėjo daug atvejų, kai mėsos ir pieno perdirbimo įmonės piktnaudžiauja savo monopoline padėtimi. Kai kurių šių įmonių rentabilumas siekia net 250 procentų. Nedovanotina, kad savo neveiklumą šioje srityje parodė kainų ir konkurencijos tarnybos. Kreipiuosi į žemės ūkio produkciją perdirbančias, kitas maisto pramonės įmones, jų vadovus ir dirbančiuosius. Kreipiuosi ir įsakmiai kviečiu užkirsti kelią tolesniam kainų kilimui ir dar didesniam žmonių nuskurdinimui. Užtikrinu Lietuvos žmones, kad naujoji Vyriausybė imsis kuo skubiausių priemonių, siekdama ištaisyti savo pirmtakų klaidas ir ekonomikos reformai suteikti nuosaikų ir kompleksišką pobūdį. Pirmiausia bus prisiminta valstybės socialinė funkcija, vadinasi - žmogaus pajamos. Neišvengiamai bus kainų pataisų, jau rengiamasi indeksuoti gyventojų indėlius Taupomajame banke, bus ieškoma kuo skubesnių būdų sureguliuoti įmonių atsiskaitymus. Šiandien man sunku kviesti Lietuvos žmones kantrybei. Apgailestaudamas turiu pasakyti, kad buvo žengta daug tokių žingsnių, kurie baigia išsekinti kantrybę. Tačiau akivaizdu ir tai, kad ūkio krizę sugebėsime įveikti tik sutelktomis pastangomis. Kviečiu visus tikėti Lietuvos ateitimi, geresnio gyvenimo perspektyva. Kviečiu darniam darbui. Tikiu, kad įveiksime visas negandas ir sunkumus, tekusius mūsų daliai.


Visi laikraščiai matomose vietose stambiomis antraštėmis pranešė apie nesėkmingą Jungtinių Valstijų mėginimą paleisti dirbtinį Žemės palydovą. Pažymėdami, kad paleidimui buvo ruošiamasi su triukšminga reklama, laikraščiai nurodo, kad sužlugęs palydovo paleidimas smogia naują smūgį Jungtinių Valstijų prestižui. „Al-Gumchurija” pabrėžia šią mintį antraštėje per visą puslapį.


LATGA - TARPTAUTINĖS KONFEDERACIJOS NARĖ

Stokholme įvykusiame Tarptautinės autorių draugijų konfederacijos - CISAC - administracinės tarybos posėdyje nutarta priimti Lietuvos autorių teisių gynimo asociacijos agentūrą šios organizacijos tikrąja nar


Prezidentas Josipas Broz-Tito aplankys Rumuniją

BELGRADAS, birželio 17 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūra Tanjug, Rumunijos Didžiojo nacionalinio susirinkimo prezidiumo ir Ministrų tarybos kvietimu JFLR prezidentas Josipas Broz-Tito š. m. birželio mėnesio pabaigoje padarys oficialų trijų dienų vizitą į Rumuniją. Kartu su prezidentu Tito Rumuniją aplankys Sąjunginės vykdomosios večės pirmininko pavaduotojas Edvardas Kardelis, Valstybės sekretorius užsienio reikalams Koča Popovičius, Sąjunginės vykdomosios večės narys Mijalko Todorovičius ir Chorvatijos Liaudies Respublikos vykdomosios večės pirmininkas Jakovas Blaževičius,


Užsienio spaudos atgarsiai į draugo N. CHRUŠČIOVO pranešimą

Kubos spauda skiria daug dėmesio N. Chruščiovo pranešimui TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje. „Tarybų Sąjunga visada kartu su Kuba“, „Kuba garbingai pakėlė sunkų išmėginimą, – pasakė Chruščiovas“ – su tokiomis antraštėmis laikraštis „Notisias de oi“ vakar išspausdino pirmąją TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pranešimo dalj. „Chruščiovas įspėjo, kad, jeigu Jungtinės Valstijos neįvykdys savo pažadų, Tarybų Sąjunga imsis atitinkamų priemonių“, – rašo laikraštis „Revoliusion“. Havanos radijo stotys cituoja tas N. Chruščiovo pranešimo vietas, kur Tarybų Sąjungos vyriausybės vadovas kalba apie taikos jėgų pergalę, apie taikingą Tarybų Sąjungos politiką, apie neišardomą Tarybų Sąjungos ir Kubos draugystę.


BRAITONAS, rugsėjo 6 d. (TASS'o spec. koresp. – ELTA). Šiandien Britanijos tredjunlonų kongrese buvo svarstomas klausimas dėl darbo žmonių tarptautinio solidarumo ir profsąjungų vienybės. BTK Generalinės tarybos narys Tjusonas pasakė kalbą, kurioje jis gynė tą Generalinės tarybos pranešimo skyrių, kuris atmeta idėją užmegzti kontaktą tarp Pasaulinės profsąjungų federacijos ir Tarptautinės laisvųjų profsąjungų konfederacijos. Mėgindamas pateisinti šią skaldymo politiką, Tjusonas pakartojo nuvalkiotus propagandinius „šaltojo karo“ laikotarpio tvirtinimus apie tai, kad Tarybų Sąjungos ir liaudies demokratijos šalių profsąjungos, kaip ir visa Pasaulinė profsąjungų federacija, tariamai nesančios demokratinės organizacijos. Jungtinės katilių ir laivų korpusų statytojų profsąjungos atstovas Piteris Džordanas savo profsąjungos vardu pateikė rezoliuciją, reikalaujančią revizuoti klausimą dėl santykių tarp šių dviejų profsąjungų susivienijimų ir pradėti derybas tarp jų. Mašinų gamybos ir laivų statybos pramonės braižytojų profsąjungos atstovas Foresteris pabrėžė, kad visų šalių darbininkai turi daug bendrų interesų. Jis, tarp kitko, priminė, kad TSRS ir Didžiosios Britanijos vyriausybės pasiekė susitarimą vystyti kontaktus ir kultūrinius mainus. Su pasitenkinimu pažymėjęs, jog šie mainai plečiasi,  Foresteris pareiškė apgailestavimą dėl kontaktų nebuvimo tarp profsąjunginio judėjimo vadovaujančių organų ir išreiškė viltį, kad tarptautinis darbo žmonių solidarumas bus sustiprintas. Statybininkų-montuotojų prof. sąjungos delegatas I. Marsdenas nurodė, kad vienybės problema turi būti išspręsta visų šalių darbo žmonių interesais, ir pabrėžė, kad veiksmų vienybė sustiprins profsąjungų įtaką visame pasaulyje. Iš kongreso tribūnos jungtinės mašinų gamintojų profsąjungos atstovas R. G. Kreinas papasakojo delegatams apie keitimąsi delegacijomis tarp jo profsąjungos ir Tarybų Sąjungos mašinų gamintojų. Jis kritikavo Tjusoną už šmeižikiškus prasimanymus apie Tarybų Sąjungos profsąjungas. Su dideliu susidomėjimu delegatai išklausė tabako pramonės darbininkų profsąjungos atstovo I. F. Pauelo kalbą, kurioje jis stojo už pasaulinio profsąjunginio judėjimo vienybės stiprinimą. Jungtinės katilių ir laivų korpusų statytojų profsąjungos atstovo Piterio Džordano pateiktos rezoliucijos likimą nulėmė stambiųjų profsąjungų bloko balsai: už ją buvo paduota 1.922.000 balsų, prieš – 6.052.000 balsų. Tačiau diskusijos eiga parodė, kad Anglijos profsąjungose esama žymių jėgų, kurios siekia atkurti tarptautinę profsąjungų vienybę ir sustiprinti solidarumą pasauliniame darbininkų judėjime.


