Niekas taip nėra reikalingas vadovybės, kaip žmonių gyvenimas, ypač tauta. Koks nors gyvas organizmas jau gema suvienytas ir sutvarkytas tam tikrais gamtos įstatymais. Bet žmonės, tauta neturi vienybės, jei neturi geros vadovybės. Mat žmonės, tauta, susideda iš individų, kurių kiekvienas turi savo individualius tikslus. Tiktai gera vadovybė gali suorganizuoti individus ir sukurti bendrą tikslų jų veikimą. Jei pažiūrėsim istorijos, tai matom, kad tautos iškildavo ir nusmukdavo pagal tai — turėjo ar neturėjo gerą vadovybę. Kas iškėlė senąją Lietuvą ir padarė ją galingiausia Europos valstybe? Mindaugas, Gediminas, Algirdas, Kęstutis, Vytautas. Kur tik pažiūrėsim, visur matom, kad jei tauta pakildavo, tai būtinai jos prieky turėjo stovėti gera vadovybė. Šitas dėsnis yra taip aiškus, kad jo įrodinėti nėra reikalo. Bet dabar kyla klausimas, kas gali būti tautos vadovybe. Mūsų laikais tenka išgirsti nuomonių, kad tautai vadovauti gali ne tik žmonės. Dar geriau esą, jeigu tautai vadovaują idėjos. Idėjos daug geriau, negu žmonės, nes idėjos nemiršta ir gali amžinai vadovauti. O žmonės miršta ir dėl to žmonės mažiau tinką į vadus. Žinoma, tauta turi turėti savo idėjas arba ideologiją. Be savo ideologijos tauta negali būti. Bet jokia idėja negali pavaduoti asmens. Idėja yra perdaug abstraktiškas dalykas. Tai dvasinis pasyvus, egzistuojantis tiktai psichiniame pasauly elementas. Reikia, kad būtų kas idėją keltų, rodytų, būtų jos aiškintoju, skelbėju ir praktiškai ją gyvenimui taikintų. Kitaip sakant, greta abstraktiškų dvasinių idėjų tautai dar reikia konkrečių fizinių, gyvų vadų, kurie vestų tautą ir rodytų, kaip tas idėjas reikia gyvenime realizuoti, kurie būtų idėjų interpretatoriais ir vykdytojais. Vargas tautai, jei ji neturi vadų. Tokia tauta — tai organizmas be akių, tai valia be proto. Tokia tauta klaidžioja, išsimuša iš kelio ir labai dažnai žūva anarchijos pelkėse. Nieko tauta taip neturi bijoti, kaip to, kad ji neliktų be vadų. Tiesa, besisiūlančių į vadus niekad nestinga. Tokių yra net labai daug, Deja, maža tėra tinkančių į vadus, ir dėl to tauta turi labai atsargiai rinkti sau vadus. Iš kurių ženklų tauta gali pažinti, kuris vadas iš tikro tinka būti vadu ir kuris ne? Atsakyti į šitą klausimą sunku, nes nelengva nustatyti objektingas gero vado žymes. Bet vis dėlto pabandysim nors kai kurias tokias žymes nurodyti. Pirmoji, mūsų manymu, žymė vadas turi mokėti tautą jungti, vienyti. Kiekvienas, kurs tautą skaldo, į vadus netinka. Tautos vienybė yra jos gyvybės sąlyga. Nustojusi vienybės tauta skursta ir dažnai žūva. Tikras tautos vadas moka surasti tautą vienijančią ideologiją ir išvengti to, kas ją skaldo. Antra žymė — tai ištikimas tautos idėjai tarnavimas. Tikras tautos vadas tiktai savo tautai tarnauja, jos reikalus stato aukščiau viso ko. Jis tautą laiko tikslu, o ne įrankiu. Jis ne savanaudis ir tautos gerovė ir laimė yra ir jo individuali gerovė ir laimė. Bet, žinoma, vado tinkamumas pasirodo tik jo veikime ir dėl to patyrimas yra vyriausias tinkamumo kriterijus. „Iš