Broliškas socialistinių šalių bendradarbiavimas

Nuo rugsėjo 12 d. iki 18 d. Gotvaldove (Čekoslovakija) vyko 16-asis Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos nuolatinės mašinų gamybos komisijos posėdis. Kaip praneša agentūra ČTK, posėdyje dalyvavo Bulgarijos, Čekoslovakijos, Lenkijos, Rumunijos, Tarybų Sąjungos, Vengrijos, VDR atstovai, taip pat stebėtojas iš Kinijos Liaudies Respublikos. Komunikate apie posėdį sakoma, kad komisija priėmė rekomendacijas specializuoti eilės svarbių rūšių mašinų, įrengimų ir prietaisų, jų tarpe metalo piovimo staklių, kalvystės presavimo mašinų, dizelių, vagonų, kai kurių rūšių prietaisų, įrengimų plastmasiniams dirbiniams gamybą ir išnagrinėjo rekomendacijų projektus specializuoti traktorių ir žemės ūkio mašinų gamybą. Didelis dėmesys buvo skirtas klausimams, susijusiems su naujausių rūšių labai našių įrengimų metalurgijos pramonei gamybos įsavinimu ir vystymu Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos šalyse. Komisija priėme rekomendacijas didinti specializuotos produkcijos savitarpio tiekimus laikui iki 1965 metų. Priimtos rekomendacijos įgalins Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos šalis didinti serijinę gamybą, mažinti savikainą ir kelti techninį gaminamos produkcijos lygį. Komisija išnagrinėjo klausimus, kaip organizuoti projektavimo-konstravimo biurus, kurie bendromis Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos šalių pastangomis ruoštų kompleksines technologijos linijas ir atskirų rūšių naujus įrengimus bei prietaisus. Pripažinta tikslinga sudaryti daugiašališką susitarimą dėl bendradarbiavimo toliau vystant riedėjimo guolių gamybą. Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos nuolatine juodosios metalurgijos komisija darbus automatizuojant metalurgijos pramonės gamybą, kai buvo taikoma naujausia matavimo ir skaičiavimo technika, ir priimti atitinkami nutarimai. Komisija taip pat apsvarstė organizacinius klausimus, susijusius su Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos XVI neeilinės sesijos ir Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos vykdomojo komiteto pirmojo posėdžio nutarimais, kaip toliau vystyti ekonominį ir mokslinį-techninį Ekonominės savitarplo pagalbos tarybos šalių bendradarbiavimą ir tobulinti Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos organų darbo formas bet metodu


Didžioji rusų tauta — vadovaujanti Tarybų Sąjungos jėga

Didžiosios Tarybų Sajungos tautos savo didvyriška kova su fašistine Vokietija ir imperialistine Japonija įrašė naują nemarų puslapį žmonijos istorijoje. Istoriniame priėmime Maskvoje, 1945 m. gegužės 24 dieną, šauniųjų Raudonosios Armijos karvedžių garbei, draugas Stalinas pakėlė tostą už rusų tautos, kaip įžymios Tarybų Sąjungos nacijos, sveikatą. Tokiu nuostabiu momentu, kai buvo pagerbiami didžios ir šaunios pergalės didvyriai, draugo Stalino pakeltas tostas ryškiai iškėlė istorinį rusų tautos vaidmenį Tarybų Sąjungos kovoje ir galutinėje pergalėje. „Rusų tauta, — pasakė draugas Stalinas, — šiame kare nusipelnė visų pripažinimą, kaip vadovaujanti jėga tarp visų mūsų šalies tautų, ji parodė aiškų protą, tvirtą būdą ir ištvermę“. Kad rusų tauta šiuo mūsų Tėvynei kritišku momentu sugebėjo išvystyti savo milžiniškas jėgas ir vadovauti mūsų šalies tautų laisvės kovai — nėra atsitiktinis dalykas. Visa istorinė rusų tautos praeitis rodo, kad rusų tauta visada karštai gynė savo šalies nepriklausomybę, ji visada kovojo už Laisvę ir gynė pavergtuosius. Rusų tauta ne kartą praliejo savo kraują, kad išgelbėtų pasaulį, žmoniją nuo pavergimo ir engimo. 1242 metais galinga rusų tauta, vadovaujama kunigaikščio Aleksandro Nevskio, ant Čudo ežero ledo visiškai sumušė šunis ritierius, kurie buvo laikomi neįveikiamais. Aleksandro Nevsko laimėjimas išgelbėjo Rytų Europą nuo ties ja pakibusios vokiečių pavergimo grėsmės. Kai 1236- siais metais laukinės totorių ordos iš tolimosios Azijos ėmė plūsti į Vakarus, rodėsi, kad Europos kultūrai atėjo galas. Bet didvyriškoji rusų tautos kova išsėmė grobikų jėgas, ir jų veržimasis pirmyn buvo sustabdytas. Vakarų Europos tautų palikta likimo valiai, rusų tauta, kentėdama po svetimšalių jungu, ilgus metus kantriai ir tvirtai telke jėgas, kad visiems laikams išsivaduotų iš stepių barbarų jungo. Ir štai, 1380-siais metais Dmitrijaus Donskojaus vadovaujami, rusai visiškai sumušė Mamajaus ordas. Ir vėliau rusų tauta nepadėjo ginklo, kovodama už kitų tautų nepriklausomybę ir laisvę. 1812-siais metais rusai sugriovė Napoleono imperiją. Visa Europa gulėjo po Napoleono kojomis. Rusų tautos didvyriškumas ir Kutuzovo karvediškas talentas išgelbėjo ne tik Rusiją, bet ir visą Europą nuo Napoleono pavergimo. „Ne, politinėje istorijoje rusai pasirodo ne kaip užkariautojai ir plėšikai, kaip kad hunai ir mongolai, bet išgelbėtojai nuo mongolų jungo, ir kito — prancūzų ir Napoleono“. Taip rašė didysis rusų rašytojas Černyševskis. Sunkioje kovoje su gausiais išorės priešais susikūrė ir sustiprėjo galinga, daugiatautė rusų valstybė. Rusų tauta kantriai pakėlė visus gyvenimo sunkumus, bet ji niekada negalvoje pasiduoti svetimų grobikų malonei. Amžius trukusioje kovoje ir darbe susidarė puikūs rusų būdo bruožai: narsumas ir tvirtumas, ištvermė kovoje, mirties nebojimas vardan tautos gyvenimo, atkaklumas darbe ir siekiant užsibrėžto tikslo, meilė mokslui, gerbimas kitų tautų teisių ir laisvės. Tuo pačiu metu susikūrė aukšta rusų kultūra, kuri turėjo didelę įtaką kitoms pasaulio tautoms. Būdingas rusų kultūros bruožas yra jos žmogiškumas, jos platumas ir siauro tautiškumo nebuvimas; jos jėga yra protavime ir tarnyboje visuomenei, liaudžiai ir pirmon eilėn Tėvynei. Pažangieji rusų mokslininkai, rašytojai, dailininkai visas savo jėgas atidavė liaudžiai tarnauti. Rusų tauta davė tokius mokslo korifiejus, kaip Lomonosovas, kuris pirmasis išrado medžiagos išsilaikymo dėsnį ir pagrindė kinetinę šilumos teoriją, kaip Mendelejevas, kuris išrado perijodišką cheminių elementų sistemą, kaip Sečenovas ir Pavlovas, su kurių vardais susijęs visas mokslas apie žmogaus bei gyvulių nervų veiklą, kaip botanikai Timiriazevas ir Mičiūrinas, kaip radijo išradėjas Popovas, matematikas Lobačevskis ir daug kitų. O kokią nuostabią literatūrą sukūrė rusų tauta! Nuo senovės padavimų (bilinų) ir liaudies dainų ligi nuostabiųjų Puškino ir Lermontovo, Nekrasovo ir Tolstojaus, Gorkio ir Majakovskio kūrinių. Mintytojai ir kovotojai už liaudies laimę — Bielinskis, Gercenas, Černyševskis, Dobroliubovas sukūrė savąją, originalią filosofiją. Ir visa tai davė carinė Rusija, kur buvo carizmo slopinama visa, kas gyva. Kiek talentingų žmonių be laiko žuvo dėl mokslo ir pažangos, bet kad ir kaip tyčiojosi caro satrapai, jiems nepavyko užslopinti kūrybinio rusų tautos genijaus. Savo laimės rusų tauta ieškojo ne pasaulį užkariauti siekdama, bet kovoje prieš savuosius engėjus pertvarkant visuomenę laisvės ir demokratiškumo pagrindais. Ji svajojo ne peštis su kitomis tauromis, bet draugauti ir glaudžiai bendradarbiauti su jomis. Rusų tauta davė didžiausią mūsų epochos genijų — Leniną. Rusija virto didžiausio rusų ir pasaulinės kultūros laimėjimo — leninizmo tėvyne. Lenino idėjos paplito masėse ir jos virto didžia, mobilizuojančia ir revoliucine jėga. Lemiamą vaidmenį reorganizuojant visuomenę, suvaidino rusų proletariatas, kuris vadovavo masių kovai su carizmu ir kapitalizmu. Dar 1894-siais metais Leninas taip rašė apie rusų darbininkų klasės vaidmenį mūsų šalies gyvenime: „Pakilęs visų demokratinių elementų priešakyje, rusų darbininkas sulaužys absoliutizmą ir greta su visų šalių proletariatu tiesiu politinės kovos keliu nuves prie pergalingos komunistinės revoliucijos“. Rusų proletariatas savo vadų Lenino ir Stalino vadovaujamas, nuvedė mūsų šalies tautas į kovą prieš kapitalizmą. Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos laimėjimas atvėrė naują epochą Rusijos gyvenime. Komunistų (bolševikų) partijos vadovaujama, rusų liaudis padėjo atsilikusių pakraščių tautoms panaikinti feodalizmo likučius ir nuversti kapitalistų eksploataciją. Sudaužiusi tamsiąsias kontrrevoliucijos jėgas, tarybų liaudis pradėjo kurti pirmą pasaulyje tarybų socialistinę valstybę. Buvo sukurta Rusijos Tarybų Federatyvinė Socialistinė Respublika, kuri buvo konstituciniu būdu įforminta III-jame visos Rusijos tarybų suvažiavime 1918-ais metais. Tuo buvo padėtas pamatas ir kitoms tautinėms respublikoms sukurti. Lenino-Stalino sukurta RTFSR konstitucija virto pavyzdžiu kitų respublikų konstitucijoms. 1922-siais metais Rusijos Federacijos sostinėje — Maskvoje visos tarybinės respublikos susijungė į vieną Tarybų Sąjungą. Tokiu būdu rusų tauta sujungė visas buvusios Rusijos tautas, sujungė į vieną brolišką šeimą naujais demokratiškais pagrindais. Atkūrimo ir socialistinės rekonstrukcijos metais rusų darbininkai ir valstiečiai padėjo tautinėms respublikoms atsikurti, o paskui supramonėti. Maskva, Leningradas ir kiti Rusijos pramonės centrai tiekė mašinas ir stakles naujiems statomiems fabrikams broliškose respublikose, siuntė joms traktorius, kombainus, automašinas žemės ūkiui. Didieji Rusijos kultūros centrai, ypač Leningradas ir Maskva, virto mokykla jauniesiems tautiniams kadrams. Rusų tautos padedamos, nepaprastai suklestėjo broliškosios respublikos, jų kultūra, tautinė savo forma ir socialistinė savo turiniu. Ją praturtino didžioji rusų tautos kultūra. Vadovaujantis rusų liaudies vaidmuo ir jos puikiosios savybės ypač išryškėjo Didžiojo Tėvynės karo metu, kaip suburtos visos Tarybų Sąjungos tautos dar glaudžiau susitelkė aplink savo didįjį Staliną ir savo krūtine stojo ginti socialistinės tėvynės.


Lenkijoj iki rinkimų dar du mėnesiai, o jau tik pereitą sekmadienį, kaip spauda praneša, apie dvidešimts žmonių užmuštą ir pora šimtų sužeista. Ir tai tik vienoj Varšuvoj. Kruvinų susirėmimų yra buvę Katovicuose, Lvove ir kituose didesniuose miestuose. Jeigu paklausim kam padarytos šitos aukos, tai atsakymą duoti labai sunku. Pilsudskis tuo tarpu elgiasi opozicijos atžvilgiu gana lojaliai. Seimą paleidęs paskelbė naujus rinkimus ir pasižadėjo laikytis dabartinės konstitucijos raidės. Vadinasi, opozicijai pykti nėra už ką. Atvirkščiai, opozicija turėtų būti dėkinga, kad Pilsudskis nepaskelbė savo diktatūros. Pajėgos jam pakaktų. Kai kurių buvusių seimo narių suėmimas taip pat dar nebūtų pakankamu pamatu demonstruoti su bombomis ir revolveriais. Reikėtų palaukti koks bus patiektas jiems kaltinimas. Pilsudskis sako, jie būsią kaltinami kriminaliniais nusikaltimais. Dabar jau pradeda įeiti lyg ir paprotin, kad parlamentų rinkimai ramiai apsieiti negali. Turi būti kruvinos demonstracijos, muštynės, revolveriai, bombos ir gausingos aukos. Jei Lenkijoj norės kas suversti atsakomybę Pilsduskiui, tai Vokietijoj, rodos, jokio Pilsudskio nėra. O kruvinų susirėmimų, žmogžudysčių, sunkių sužalojimų buvo labai daug. Lyg koks piktas likimas persekioja parlamentarizmą. Jį būtinai turi lydėti muštynės, kraujas, netvarka, šmeižtas. Turi būti dėlto ir jo populiarumas taip greit išbluko. Grįžtant prie Lenkijos ir Pilsudskio reik manyti, kad Lenkija tur būti dar negreit nurimsianti. Padėtį labai pasunkina kova su kitataučiais. Pirmiausia norima suspausti ukrainiečiai. Ukrainiečiams egzekutuoti pasiųstas specialus įgaliotinis viceministeris Pieracki. Lenkai visą atsakomybę už neramumą jų okupuotoj Ukrainoj nori suversti ukrainiečių karo organizacijai, kuri, anot lenkų, esanti slapta negausingų teroristų kažkieno finansuojama banda. Iš tikrųjų gi ukrainiečių karo organizacija yra. Tik ji ne teroristų banda, o suvaryta požemin ukrainiečių armija. Lenkų nugalėti 1919 m. ukrainiečiai neišsižadėjo toliau kovoti prieš lenkus. Tik negalėdami vesti tos kovos atvirai, o jie sudarė slaptą organizaciją, kurios vyriausioji vadovybė yra užsieniuose. Organizacijon įėjo didžiausi patriotai, geriausi tautos vaikai, kurie be jokios asmeninės naudos ir didžiausiame pavojuj veda nelygią kovą su okupantais. Žinoma, vienintelis kovos būdas jiems liko teroras ir sabotažas. Į Pilsudskio represijas ukrainiečių karo organizacija atsakė teroru ir ypač sabotažo aktais. Pasikėsinimai ant geležinkelių, tiltų, valdžios įstaigų, labiausia pašto, kur nujaučiama pinigai, pradėjo kartotis po visą šalį. Bet dar pavojingesnis reiškinys, tai lenkų dvarų ir kolonistų masinis deginimas. Lenkų spauda skelbia, kad iki šiolei sudeginta apie tūkstantis trobesių, javų kūgių ir tuo būdu esą padaryta apie 10 milionų nuostolių. Nors lenkai tvirtina, kod padegimus daranti irgi karo organizacija, bet ukrainiečiai sako, kad tai vietos gyventojų kerštas už atimtą žemę. Lenkų dvarininkus ir kolonistus apėmė panika. Jie bėga iš Ukrainos, parduodami už niekus žemę ir inventorių. Tokiu būdu gali nueiti niekais lenkų valdžios ilgų metų darbas.


LONDONAS, rugsėjo 1 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša Reuterio agentūros korespondentas iš Jeruzalės, praėjusius metus ginklų gamyba Izraelyje, pagal paskelbtą oficialų pareiškimą, padidėjo 2,5 karto palyginti su ankstesniais metais. Karo veiksmų prieš Egiptą metu, nurodoma pareiškime, karinė gamyba Izraelyje padidėjo trigubai. Pareiškime taip pat sakoma, kad Izraelis veda derybas su „draugiškomis valstybėmis“, siekdamas sudaryti susitarimą, pagal kurį jam bus pateikta medžiaga, reikalinga naujų rūšių ginklams gaminti.


JAV privataus užsienio investavimo korporacijos prezidento Fredo M. Zyderio spaudos konferencija