jų vaisių pažinsite juos“ sako Evangelijos išmintis. Rytoj mes švenčiam mūsų Tautos Vado p. Antano Smetonos šventę. Mūsų tauta ji pripažino savo vadu, nes jame pamatė kaip tik mūsų aukščiau minimus kriterijus. Jis buvo tas, kurs visą savo gyvenimą tarnavo tautos vienybei. Kas netiki tepaskaito kad ir jo neseniai išleistų publicistinių raštų pirmą tomą: „Vienybės gairėmis“. Kai kiti draskėsi dėl pasaulėžiūros, norėdami vienas kitam prievarta užspausti savo pasaulėžiūros akinius ir mūsų tautai grėsė pavojus žūti pasaulėžiūros kovose, jis kūrė tautinę platformą, ant kurios galėtų stoti visi, be pasaulėžiūros, socijalių bei metafizinių skirtumų ir dirbti bendrą tautos darbą. Ir šiandien jis jau gali džiaugtis savo kūrybos vaisiais. Šiandien ant jo sukurtos platformos matom įvairių pasaulėžiūrų, įvairių įsitikinimų žmones ramiai sutartinai dirbančius tautos darbą. Ir vis daugiau mūsų tautiečių stoja ant jo sukurtos platformos. Kovos dėl pasaulėžiūros, dėl socijalių ir metafiziniu skirtumų mažėja. Jo vedama tauta ieško ne to, kas ją skiria, bet to, kas ją vienija! Ir antroji mūsų nurodyta žymė tinka Antanui Smetonai. Jis visą laiką ištikimai savo tautai tarnauja, jos reikalus stato aukščiau viso ko, tik jais rūpinosi, savo tautą laikė ne įrankiu kokioms nors internacijonališkoms idėjoms siekti, bet tikslu. Savo tautos labas buvo ir tebėra jo veikimo vyriausias tikslas. Šitai liudija jo raštai, žodžiai ir veiksmai, — visas jo gyvenimas. Pagaliau pats patyrimas geriausiai rodo, kad tai tikras tautos vadas. Jei šiandien mūsų tauta pripažįsta Antaną Smetoną savo vadu, tai tik patyrimo vedama, matydama ir vertindama jo darbus. Jis sunkiausiu laiku stojo tautos pryšaky. Jis vedė ją, nepaisydamas puolimų ir įtarimų. Jis privedė tautą prie nepriklausomybės. Mes netvirtinam, kad tai vieno žmogaus nuopelnas ir darbas. Visi dirbo. Bet vienas vedė, jis vienas buvo centru, kur susieidavo visi siūlai. Kai vėliau atėjo reikalas, Antanas Smetona vėl stojo tautos pryšaky, imdamas ant savęs visą atsakomybę už netikusių formų laužymą ir naujų kelių ieškojimą. Jis ištvermingai stovi sargyboj, ištvermingai kuria naujas formas ir pamažu jau matom tos kūrybos vaisius.


Kinijos žemės ūkis vis labiau aprūpinamas technika

Spaudos pranešimais, šiuo metu Kinijos Liaudies Respublikoje yra 14 tūkstančių naujos žemės ūkio technikos diegimo stočių ir daugiau kaip tūkstantis veterinarijos, hidrologijos ir kitų stočių. Be to, sudaryta 2.400 pavyzdinių - parodomųjų veislininkystės fermų ir valstybinių ūkių, vaidinančių didelį vaidmenį propaguojant naujus ūkininkavimo metodus. 1952-56 metais į Kinijos kaimą buvo nusiųsta 2.770 tūkstančių kertamųjų, dvinoragių plūgų, sėjamųjų ir kitų žemės ūkio padargų. Siekiant paruošti kvalifikuotus kadrus įvairioms žemės ūkio šakoms, Kinijoje atidaryti 228 žemės ūkio technikumai ir aukštosios mokyklos, kurie per penkeris metus - nuo 1950 iki 1956 metų išleido 93 tūkstančius specialistų. Pernai žemės ūkio mokyklų mokinių skaičius padidėjo keturis kartus palyginti su 1950 metais.