Į Lietuvą yra atvykusi JAV privataus užsienio investavimo korporacijos (Overseas Private Investment Corporation - OPIC) 20 atstovų grupė, kuriai vadovauja OPIC prezidentas Fredas M. Zyderis (Fred. M. Zeder). Vyksta JAV biznio atstovų pokalbiai, ieškoma būsimų privačių partnerių Lietuvoje. Vakar F. Zyderis Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos pirmininkui V. Landsbergiui įteikė JAV prezidento Dž. Bušo laišką. Vakar „Lietuvos”  viešbutyje įvyko OPIC prezidento F. Zyderio spaudos konferencija. Supažindindamas žurnalistus su OPIC veikla, jos prezidentas priminė, kad ši korporacija tęsia tą koncepciją, kuri pasitvirtino po Antrojo pasaulinio karo, įgyvendinus žinomą „Maršalo planą”. Po šio karo nei Vokietijoje, nei Japonijoje nebuvo įgaliotos valdžios. JAV pradėjo savo veiklą, panaudodama tai, kas liko Japonijoje, Vokietijoje, kitose karo sugriautose Vakarų Europos šalyse iš privataus ekonomikos sektoriaus. Dėl to, anot OPIC prezidento, Vokietija ir Japonija sparčiai gerino savo ekonomiką. F. Zyderis kelis kartus pabrėžė, kad ne pinigai buvo svarbiausias stimulas ekonomikai pagal „Maršalo plano” koncepciją atsigauti, bet labai gerai tvarkoma gamyba, jos valdymas ir produkcijos realizavimas. „Tai yra žymiai svarbiau už pinigus, - sakė jis. - Pinigai, duodami vyriausybėms, ne visada gerai panaudojami. Vyriausybės nelabai žino, kas yra verslas ir kaip su juo dirbti. Patyrimas ir žinios svarbesnės už pinigus. Tie dalykai ir Ameriką padarė tokia šalimi, kokia ji šiandien yra… ” Jeigu „Maršalo planas” būtų buvęs įgyvendintas ir Lietuvoje, anot F. Zyderio, būtume daug pasiekę. Bet sovietai sakė, kad jie turį geresnę sistemą. Ateitis parodė, teigė korporacijos prezidentas, kad marksistinelenininė sistema nebuvo geresnė. Todėl po 50 metų OPIC siūlo tai, ką Lietuva galėjo gauti pagal „Maršalo planą” po karo. Korporacija, tiesiogiai finansuodama investavimo projektus arba apdrausdama JAV kompanijų remiamus projektus, pastaruoju metu padeda modernizuoti maždaug 130 šalių ekonomiką. Nuo šiol prie jų prisidės ir Baltijos valstybės. OPIC bendradarbiavimo principus apibūdina šie trys pagrindiniai kriterijai: amerikiečiai turi žinoti, kad jų biznis nenukentės dėl turto ar įdėto kapitalo galimo nacionalizavimo; kad bet kuriuo atveju įdėtas investicijas jie atgaus konvertuojama valiuta; numatyti priemones, kas atsitiks su jų verslu, jeigu kils karas, vidaus neramumai. Todėl pirmiausia, ką OPIC turi padaryti Lietuvoje, teigė F. Zyderis, - pasirašyti dvišalę sutartį su Lietuvos Vyriausybe. Lietuvos Vyriausybės vadovo ir JAV viceprezidento Indiapolyje pasirašyta dvišalė Lietuvos ir JAV bendradarbiavimo sutartis, pažymėjo F. Zyderis, yra Amerikos investicijų garantas Lietuvoje. Dabar toks metas, kai OPIC gali imtis konkretaus darbo. Lietuvos geopolitinė padėtis, kvalifikuoti kadrai ir pakankami materialiniai ištekliai leidžia daryti išvadą, sakė kompanijos prezidentas, kad bendrų įmonių kūrimui ir kitokiam bendradarbiavimui sąlygos čia palankios. Atsakydamas į žurnalistų klausimus F. Zyderis teigė, kad naudingai galima būtų investuoti į Lietuvos žemės ūkį, pramonę, ypač tose įmonėse, kur bus konversija, į vaistų gamybą ir kitų ūkio šakų įmones, kurios jau privatizuotos arba bus privatizuotos. „Iš to galima gauti gerą pelną ir mums, ir jums”, - sakė kompanijos prezidentas. Jis priminė, kad korporacijoje dirba pusantro šimto privataus biznio ekspertų, kurie šiais metais OPIC duos apie 180 milijonų dolerių pelno. Taigi po OPIC Lietuvoje surengto seminaro, derybų su verslininkais ir pramonės atstovais „Maršalo plano” koncepcija galbūt ras atgarsį ir mūsų šalyje.


„Mūsų draugystė — ne sparčiai praslenkantis šešėlis…“

Mes rengiamės VI Pasauliniam jaunimo ir studentų festivaliui. Į istoriją jau įėjo penki festivaliai. Bet ar galima taip pasakyti — įėjo į istoriją? Ryškūs ir saulėti, skambantieji nuo dainų Prahos, Budapešto, Berlyno, Bukarešto, Varšuvos miestai — argi tai tik istorija? Kiek žmonių kelių susikryžiavo šiuose miestuose, kaip smarkiai iš karto padaugėjo pasaulyje ištikimų visam gyvenimui draugų. Jiems buvusieji festivaliniai susitikimai toli gražu ne istorija. Šie festivaliniai susitikimai užtikrino tvirtą, kaip granitas viso pasaulio jaunimo draugystę. Milijonai įvairių pasaulio šalių jaunuolių ir merginų neseniai pademonstravo savo draugystės jėgą, drąsiai gindami Egipto jaunimą niūriomis dienomis, kai Anglijos, Prancūzijos ir Izraelio lėktuvai sėjo mirtį egiptiečių žemėje. Pažvelkite į pasaulio žemėlapį. Kiek šimtų tūkstančių miestų jame įrašyta! Dešimtys, šimtai tūkstančių laiškų siunčiama į tuos miestus. Daugelis jų prasideda žodžiais: „Pameni Varšuvą?”. O daugelis laiškų, galbūt, baigiasi žodžiais: „Mes susitiksime Maskvoje”. Daugelis ir mūsų respublikos jaunuolių, besirengiančių festivaliui Maskvoje, ėmė susirašinėti su draugais iš Kinijos, Korėjos ir kitų pasaulio šalių. Mums, į Estiją, siunčia laiškus Kinijos, Bulgarijos, Čekoslovakijos, Rumunijos ir kitų šalių jaunieji darbininkai, studentai, moksleiviai. Šiuose laiškuose jaunuoliai ir merginos pasakoja apie savo gyvenimą, apie juos jaudinančias problemas. Laiškuose — karštas noras stiprinti draugystę. Visai neseniai Taline įvyko internacionalinė draugystės savaitė. Organizuodami šią puikią priemonę, Talino komjaunuoliai siekė sustiprinti estų jaunimo ryšius su liaudies demokratijos šalių jaunimu. Ir nors savaitės metu ne tiek jau daug buvo pasakyta kalbų, vis dėlto tie draugystės laiškai, kuriuos gauna komjaunimo Talino miesto komitetas nuo Kinijos, Korėjos, Bulgarijos, Rumunijos, Čekoslovakijos ir Albanijos studentų, rodo, kad savaitė pasiekė savo tikslą. Savaitės metu mes susidraugavome. Mūsų draugystė neišardoma. Mes žinome dėl ko kovojame. Priekyje mūsų laukia sunkumai, bet mes nepasuksime iš kelio, mes privalome kovoti dėl laimės ir šviesios ateities. Juk mes — pasaulio viltis. Tokia pagrindinė šių laiškų mintis. Negalima nepateikti bent vieną šių laiškų. Štai ką rašo kinų studentas Čenj Czunj-sanis. „Ačiū, draugai, už viską! Ne, savo svoriu žodis ačiū negal išreikšti jausmo, kurį patyriau susitikęs su jumis. Oficialių žodžių žodyne sunku surasti tinkamą išsireiškimą, kuris galėtų perduoti savo meilę jums, draugams estams. Prisipažinsiu, Estija man buvo nelabai žinoma. Bet tai buvo anksčiau, iki mūsų susitikimo. Dabar aš galiu visu balsu visiems pareikšti, kad pažinau Estiją, ją pamilau. Aš myliu Jūsų gražią, jaukią sostinę ir ypač Jūsų svetingą tautą, kurioje susiradau nuoširdžių draugų. Kiek šiltų žodžių buvo tarta susitikimų metu. Taline praleistos dienos, nepraėjo be pėdsako. Jos paliko malonius jaudinančius atsiminimus. Mes draugai ne žodžiais, o ginklo draugai. Bendras siekimas užtikrinti laimę savo tautai, meilė mūsų socialistinėms šalims vienija mus, estus ir kinus”. Mūsų draugas kinas Čenj Czunj-sanis savo laiške pateikia nuostabias jauno kinų poeto Šao Janj-sano eilutes: „Mūsų draugystė — ne sparčiai praslenkantis šešėlis, Kurį galima pamatyti tik saulėtą dieną, Mes bendrame apkase kovėmės su tavimi, Išvien mes stojome į mūšį. Šaudome taikliai ir seniai žinome Bendrąjį tikslą, svarbiausiąją kryptį!” Tiesiog neužtektų laikraščio paskelbti visiems karštiems, jaudinantiems laiškams, kuriuos atsiuntė draugai-broliai, neseniai viešėjusieji pas mus, susipažinusieji su mūsų jaunimo gyvenimu, fabrikais ir gamyklomis. Tačiau visi šie laiškai, trumpi ir ilgi, parašyti visos delegacijos vardu ar vieno žmogaus, visi jie nuostabi ištikimybės priesaika, ryžtas nepaliaujamai kovoti dėl taikos, dėl laimės, už tai, kad, pažvelgę į padangę, nematytume mirtį nešančių priešo lėktuvų; už tai, kad, statydami namą, žinotume: čia gyvens ir mūsų anūkai.


Žmogaus teisių deklaracija dar neatliko savo misijos

K. Kleinas, priminęs, kad dėl įvairių priežasčių žmogaus teisės yra pažeidžiamos net labiausiai išsivysčiusiose šalyse, kvietė gerus darbus pradėti nuo mažų dalyku, Vyskupas Jonas Boruta teigė, kad visų rūpesčio centre turi būti žmogus, “Tauta, valstybė telieka antroje, trečioje vietoje, nes jos vertingos tiek, kiek tarnauja žmogui, jo atsiskleidimui”. Silpniausia grandis - teisėtvarka “Teisėtvarka yra toji sritis, kur labiausiai priartėjame prie žmogaus teisių pažeidimų, - po posėdžio sakė V. Adamkus.