Komunistas vadovauja Kembridžo diskusijų klubui

Studentas-komunistas Brajanas Politas vakar oficialiai pradėjo eiti Kembridžo diskusijų klubo prezidento pareigas. Daugiau kaip 400 studentų, susirinkusių į šia proga surengtą ceremoniją, sutiko B. Politą plojimais ir sveikinimo šūksmais. Kaip žinoma, Brajaną Politą, Didžiosios Britanijos Komunistų partijos mirusio generalinio sekretoriaus Hario Polito sūnų, kai jis dar buvo kandidatas į klubo prezidento postą, buvo banditiškai užpuolusi grupė chuliganų, kurie mėgino neleisti komunisto išrinkti diskusijų klubo prezidentu. Brajanas Politas — pirmasis per visą Kembridžo diskusijų klubo istoriją komunistas, užimas jo prezidento postą.


Agentūra Frans pres pranešė, kad prasidėjo Argentinos darbo žmonių 24 valandų streikas prieš rinkimų rezultatų anuliavimą ir karinio valstyblnio perversmo grėsmę.


dėl nusiginklavimo derybų aštuoniolikos valstybių komitete

TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko išplatino Ženevoje 18-kos valstybių nusiginklavimo komiteto dalyvių tarpe TSRS vyriausybės memorandumą dėl derybų šiame komitete. Kaip pažymima memorandume, Tarybų Sąjungos vyriausybė vadovaujasi tuo, kad derybos 18-kos valstybių komitete yra kokybiškai naujas etapas svarstant nusiginklavimo problemą, etapas, kuris turi įgalinti ją praktiškai išspręsti. Tarybų Sąjungos vyriausybė teigiamai atsako į klausimą: ar gali būti išspręsta nusiginklavimo problema. Taip, nusiginklavimo problemą išspręsti galima, jeigu, suprantama, to sieks visos valstybės, ypač tos, kurios turi galingiausias ginkluotąsias pajėgas ir galingiausius ginklus. Laikydama derybas 18kos valstybių komitete nauju, ypač atsakingu ir, be abejo, sunkiu kovos už visuotinį ir visišką nusiginklavimą etapu, sakoma memorandume, Tarybų Sąjungos vyriausybė pasiūlė pradėti komiteto darbą aukščiausiu lygiu, dalyvaujant vyriausybių (valstybių) vadovams. Nors, deja, ir nepavyko susitarti, kad komitetas pradėtų darbą aukščiausiu lygiu, teigiama yra tai, kad, vadovaujantiems valstybių veikėjams pasikeitus nuomonėmis, paaiškėjo bendras sutikimas su tuo, kokią didelę reikšmę įgauna nusiginklavimo derybos šiame komitete. Nemažiau svarbu ir tai, kad dabar visų pripažinta asmeninė vyriausybių ir valstybių vadovų atsakomybė už šių derybų sekmę ir tai, kad aukščiausią padėtį užimą valstybių veikėjai turi betarpiškai dalyvauti 18-kos nusiginklavimo komiteto darbe. Kai dėl Tarybų Sąjungos vyriausybės, tai ji visomis aplinkybėmis ketina padaryti visa, kas nuo jos priklauso, kad visuotinio ir visiško nusiginklavimo derybos duotų vaisingus rezultatus. Tarybų Sąjungos vyriausybė mano, kad nusiginklavimo komitetas iš pat pradžių turi stengtis įvykdyti svarbiausią SNO Generalinės Asamblėjos iškeltą uždavinį per trumpą laiką susitarti dėl tarptautiniu mastu griežtai kontroliuojamo visuotinio ir visiško nusiginklavimo. Norėdama palengvinti ir paspartinti komiteto darbą vykdant šį uždavinį, TSRS vyriausybė pateikia jam svarstyti tarptautiniu mastu griežtai kontroliuojamo visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą. Tarybų Sąjungos vyriausybė vadovaujasi tuo, kad dabar, kai yra bendras sutarimas dėl nusiginklavimo tikslų ir principų, komiteto darbui turi būti suteiktas maksimaliai konkretus, dalykiškas pobūdis. Kitaip derybos vėl nuslys į seną jokių praktiškų rezultatų neduodančių abstrakčių diskusijų kelią. Pateikdama komitetui svarstyti sutarties projektą, Tarybų Sąjungos vyriausybė reiškia viltį, kad jis bus pagrindas nusiginklavimo problemai kuo greičiau konstruktyviai išspręsti visų tautų interesais. Visą nusiginklavimo procesą Tarybų Sąjungos vyriausybė siūlo atlikti per ketverius metus. Teikdama daug reikšmės tam, kad būtina kuo greičiau pašalinti žmonijai iškilusią termobranduolinio karo grėsmę, Tarybų Sąjungos vyriausybė numatė, kad jau pirmame nusiginklavimo etape būtų įgyvendintos didelės veiksmingos priemonės šia kryptimi. Tokios priemonės yra visiškas priemonių branduoliniam ginklui gabenti į taikinį likvidavimas, visiškas visų užsienio karinių bazių svetimose teritorijose likvidavimas, visos užsienio kariuomenės išvedimas iš svetimų teritorijų. Visiems žinoma, sakoma memorandume, kad Tarybų Sąjunga turi tobuliausias pasaulyje priemones branduoliniam ginklui transportuoti į taikinį – galingas tolimo ir labai tolimo veikimo raketas, kurios gali pristatyti daugelio megatonų termobranduolinius užtaisus į bet kurią žemės rutulio vietą. Sutikti likviduoti šias gabenimo priemones pirmajame nusiginklavimo etape reiškia savo noru atsisakyti karinio pranašumo, kurį dabar turi Tarybų Sąjunga. Tačiau, vadovaudamasi interesais kuo greičiau išspręsti visuotinio ir visiško nusiginklavimo, karo pašalinimo problemą, Tarybų Sąjungos vyriausybė ryžtasi tokiam žingsniui ir siūlo, kad visos branduolinio ginklo gabenimo į taikinį priemonės būtų likviduotos pirmajame etape, kartu, suprantama, likvidavus visas karines bazes svetimose teritorijose ir išvedus iš ten užsienio kariuomenę. Savo memorandume TSRS vyriausybė pažymi, kad, įvykdžius šias priemones, faktiškai vienos valstybės nebegalės užpulti branduoliniu ginklu kitų valstybių, nors branduolinį ginklą valstybės dar turėtų. Tarybų Sąjungos vyriausybė apibūdina priemones, kurias turi įvykdyti valstybės trijuose visuotinio ir visiško nusiginklavimo etapuose. Įgyvendinus šias priemones, valstybės nebeturės kariavimo priemonių, ir karo pavojus bus galutinai likviduotas. TSRS vyriausybė pažymi, kad, visuotinai ir visiškai nusiginklavus, bus išlaisvinta didelių materialinių išteklių ir lėšų. Šiuos išteklius bus galima nukreipti taikiai valstybių ekonomikai vystyti, tautų gerovei ir kultūrai sparčiai kelti. Tarybų Sąjungos vyriausybė yra tos nuomonės, kad dalis išlaisvintų lėšų turi būti skiriama ekonominei ir techninei pagalbai teikti silpnai išsivysčiusioms šalims. Tarybų Sąjungos vyriausybė pabrėžia, kad griežta ir patikima tarptautinė kontrolė yra būtinas laidas ir būtina sąlyga, visuotiniam ir visiškam nusiginklavimui sėkmingai įgyvendinti. TSRS vyriausybės pozicija kontrolės klausimu padiktavo pirmiausia siekimas užtikrinti, kad derybų dalyviai būtų įsitikinę, jog visuotinį ir visišką nusiginklavimą visi vykdo dorai ir sąžiningai, jog nė viena valstybė nevengia vykdyti savo įsipareigojimų dėl nusiginklavimo priemonių. Sutarties projekte numatytos priemonės griežtai tarptautinei kontrolei kiekviename visuotinio ir visiško nusiginklavimo etape. Kontrolei vykdyti bus