LEIPCIGAS, III. 6. TASSo korespondentas V. Seliviorstovas praneša: Į Leipcigo tarptautinę mugę suvažiavo daug atstovų iš visų žemės rutulio kampelių: valstybiniai ir politiniai veikėjai, parlamentarai, komersantai. Mugės paviljonuose, viešbučiuose, spaudos konferencijose vyksta gyvos diskusijos, svarstomos ekonominių ryšių problemos, sudaromi prekybos sandėriai. Savotiškas forumas įvyko priėmime, kurį VDR vyriausybė surengė mugės atidarymo proga. Prie A. Mikojano ir V. Ulbrichto susigrupavo eilės užsienio valstybių atstovai, jų tarpe Suomijos žemės ūkio ministras T. Renkė, Malio respublikos prekybos ir pramonės ministras A. Diara, komiteto „Už Anglijos–Tarybų Sąjungos ekonominių ryšių vystymą“ pirmininkas D. Skotas, grupė Anglijos parlamentarų. Užsimezgusio pokalbio metu A. Mikojanas pažymėjo, kad Skoto vadovaujamas komitetas vaidina teigiamą vaidmenį. – Nors Anglijos ir TSRS prekyba padidėjo, – pasakė D. Skotas, – mus vis dėlto pralenkė Vakarų Vokietija. Mes ketiname pasivyti VFR. Mes norėtume, pavyzdžiui, pirktis iš Tarybų Sąjungos cukraus ir naftos. A. Mikojanas pažymėjo, kad prekyba – geriausia savitarpio supratimo priemonė, ir Leipcigo mugė tam gera vieta. Čia susitinka tiek socialistinių, tiek ir kapitalistinių šalių atstovai ir randa bendrą kalbą. Leipcigo mugę būtų galima pavadinti savotišku tiltu tarp Rytų ir Vakarų. Vienas iš Anglijos parlamentarų pažymėjo: – N. Chruščiovas pareiškė gerą mintį sakydamas: kalbėkime apie tai, kas mus vienija, o ne apie tai, kas mus skiria. Prekyba tam padeda. V. Ulbrichtas klausia anglus, kokia jų pažiūra į atominio ginklo neturinčios zonos sudarymą. – Mes už prekybą, – atsakoma jam. Mes nenorime eksportuoti nei politikos, nei atominės bombos. Mes už taiką ir draugystę. Kreipdamasis į T. Renkę, V. Ulbrichtas sako, kad VDR ir Suomijos politikoje daug kas bendro. V. Ulbrichtas prašo jį perduoti draugiškus linkėjimus suomių tautai ir Suomijos vyriausybei. Į A. Mikojaną kreipiasi Malio respublikos atstovas, nuoširdžiai dėkodamas už pagalbą, kurią Tarybų Sąjunga teikia šiai respublikai. Mūsų šalis, pažymi A. Mikojanas, visuomet pasirengusi remti tautas, kovojančias už savo nepriklausomybę, prieš kolonializmą. Visi pokalbio dalyviai kelia taures už taiką ir draugystę, už visuotinę gerovę. BERLYNAS, III. 6. (TASS-ELTA). Tarybų Sąjungos vyriausybinės delegacijos tarptautinėje Leipcigo pavasario mugėje vadovas TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pirmasis pavaduotojas, TSKP CK Prezidiumo narys A. Mikojanas, grįžęs šiandien iš Leipcigo į Berlyną, išskrido lėktuvu į Maskvą.


Raudondvario aštuonmetės mokyklos salėje vakar, vasario 28 d., susirinko Žemės ūkio mechanizavimo ir elektrifikavimo instituto darbuotojai, instituto eksperimentinio ūkio darbininkai, „Ateities“ kolūkio kolūkiečiai. Jie čia atėjo susitikti su savo kandidatais į deputatus Lietuvos KP CK pirmuoju sekretoriumi A. Sniečkum ir TSRS Ministrų Tarybos Valstybinio plano komiteto pirmininko pavaduotoju, TSRS ministru Vasilijum Zotovu. Susitikimą atidarė Kauno rajono vykdomojo komiteto pirmininkas J. Vaina. Jis suteikė žodį patikėtiniui instituto moksliniam bendradarbiui K. Murinui. – Mūsų instituto darbuotojai ir „Ilgakiemio“ kolūkio kolūkiečiai, pasakė K. Murinas, – pasiūlė V. Zotovą kandidatu į TSRS Aukščiausiosios Tarybos Tautybių Tarybos deputatus. Patikėtinis plačiai papasakojo apie kandidato gyvenimo kelią, kalbėjo apie tai, kaip V. Zotovas, jaunystėje buvęs paprastas darbininkas, tapo valstybiniu veikėju. Su kandidato į deputatus Lietuvos KP CK pirmojo sekretoriaus A. Sniečkaus biografija susirinkusius supažindino patikėtinis instituto direktorius J. Vitkauskas. Kalbėję susitikime „Ateities“ kolūkio pirmininkas K. Zelionka ir Raudondvario aštuonmetės mokyklos direktorė K. Andrikienė kvietė rinkėjus kovo 18‑ąją vieningai balsuoti už ištikimus partijos sūnus A. Sniečkų ir V. Zotovą. Susirinkusieji karštais plojimais sutiko kandidatų į deputatus A. Sniečkaus ir V. Zotovo pasisakymus. Jie širdingai padėkojo rinkėjams už parodytą pasitikėjimą, pasižadėjo skirti visas savo jėgas liaudies gerovei toliau kelti. A. Sniečkaus ir V. Zotovo susitikimas su rinkėjais vakar įvyko taip pat Kauno profsąjungų kultūros rūmuose. Čia dalyvavo rajono žemdirbiai ir liaudies švietimo darbuotojai.


Lietuvos atžvilgiu ji pareiškė palankumo. Lapkričio 17 d. Mecca Temple salėj, New Yorke, įvykusioj Lietuvos žydų amerikiečių konferencijoj dalyvavo Lietuvos nepaprastas pasiuntinys ir įgaliotas ministeris Vašingtone p. B. K. Balutis ir Lietuvos generalinis konsulas New Yorke p. P. Žadeikis. P. B. K. Balutis pasakė tai iškilmei pritaikintą kalbą, kurioj pareiškė džiaugsmą dėl susidarančios Amerikos Jungtinėse Valstybėse kilusių iš Lietuvos žydų federacijos, kurios tikslas bus palaikyti tamprius ryšius tarp Amerikos Jungtinių Valstybių ir Lietuvos žydų. P. Balutis tarp kita ko pabrėžė, kad tokios organizacijos sudarymas yra pagirtinas ir kilnus darbas. Reikia stebėtis, kad amerikiečiai žydai tai nepadarę anksčiau, nes organizavimosi atžvilgiu žydai esą geriausiai organizuota tauta pasauly. Po pasaulinio karo Lietuvoj veikė ir dabar dar tebeveikia kelios amerikiečių žydų organizacijos. Amerikiečiai žydai pirmieji pasirodė karo nuvargintoj ir sunaikintoj Lietuvos teritorijoj. Jie daug padėjo Lietuvai, kas galima su pasitenkinimu pažymėti. Dabar organizuojama kilusių iš Lietuvos amerikiečių žydų federacija taip pat galės naudingai dirbti Lietuvoj gyvenančių žydų naudai. Toliau kalbėtojas pažymėjo, kad lietuviai su žydais gerai sugyvena ir padėkoja už suteiktą paramą, nes kiekviena parama ir pagalba, suteikta Lietuvos piliečiams, kartu yra ir parama visam kraštui. Steigiamajam federacijos susirinkime dalyvavo apie 500 žydų atstovų, tarp kurių Galicijos ir Ukrainos žydų atstovai. Iš Lietuvos į tą konferenciją specialiai atvyko Kaune žydų gimnazijos direktorius dr. Feldšetinas, kurs padarė platų pranešimą apie Lietuvos žydų padėtį Lietuvoj. Lietuvos atžvilgiu konferencija pareiškė didelį palankumą. (Elta)


LONDONAS, rugpiūčio 12 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša Reuterio agentūros korespondentas iš Belfasto (Siaurės Airija), per pastarąsias 24 valandas Niuryje (artimiausias prie Airijos respublikos sienos stambus miestas Dublino ir Belfasto autostradoje) nacionalistai nakčia apgadino elektrinę, padegė pašto automašinas ir susprogdino muitinės postą. Loch Neos vietovėje, į šiaurę nuo Niurio, buvo susprogdinta vyriausybei priklausanti barža. (Kaip žinoma, airių nacionalistai reikalauja suvienyti 6 anglų valdomas Šiaurės Airijos grafystes su Airijos respublika). Šiaurės Airijos vyriausybė įvedė Niuryje komendanto valandą. Kariuomenė ir policija tikrina Niurio rajoną.