sudaryta tarptautinė nusiginklavimo organizacija, kuri pradės vykdyti savo funkcijas tuo pat laiku, kai bus pradėtos vykdyti nusiginklavimo priemonės. Tarybų Sąjungos vyriausybė padarė išvadą, kad šioje organizacijoje nėra reikalo įvesti vienbalsiškumo arba veto principo, o galima priimti nutarimus atitinkama balsų daugumaTarybų Sąjunga yra stipri taikos visame pasaulyje tvirtovė. Ir trijų Pabaltijo respublikų tautos deda savo indėlį į bendrą didelį darbą, skiria visas savo jėgas, savo širdžių liepsną taikos gynimui ir komunizmo statybai, sparnuotoms idėjoms, saulėtiems tikslams, kurie antrojoje XX amžiaus pusėje įkvepia visą pažangiąją žmoniją. Rytinėse Baltijos jūros pakrantėse verda karštas darbas, laisva ir džiaugsminga kūryba. Visa broliška šeima su dideliu dėmesiu ir meile stebi Estijos, Lietuvos ir Latvijos vystymąsi ir suklestėjimą. Mūsų broliai ir bičiuliai, priekyje su vyresniuoju broliu, mums padeda visur ir visada. Gerus žodžius lydi geri darbai. Tarybų Sąjunga yra stipri taikos visame pasaulyje tvirtovė. Ir trijų Pabaltijo respublikų tautos deda savo indėlį į bendrą didelį darbą, skiria visas savo jėgas, savo širdžių liepsną taikos gynimui ir komunizmo statybai, sparnuotoms idėjoms, saulėtiems tikslams, kurie antrojoje XX amžiaus pusėje įkvepia visą pažangiąją žmoniją. Rytinėse Baltijos jūros pakrantėse verda karštas darbas, laisva ir džiaugsminga kūryba. Visa broliška šeima su dideliu dėmesiu ir meile stebi Estijos, Lietuvos ir Latvijos vystymąsi ir suklestėjimą. Mūsų broliai ir bičiuliai, priekyje su vyresniuoju broliu, mums padeda visur ir visada. Gerus žodžius lydi geri darbai. Mes džiaugiamės ir didžiuojamės, kai girdime, kad gerai atsiliepiama apie mūsų mažus ir didelius darbus, kad giriamos sudėtingos mašinos, sukurtos mūsų gamyklose, mūsų meistrų rankomis. Mes kartu su visais visiškai vienodai ir lygiai, atsakome už sėkmingas Sibiro upių statybas, už gausius derlius plėšiniuose. Mūsų vaikinai ir merginos, įgudę mūsų meistrai darbu bei patarimu dalyvauja šiame garbingame darbe ir žygyje. Mes laimingi tik tuomet, kai laimingi visi mūsų bičiuliai. Į užmaršties pasaulį pasitraukė viduramžiški kivirčai ir vaidai, kuriais vokiškieji užkariautojai gerai pasinaudojo, lietuvių, latvių ir estų krauju stiprindami savo viešpatavimą užgrobtose žemėse. Daugelis, turbūt, dar atsimena, kaip Pabaltijo buržuazija pūtėsi, šiaušėsi, gyrėsi ir didžiavosi savo turtais, bet ji valdė tiktai kruvinu teroru, pamėgdžiodama Vakarų fašistinius vadeivas, valdė tol, kol sprogo, kaip pasakėčios varlė. Godus ir žiaurus, ribotas ir bukas buržuazinis nacionalizmas buvo pasmerktas žūti kartu su savo prakeiktu senu pasauliu. Kada gimė Pabaltijo tautų draugystė? Tikriausiai, netrukus po to, kai lietuvių, estų ir latvių žemes užplūdo užkariautojai iš Vakarų. Lėtai, bet nesustabdomai liaudies masėse augo ir stiprėjo mintis, kad tik bendrai, tik suvienytomis jėgomis galima kovoti prieš įsiveržėjus ir juos palaužti, nepaisant, kryžiuočiai tai ar kalavijuočiai, vokiškieji varnai ar lenkų ponai, caro žandarai ar savieji buožės, pilkieji varnai, naujai iškepti aristokratai, Vakarų kapitalo šunuodegiautojai. Lietuviams, latviams ir estams Tarybos davė laisvę ir tikrą draugystę. Jie pirmą kartą pilnutinai suvokė savo kūrybines jėgas, savišką, nepakartojamą liaudies sielos grožį. Estų, lietuvių ir latvių dainos randa dėkingus klausytojus, knygos – skaitytojus ne tik visoje Sąjungoje, bet ir toli už josios ribų. Nacionalinė kultūra neišskiria, o sutelkia Tarybų žemės tautas, – pasakyta Programoje. Man, latviui, mūsų liaudies sukurtos dainos ir knygos, paveikslai ir simfonijos, filmai, vaidmenys scenoje yra pilni gilaus žavesio ir reikšmingi. Aš visam savo gyvenimui stipriai įaugęs į savo gimtąją Latvijos žemę. Latvių kalba žadina mano kūrybines jėgas ir leidžia joms pilnutinai atsiskleisti. Bet aš godžiai įsiklausau ir į artimųjų kaimynų, ir į tolimų draugų dainas. Didelis džiaugsmas pagauna sielą. Vadinasi, štai, kaip jūs išreiškiate savo jausmus ir mintis, kurie jaudina taip pat ir mane, būtent taip jums lengviausia ir patogiausia išreikšti bendruosius tikslus. Gerai, labai gerai! Tegul visus lydi sėkmė, tegul nacionalinė forma tiksliai ir pilnutinai išryškina socialistinį turinį. Nuostabiai ir saviškai estai suprato ir parodė Šekspyrą. Lietuvos poetas E. Mieželaitis giliai prasiskverbė į šiandieninio pažangaus žmogaus širdį. Estas J. Smūlas spalvingai ir įkvėptai papasakojo apie Antarktidą, o A. Žmuidzinavičiaus peizažai – pilni nuoširdumo, erdvumo. Latvių tautos gyvenimą tiek dabar, tiek praeityje plačiai aprėpė ir giliai parodė Upytis su V. Laciu. Skaitytoją pagauna aistringi jaunų latvių poetų Vaciečio ir Ziedinio balsai. Ir visa broliška šeima juos supranta ir myli, visiems jie teikia džiaugsmo. Tarybinio Pabaltijo tautų bendravimas kasmet platėja. Visi liaudies ūkio šakų ir kultūros atstovai tarp savęs lenktyniauja, susitinka, keičiasi patyrimu. Jau tapo geru įpročiu, kai lenktyniauja tarpusavy rajonas arba miestas. Taliną ir Vilnių Ryga pralenkia gyventojų skaičiumi. Bet kas pasvers analitinėmis svarstyklėmis tikrąją visų darbo ir kūrybos žygdarbių vertę ir jų reikšmę ateičiai, kokiais tiksliausiais chronometrais mes sužinome sekundės dešimtąsias dalis, kuriomis mus pralenkia kaimynai? Tai neįmanoma ir nereikalinga. Bet atkaklus ir tikslingas darbo bei kūrybos judėjimas į naujas viršūnes, besilygiuojant tiek į nacionalinius, tiek ir į visasąjunginius švyturius, mums neįmanomas be Socialistinio lenktyniavimo, kaip be duonos kasdieninės. Tarybinės draugystės užmojai platūs! Štai į lenktyniavimą įsijungia ir artimasis Minskas, ir tolimasis Tbilisis. Reikia manyti, kad tai įdomu ir žavu, ir sykiu be galo naudinga būtų padalyvauti įvairių tautų ir miestų atstovų susirinkime, išgirsti iš jų lūpų ne tik skaičius, bet ir pajausti jų dvasinius polėkius, pagauti jų godas, išdidų rimtumą ir linksmą jumorą, temperamentą ir kiekvienos liaudies būdą. Štai viskas suskaičiuota ir pasverta, pripažinti laimėtojai. Nieko nepadarysi, – pasakys draugai, keldamiesi ir pasiimdami portfelius. Mat, jiems teko antrosios ir trečiosios vietos, „Padirbėsim ir pažiūrėsim, ką duos sekantis ketvirtis. O jūsų pasiekimai, reikia pripažinti, puikūs!