Kaip yra žinoma, š. m. birželio 6 d. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas pasiuntė JAV Prezidentui Dualtui D. Eizenhaueriui laišką, kuriame buvo pranešama apie Tarybinės Vyriausybės nutarimą sumažinti TSRS ginkluotąsias pajėgas 1.200.000 žmoniu, neskaitant 1955 metais įvykdyto ginkluotųjų pajėgų sumažinimo 640.000 žmonių, ir atitinkamai sumažinti apsiginklavimą bei kovinę techniką, o taip pat Tarybų Sąjungos išlaidas kariniams reikalams, pagal valstybinį biudžetą. Laiške buvo reiškiama viltis, kad ir JAV Vyriausybė įneš savo indėlį į ginklavimosi varžybų nutraukimą. Rugpiūčio 7 d. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas priėmė JAV ambasadorių TSR Sąjungoje C. E. Boleną, kuris įteikė jam JAV Prezidento D. Elzenhauerio rugpiūčio 4 d. atsakomąjį laišką. Rugsėjo 13 d. TSRS Ambasadorius Jungtinėse Amerikos Valstybėse G. M. Zarubinas aplankė JAV Valstybės Sekretorių Dž. F. Dalesą ir įteikė jam, kad jis perduotų Prezidentui Eizenhauerui, kuris buvo išvykęs iš Vašingtono, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko N. A. Bulganino rugsėjo 11 d. laišką, kuris yra atsakymas į Prezidento Eizenhauerio rugpiūčio 4 d laišką. Žemiau spausdinami JAV Prezidento Dualto D. Eizenhauerio š. m. rugpiūčio 4 d. laiškas ir TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko N. A. Bulganino rugsėjo 11 d. laiškas. „1956 m. rugpjūčio 4 d. Gerbiamas pone Pirmininke, Aš kreipiuosi į Jus dėl Jūsų birželio 6 d. laiško, apie kuri aš ilgai galvojau. Jis patvirtino Jūsų šių metų gegužės mėnesį padarytą pareiškimą apie tai, kad Jūs planuojate sumažinti tam tikru mastu Jūsų ginkluotųjų pajėgų asmeninės sudėties skaičiaus lygį. Aš sveikinu tokį sumažinimą. Jis atitiktų Jungtinių Valstybių Vyriausybės veiksmus savo ginkluotųjų pajėgų dydžiams nuolat mažinti po Antrojo Pasaulinio karo, išskyrus tik Korėjos karo laikotarpį. Tačiau aš abejoju tuo, kad tokios, būtent, rūšies mažinimai, kuriuos mūsų Vyriausybės gali įvykdyti savo atitinkamais nacionaliniais interesais, efektyviai padės šalinti baimę ir milžiniškas išlaidas, kurias sukelia nacionalinių ginkluotojų pajėgų laikymas. Yra akivaizdus būtinumas įvesti kontrolę ir tarptautinius stebėjimo mechanizmus, kurie skatins didesnius sumažinimus. Aš apgailestauju, kad šiuo atžvilgiu mes esame pasiekę tokią nedidelę pažangą. Prieš kurį laiką aš sutikau su Jūsų pasiūlymu įvesti antžeminę inspekciją, vadovaudamasis prielaida, kad Jūs taip pat sutiksite su mano pasiūlymu, pateiktu Ženevoje prieš metus, įvesti oro inspekciją ir keistis karine informacija. Kol kas, kaip aš suprantu, Jūs atmetate šį pasiūlymą tuo pagrindu, kad jis būtų žvalgybinė operacija. Tai, ką aš pasiūliau, turėjo sekti po pasikeitimo pilnutine karine informacija ir buvo skirta tam, kad mes žinotume, jog niekas iš mūsų neruošia staigaus sutelktinio puolimo prieš kitą ir jog kiekvienas iš mūsų vykdo susitarimus, kuriuos, tikiuosi, mes galėsime pasiekti nusiginklavimo srityje. Žinoma, tokios rūšies žvalgyba pageidautina ir reikalinga taikos bei tarptautinio pasitikėjimo interesais. Ar negalime mes pasiekti šioje srityje pažangos? Aš prisimenu taip pat mano 1956 m. kovo 1 d. laišką Jums, kuriame aš paslüliau, kad po datos, dėl kurios reikia susitarti, skaldomųjų medžiagų gamyba niekur pasaulyje nebūtų naudojama branduolinio ginklo atsargoms didinti. Tikiuosi, kad šis pasiūlymas, kuris, atrodė man, turis didelę reikšmę, sudomins Jus kaip svarbus žingsnis įvedant branduolinės grėsmės kontrolę. Tačiau Jūs taip ir neatsakėte į ši pasiūlymą, ir Jūsų birželio 6 d. laiške neminima apie branduolinio ginklo kontrolę. Ar galiu aš vėl paprašyti Jus kruopščiai išnagrinėti šį klausimą ir ypač mano šių metų kovo mėnesį padarytą pasiūlymą? Jūs minite savo laiške galimą mūsų atitinkamų pajėgų sumažinimą Vokietijoje. Matyti, kad 1 ginkluotojų pajėgų Vokietijoje problemą negalima žlūrėti kaip į Izoliuotą klausimą. Ta proga turiu prisipažinti, kad esu labai suneramintas ivykių, kurie įvyko nuo to laiko, kai mes buvome susitikę Zenevoje praėjusiais metais. Mes ten sutarėme, Ar negalime mes, pone Pirmininke, padaryti daugiau, kad būtų įgyvendintos viltys, kurias sukėlė mūsų susitikimas Ženevoje? Mes davėme tuomet pažadus, ypač dėl Vokietijos kuriuos labai reikia ištesėti. Mes iškilmingai pasižadėjome dėti nusiginklavimo srityje pastangas, kurios atneštų gerovę visam pasauliui, jeigu mes tik galėtume pasiekti sutarimą dėl stebėjimo ir kontrolės priemonių, kurios turi būti pasiekiamos, jeigu niekam iš mūsų nėra ko slėpti. Mes mėginome rasti kelius išvystyti kontaktams, kurie įgalintų mūsų tautas geresnio savitarpio pažinimo dėka sustiprinti draugystę, galinčią būti labai vertingu taikos ramsčiu. Mes suprantame, jog Jūsų šalyje dedamos pastangos, kad būtų išrauta su šaknimis dalis to blogio, kuris liečia ankstesnį laikotarpį. Mes sveikiname tai. Bet aš tikiuosi, kad Jūs ir Jūsų bendradarbiai neapribosite šių pastangų tuo blogiu, kuris pasireiškė Jūsų partijos ir Jūsų šalies viduje. Šis blogis buvo perkeltas taip pat į tarptautinę areną. Net šiandien jis yra sunki kliūtis įgyvendinant tuos dalykus, dėl kurių mes susitarėme, kad jie turi būti įgyvendinti. Šią padėtį turi ištaisyti nauja dvasia, kurios laikytis aš nuoširdžiai kviečiu. Nuoširdžiai Jūsų Duaitas D. EIZENHAUERIS Jo Prakilnybei Maršalui Nikolajui A. BULGANINUI, Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Ministrų Tarybos Pirmininkui, Maskva“. „Sočis 1956 m. rugsėjo 11 d. Gerbiamas pone Prezidente, Aš atidžiai išstudijavau Jūsų šių metų rugpiūčio 4 d. laišką. Mano kolegos ir aš priversti su apgailestavimu konstatuoti, jog Tarybinės Vyriausybės pasiūlymas, kad valstybės įvykdytų priemones savo apsiginklavimui ir ginkluotosioms pajėgoms sumažinti, nesusilaukė JAV Vyriausybės paramos. Ta proga aš turiu pažymėti, kad Tarybinė Vyriausybė tebesilaiko to požiūrio, jog susidariusios dabar tarptautinės padėties sąlygomis ir iki to laiko, kol bus pasiektas susitarimas koordinuotai sumažinti valstybių apsiginklavimą ir ginkluotąsias pajėgas, didelę reikšmę tarptautinio pasitikėjimo stiprinimui turėtų priemonės, kurias valstybės įvykdytų vienašališkai mažindamos savo ginkluotąsias pajėgas. Jos būtų rimtas žingsnis siekiant susitarimo padaryti galą ginklavimosi varžyboms ir pašalinti atominio karo grėsmę. Vadovaudamasi šiais, būtent, sumetimais, Tarybų Sąjunga, sumažinusi savo armiją daugiau kaip 1 milijonu 800 tūkstančių žmonių, paragino kitas valstybes pasekti šiuo pavyzdžiu. Negali būti jokių abejonių, jog nurodytas Tarybų Sąjungos įvykdytas vienašališkas savo ginkluotųjų pajėgų sumažinimas neginčijamai rodo jos taikingumą, jos siekimą gyventi taikiai ir draugiškai su kitomis valstybėmis. Analogiški kitų valstybių žygiai butų taip pat indėlis nustatant