“ Ir taip visame – ir dideliame, ir mažame mes draugai amžiams, nes draugystė mūsų kovų laukuose sutvirtinta krauju. O kokia kalba mes tai viens kitam pasakysime, kad suprastų visi – nuo Estijos salų iki Latgalijos kaimų, nuo Palangos ir Klaipėdos iki Vladivostoko, nuo Karelijos miškų iki Ašchabado? Mums padės Puškino ir Lenino kalba, kovotojų prieš carizmą kalba, Spalio revoliucijos kalba. Kas įžvelgė rusų liaudies ir estų, lietuvių, latvių liaudies draugystės ištakas, žino, kad jųjų šaknys veda į amžių glūdumą. Rusų demokratinė revoliucinė inteligentija, o po to ir rusų proletariatas, kurį jungė ir įkvėpė Lenino įkurtoji partija, padėjo Pabaltijo tautoms išsikovoti žmogiškas ir pilietines teises ir laisves, nepriklausomybę. Visos trys tautos prisimena brangius vardus revoliucionierių, kovotojų prieš carizmą ir kapitalizmą, prieš nacionalinę buržuaziją. Šios tautos aiškiai supranta rusų liaudies vaidmenį didžiojoje kovoje, jas sieja stipri, nesuardoma draugystė su Leninu. Neseniai latviai, giliai jaudindamiesi skaitė „Nedielioje“ išspausdintus latvių šaulių vado Vaciečio prisiminimus apie susitikimus su Leninu. Kartu su latviais į Raudonąją Armiją įsiliejo ir pilietinio karo frontuose narsiai kovojo lietuviai ir estai, kaip drąsiai vėliau jie kovėsi su hitlerininkais. Pabaltijo tautos protu ir širdimi sujungtos su Tarybų Sąjunga. Ir veltui Vakarų kapitalistinė spauda jas gąsdina rusiška prievarta, Rusija. Mums brangi Rusija, rusų tėvynė. Tėvynė tautos, pirmosios tarp lygiųjų. Ir ekonominiai ryšiai, ir rusų kultūros humanizmas, ir kovinė brolybė, – ir senosios tradicijos, ir kalba, tapusi tarpininke tarp tautų ne tik visasąjunginėje, bet ir tarptautinėje plotmėje, stiprina mūsų gražiąja draugystę. Kažkada Maskva telkė apie save rusiškas žemes ir miestus, dabar jinai jungia visus taikos ir draugystės šalininkus, lygybės, brolybės ir tautų laimės gynėjus. Už viešpatavimą Baltijos jūroje buvo nemaža karų. Ir ten, kur baigiasi mūsų gintarinė jūra – danų užutėkiuose, Kilio įlankoje ir Kilio kanale, Kategate ir Šiaurės jūroje, Bonos žemėse vėl kyla baisaus karo šūkiai. Stipria draugyste sujungti latviai, estai ir lietuviai ramūs žvelgia į ateitį. Neišardoma draugystė juos jungia su visa Tarybų Sąjunga, su viso pasaulio taikos tvirtove. Jeigu prie Baltijos jūros prijungsime paminėtas įlankas, ant šių krantų kaimynystėje, rytuose ir vakaruose, šiaurėje ir pietuose, gyvena aštuonios valstybės. Ne visos vyriausybės garbingai ir atvirai gina taikos politiką. Tarp jų yra ir tokių, kurie begėdiškai ir nusikalstamai stengiasi sukelti atominį karą. Ir tarpe tokių vyrauja seni ir baisūs mūsų pažįstami. Hitlerio žmonės-žvėrys. Adenauerio neofašistai, „riteriųšunų“ palikuonys. Bet visos tautos trokšta taikos. Aišku, mums netinka davinėti patarimus neprašomiems. Bet iš tikrųjų, daug kam vertėtų pasimokyti iš lietuvių, latvių ir estų, iš šitų trijų nedidelių tautų, draugiškai sugyvenančių, radusių didžius ir ištikimus draugus, savo taikiu darbu nusipelniusių įvertinimo ir pagarbos dorų žmonių tarpe viso pasaulio šalyse. Mūsų slaptažodis, atveriantis mums duris į laisvės ir laimės kraštus, kaip ir anksčiau skamba – Draugystė ir Taika. Tarybų Sąjungos vyriausybė atsižvelgė į tarptautinės nusiginklavimo organizacijos uždavinių pobūdį – tikrinti, kaip valstybės vykdo savo įsipareigojimus pagal sutartį, fiksuoti, kada baigiamos vykdyti vieno ar kito etapo priemonės, ir pranešimus šiais