draugiškus santykius tarp šalių ir sumažinant nepasitikėjimą bei baimę, nuo kurios tautos nėra laisvos ir iki šiol. Tai, būtent, aš ir mano kolegos turėjome galvoje, kai nutarėme, informuodami Jus apie mūsų priemones savo ginkluotosioms pajėgoms sumažinti, atkreipti Jūsų dėmesį į tą reikšmę, kurią turėtų analogiški JAV Vyriausybės žygiai. Visiškai aišku, kad ginklavimosi varžybos ir tai, jog valstybės išlaiko didelį apsiginklavimą ir dideles ginkluotąsias pajėgas, niekaip negali padėti sukurti pasitikėjimo atmosferą, kuri yra labai reikalinga tarptautiniam įtempimui sumažinti ir susitarimui nusiginklavimo klausimais pasiekti. Tarybinė Vyriausybė, vadovaudamasi savo taikingos užsienio politikos principais, nuosekliai stoja už ginklavimosi varžybų nutraukimą, už visišką ir besąlygišką atominio ginklo uždraudimą ir už branduolinio ginklo bandymų nutraukimą. Pakanka šia proga priminti 1955 metų gegužės 10 dienos, š. m. kovo 27 dienos ir gegužės 14 dienos tarybinius pasiūlymus. Deja, šiais pasiūlymais numatomos praktinės nusiginklavimo priemonės nesusilaukė Jungtinių Amerikos Valstybių atstovų paramos ir buvo įvairiais pretekstais atmetamos. Jūsų rugpiūčio 4 d. laiške, pone Prezidente, kaip ir anksčiau, iškeliamas pirmaeiliu uždaviniu pasiekimas susitarimo dėl oro inspekcijos arba, kaip priimta sakyti, dėl aerofotonuotraukų. Tuo pačiu metu tame laiške nepareiškiami kurie nors samprotavimai dėl įvykdymo konkrečių žygių apsiginklavimui ir ginkluotosioms pajėgoms sumažinti, kaip ir atominio bei vandenilinio ginklo uždraudimo atžvilgiu, įskaitant šio ginklo bandymų uždraudimą. Tuo tarpu, atsižvelgiant į tai, kad SNO Nusiginklavimo komisijos ir jos Pakomitečio darbas nedavė jokių teigiamų rezultatų, mes turėtume pamėginti rasti išeitį iš aklavietės ir perkelti derybas dėl nusiginklavimo į tokią plotmę: svarstyti konkrečius klausimus, liečiančius apsiginklavimo mažinimą, ypač didžiųjų valstybių ginkluotųjų pajėgų skaičiaus sumažinimą, o taip pat atominiam ginklui uždrausti skirtus žygius, kurių būtinumas jau seniai pribrendo. Dėl Jūsų laiške iškelto klausimo apie oro inspekciją aš jau turėjau galimybės išdėstyti Jums mūsų poziciją. Mes jau ne kartą esame pažymėję, kad klausimas dėl oro inspekcijos ir dėl aerofotonuotraukų nesusijęs su nusiginklavimu. Tuo tarpu pasiūlymo dėl aerofotonuotraukų priėmimas padarytas bet kurių nusiginklavimo priemonių sąlyga, ryšium su kuo derybos dėl nusiginklavimo problemos buvo atvestos į aklavietę. Kadangi Jūs, pone Prezidente, vėl sugrįžtate prie oro inspekcijos klausimo, aš drįsiu pateikti kai kurių papildomų pastabų prie to, ką aš ir mano kolegos jau esame pareiškę anksčiau dėl šito. Oro inspekcija ir aerofotonuotraukų darymas reiškia, kad duomenys apie atitinkamų valstybių teritoriją o taip pat apie jų pramoninius bei kitus išteklius pateks kitų šalių žinion. Čia negalima juk neatsižvelgti į tai, kad tam tikrų šalių kariniai, o ir, reikia atvirai pripažinti, atskiri politiniai veikėjai ne kartą yra pareiškę, jog pageidautina gauti pilnesnių žvalgybos duomenų apie karinius bei pramoninius TSRS išteklius ir, be to, neslėpė, kokiems tikslams jie norėtų turėti tokių duomenų, ypač pabrėždami šia proga reikšmę, kurią turi daugybė užsienio karinių bazių, įrengtu rajonuose, esančiuose arti Tarybų Sąjungos sienų. Spręskite patys ar gali Tarybinė Vyriausybė ir aplamai tarybiniai žmonės be būkštavimo traktuoti reikalavimus organizuoti oro žvalgybą ir aerofotonuotraukų darymą. Aišku, kad negali. Aš manau, kad šiai nuomonei pritaria daugelis ir Vakarų šalyse, pilnutinai suprasdami, jog esant dabartinei padėčiai, esant karinėms grupuotėms, esant nepasitikėjimui santykiuose tarp šalių, savitarpio žvalgybinė veikla, panaudojant tam paskutiniuosius technikos pasiekimus, tik padidintų savitarpio baimę dėl netikėto užpuolimo pavojaus ir sukeltų karinę psichoze, nuo kurios, kaip rodo faktai, ne visi laisvi ir dabar. Tai, ką aš pasakiau, nereiškia, kad mes neigiame, jog svarbu imtis suderintų priemonių, kuriomis būtų užkirstas kelias pavojui, kad viena valstybė gali netikėtai užpulti kitą. Anaiptol ne. Mes patys pasiūlėme tam tikras priemones šiuo tikslu. Aš turiu galvoje mūsų pasiūlymą įsteigti kontrolinius postus svarbiausiuose punktuose (geležinkelių mazguose, aerodromuose, prie plentų, uostuose ir kt.). Tokių postų įvedimas, kuris visiškai galimas ir esant dabartiniam tarptautinio pasitikėjimo stoviui, padarytų negalimą pavojingą slaptą vienos ar kitos valstybės vykdomą ginkluotųjų pajėgų koncentravimą, o tuo pačiu ir netikėto užpuolimo pavojų. Suprantama, šis mūsų pasiūlymas yra vertingas tik tuo atveju, jeigu jis įgyvendinamas nenutrūkstamai siejant jį su valstybių apsiginklavimo ir ginkluotųjų pajėgų mažinimu. Be šito jis netenka savo reikšmės, kaip ir bet kurios kitos kontrolės priemonės. Kai dėl kontrolės klausimo, kurio reikšmę Jūs pabrėžiate savo laiške, tai aš vėl turiu pažymėti, kad Tarybinė Vyriausybė gynė ir gina būtinumą įvesti efektyvią nusiginklavimo susitarimo kontrolę. Tai matyti, tarp kitko, iš TSRS 1955 metų gegužės 10 dienos ir š. m. kovo 27 dienos pasiūlymų, pateiktų apsvarstyti SNO Nusiginklavimo komisijos pakomitečiui. Pavyzdžiui, TSRS pasiūlymai, liečiantieji įprastinį apsiginklavimą, numato, kad kontrolės organui suteikiamos plačios teisės ir įgaliojimai, tame tarpe teisę turėti nekliudomą priėjimą prie visų kontrolės objektų: karinių dalių, karinės aprangos ir šaudmenų sandėlių, sausumos, karinių jūrų, karinių oro bazių, gamyklų, gaminančių įprastinio tipo ginklus ir šaudmenis. Kalbėdamas apie nusiginklavimo problemą, aš, pone Prezidente, negaliu nepažymėti to, kad derybų procese Tarybų Sąjunga ne kartą stengėsi pasiekti susitarimą su Vakarų valstybėmis. Tačiau, kaip rodo SNO organuose ir kituose tarptautiniuose pasitarimuose penkerių derybų dėl nusiginklavimo istorija, kas kartą, kai Tarybų Sąjunga susitarimo nusiginklavimo klausimu pasiekimo interesais atsižvelgdavo į kitų derybų dalyvių norus ir priimdavo jų pasiūlymus, pastarieji visuomet atsisakydavo savo pačių pasiūlymų ir tuo pačiu neleisdavo pasiekti susitarimą dėl nusiginklavimo. Tai visų pirma liečia pasiūlymus dėl ginkluotųjų pajėgų lygių penkioms didžiosioms valstybėms. Padėtis, kaip žinoma, nepasikeitė ir po to, kai Tarybinė Vyriausybė priėmė paskutinį pasiūlymą, pateiktą Jūsų atstovo Nusiginklavimo pakomitetyje nustatyti ginkluotųjų pajėgų lygius TSR Sąjungai, JAV ir Kinijai po 2,5 milijono žmonių, o Anglijai ir Prancūzijai po 750 tūkstančių žmonių. Jau šios priemonės įgyvendinimas turėtų didelę reikšmę visos tarptautinės padėties sanavimui, kitų nusiginklavimo klausimų ir ginklavimosi varžybų nutraukimo klausimų sprendimui. Atrodytų, atsirado galimybė susitarti penkių valstybių ginkluotųjų pajėgų skaičiaus klausimu. Deja, ir šiuo atveju nepavyko susitarti, nes, kaip ir anksčiau, keliamas minėtas reikalavimas dėl aerofotonuotraukų. Pasakysiu atvirai, pone Prezidente, kad analoginė padėtis yra ir atominio bei vandenilinio ginklo uždraudimo klausimu. Tereikėjo Tarybų Sąjungai sutikti su Vakarų valstybių pasiūlytais atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimo įsigaliojimo terminais, kai šios valstybės atsisakė savo pasiūlymo. Aš jau nekalbu apie tai, kad tebeatmetami visi pasiūlymai uždrausti naudoti atominį ginklą, nepaisant tautų reikalavimo - uždrausti branduolinį ginklą, pašalinti naikinančio atominio karo pavojų. O kai dėl liečiamo Jūsų š. m. kovo 1 dienos laiške klausimo dėl branduolinio ginklo gamybos uždraudimo, tai, kaip Tarybų Sąjunga jau yra nurodžiusi uždraudimas gaminti branduolini ginklą, neuždraudžiant jį naudoti, neišimant jo iš valstybių apsiginklavimo, nė kiek neišsprendžia atominio karo grėsmės pašalinimo klausimo. Dar daugiau, jis faktiškai reikštų, kad legalizuojamas šis masinto naikinimo ginklas, kurį besąlygiškai uždrausti vis atkakliau reikalauja milijonai ir milijonai žmonių. Mes esame įsitikinę, pone Prezidente, kad, jei visos suinteresuotosios šalys tikrai siektų susitarti dėl nusiginklavimo problemos, yra galimybė susitarti jeigu ne dėl visos šios problemos, tai bent dėl tos arba kitos jos dalies – įprastinio apsiginklavimo sumažinimo, atominio ginklo uždraudimo, karinių biudžetų sumažinimo ir kt. Čia nedera susitarimą tuo arba kitu atskiru klausimu arba dėl dalinio pasiūlymo sąlygoti susitarimu dėl visos nusiginklavimo problemos, nes toks sąlygojimas trukdo įveikti aklavietę, kurioje atsidūrė derybos dėl nusiginklavimo, Šia proga aš norėčiau, pone Prezidente, atkreipti Jūsų dėmesį ir į tokį, svarbų bei aktualų klausimą, kuris yra atominės problemos dalis, kaip atominio ir vandenilinio ginklo bandymų nutraukimo klausimas. Yra žinoma, kad pats atominio ir vandenilinio ginklo bandymų nutraukimas nėra reikalingas kokių nors tarptautinių susitarimų dėl kontrolės, nes dabartinė mokslo ir technikos būklė įgalina susekti bet kurį atominės arba vandenilinės bombos sprogimą, kad ir kur jis būtų įvykdytas. Ši aplinkybė leidžia, mūsų nuomone, atominio ir vandenilinio ginklo bandymų nutraukimo klausimą išskirti iš bendros nusiginklavimo problemos ir išspręsti jį savarankiškai jau dabar, nesusiejant susitarimo šiuo klausimu su susitarimu kitais nusiginklavimo klausimais. Mes esame tos nuomonės, kad valstybių susitarimas nutraukti atominio ir vandenilinio ginklo bandymus būtų pirmas svarbus žingsnis į besąlygišką šių masinio naikinimo ginklo rūšių uždraudimą, o tai visiškai atitinka visos žmonijos viltis ir lūkesčius. Aš ir mano kolegos nepaslėpsime savo nustebimo tuo, kad pastaruoju metu derybose nusiginklavimo klausimais imta kelti naują preliminarinę sąlygą susitarimams šiais klausimais, būtent: Vokietijos problemos ir kitų nesureguliuotų tarptautinių problemų išsprendimą. Aš manau, Jūs sutiksite su manimi, kad susitarimą nusiginklavimo klausimais daryti priklausomą nuo, pavyzdžiui, Vokietijos problemos sureguliavimo iš tikrųjų reiškia atsisakymą ieškoti susitarimo dėl nusiginklavimo. Imtis tokio požiūrio tai reiškia daryti papildomų sunkumų kelyje į susitarimą dėl nusiginklavimo. Tarybinė Vyriausybė buvo ir yra šalininkas Vokietijos suvienijimo, kurio reikšmę pabrėžiate ir Jūs savo laiške, sutinkamai su vokiečių tautos nacionaliniais interesais ir Europos saugumo interesais. Kartu Tarybinė Vyriausybė jau yra atkreipusi JAV Vyriausybės ir kitų valstybių dėmesį į tai, kad Vakarų Vokietijoje atkuriamos militaristinių jėgų, kaltų antrojo pasaulinio karo sukėlimu, pozicijos. Ypač pavojingą pobūdį įgavo vystymasis Vakarų Vokietijoje sudarius Paryžiaus susitarimus ir Vokietijos Federatyvinei Respublikai įstojus Šiaurės Atlanto paktą. Negalima nematyti, kad visuotinės karo prievolės įstatymo įvedimas Vakarų Vokietijoje sudaro sąlygas vystyti didžiausią Vakarų Europoje reguliarinę armiją. Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje atkuriama ginklų gamyba ir kartu dideliu mastu perkami ginklai užsienyje. Darosi aišku, kad Vakarų Vokietijos remilitarizavimo politika, vykdoma kartu slopinant elementarias Vakarų Vokietijos gyventojų demokratines teises ir laisves, veda į tai, kad būtų padaryta neįmanomu sukurti vieningą Vokietiją, kaip taikingą ir demokratinę valstybę. Blaiviai apsvarstant padėti, susidariusią Vakarų Vokietijoje, tenka padaryti išvadą, kad šiandien Vokietijos suvienijimo klausimas yra visų pirma klausimas dėl pakeitimo dabartinio VFR Vyriausybės politinio kurso, paverčiančio Vakarų Vokietiją karo pavojaus židiniu Europoje. Jūsų laiške, pone Prezidente, taip pat paliečiamas klausimas dėl mūsų derybų Ženevoje, kur buvo susitarta vystyti mūsų šalių kontaktus ir stiprinti jų draugystę. Aš visu atsakingumu turiu Jums pasakyti, kad anaiptol ne Tarybų Sąjunga daro kliūtis šiuo reikalu. Pakanka pasakyti, kad Tarybinė Vyriausybė pasiūlė JAV Vyriausybei sudaryti draugystės ir bendradarbiavimo sutartį. Tačiau šio pasiūlymo JAV Vyriausybė neparėmė. Toliau, vadovaudamasi mūsų pasiektu Ženevoje susitarimu dėl to, kad reikia plėsti kontaktus tarp mūsų šalių, Tarybinė Vyriausybė užtikrino reikalingas sąlygas Amerikos piliečiams lankytis Tarybų Sąjungoje, ir, kaip žinoma, pastaruoju laiku į Tarybų Sąjungą atvyksta iš JAV daug turistų, kongreso, komercinių sluoksnių, visuomeninių ir kultūrinių organizacijų atstovų ir t. t. Tačiau tarybiniams piliečiams lankytis Jungtinėse Valstybėse analogiškų sąlygų iki šiol nesudaryta. Mes norėtume tikėtis, kad Jūs atkreipsite dėmesį į ši klausimą ir kad padėtis pasikeis. Savo laiško pabaigoje Jūs kalbate apie piktybę, kurios šaltinis buvusi Tarybų Sąjunga. Tuo tarpu faktai rodo, kad tikra ir rimta piktybė yra politika tų, kurie mėgina grįžti prie „šaltojo karo“ ir grindžia savo santykius su kitomis valstybėmis politika iš „jėgos pozicijos“. Aš laikiau reikalingu, pone Prezidente, visai atvirai išreikšti mūsų pažiūrą klausimu, iškeltu mano birželio 6 dienos laiške Jums, ir klausimais, paliestais Jūsų atsakomajame laiške, ir tikiuosi, kad keitimasis nuomonėmis tarp mūsų padės rasti teisingus būdus, kaip išspręsti nesureguliuotas tarptautines problemas ir kaip išspręsti svarbiausią jų - nusiginklavimo problemą. Su nuoširdžia pagarba N. BULGANINAS Jo Prakilnybei Duaitui D. EIZENHAUERIUI, Jungtinių Amerikos Valstybių Prezidentui, Vašingtonas“.


Bosnijos ir Hercegovinos prezidentas A. Izetbegovičius paskelbė respublikos nepriklausomybę. Naktį vėl buvo vietos gyventojų - musulmonų ir serbų - susirėmimų, apšaudyta Bosinski Brodo gyvenvietė. Sarajeve vėl statomos barikados, nes sužinota, kad ginkluoti serbai artėja prie respublikos sostinės.