klausimais pateikti valstybėms, SNO Saugumo Tarybai ir Generalinei Asamblėjai. Įvykdžius visas visuotinio ir visiško nusiginklavimo priemones, tarptautinė nusiginklavimo organizacija toliau stebės, kaip valstybės vykdo savo įsipareigojimus, ir galės siųsti inspekcines grupes į bet kurią vietą valstybių teritorijose. Tarybų Sąjungos vyriausybė tikisi, kad jos pasiūlymai dėl griežtos tarptautinės kontrolės bus iš esmės priimtini visiems, kas nuoširdžiai nori išspręsti nusiginklavimo problemą. TSRS vyriausybė taip pat pažymi, kad ji kuo atidžiausiai išnagrinės kitus pasiūlymus dėl kontrolės priemonių ir formų, jeigu jie bus pateikti derybų metu. Tarybų Sąjungos vyriausybė yra pasiruošusi priimti bet kuriuos Vakarų valstybių pasiūlymus dėl nusiginklavimo kontrolės, jeigu šios valstybės priims Tarybų Sąjungos pasiūlymus dėl visuotinio ir visiško nusiginklavimo. Kad būtų galima užtikrinti tarptautinę taiką ir saugumą visuotinio ir visiško nusiginklavimo sąlygomis, Tarybų Sąjungos vyriausybė numato, kad turi būti sudaryti atitinkami susitarimai su Saugumo Taryba ir turi būti paskirtos jos žinion specialios formacijos, kurios įeis į valstybių nacionalines ginkluotąsias pajėgas ir bus dislokuojamos jų teritorijose. Galutinai likvidavus ginkluotąsias pajėgas ir ginklus trečiajame nusiginklavimo etape tarptautinės Saugumo Tarybos pajėgos bus sudaromos, esant reikalui, iš liekančių valstybėms policijos (milicijos) kontingentų. Tarptautinių ginkluotųjų pajėgų vadovybė turi būti sudaryta taip, kad joje būtų lygiai atstovaujamos trys valstybių grupės – Socialistinės valstybės, Vakarų šalys – karinio bloko dalyvės ir neutralios šalys, ir kad nutarimai būtų priimami joms susitarus. Atsižvelgdama į atkaklius Vakarų valstybių pageidavimus imtis papildomų priemonių tarptautinei taikai ir saugumui užtikrinti visuotinio ir visiško nusiginklavimo metu, Tarybų Sąjungos vyriausybė siūlo nuo pat pirmojo etapo pradžios uždrausti (kol bus galutinai sunaikintos visos branduolinio ginklo gabenimo priemonės) išvesti į orbitą arba paleisti į kosminę erdvę specialius įtaisus, galinčius nešti masinio naikinimo ginklą, taip pat uždrausti išplaukti už teritorinių vandenų karo laivams ir išskristi už nacionalinės teritorijos karo lėktuvams, kurie gali būti panaudoti branduoliniam ginklui nešti. Tarybų Sąjunga laiko tikslingu, kad jau pirmajame nusiginklavimo etape branduolinį ginklą turinčios valstybės įsipareigotų neperduoti branduolinio ginklo kontrolės ir nepranešti šio ginklo gamybai reikalingų žinių tokio ginklo neturinčioms valstybėms, o šios valstybės, savo ruožtu, įsipareigotų negaminti ir neįsigyti branduolinio ginklo ir neleisti jo dislokuoti savo teritorijoje. Tarybų Sąjungos vyriausybė mano, kad jau dabar, nelaukiant, kada bus išspręsta visuotinio ir visiško nusiginklavimo problema, galima susitarti nutraukti branduolinio ginklo bandymus. Atsižvelgdama į tai, kad Vakarų valstybės laiko nacionalines priemones nepakankamomis požeminiams branduoliniams sprogdinimams susekti, TSRS vyriausybė siūlo paskelbti tokiems sprogdinimams moratoriumą tol, kol bus nustatyta atitinkama kontrolės sistema. Tarybų Sąjungos vyriausybė, kaip ir anksčiau, yra pasiruošusi neatidėliojant susitarti branduolinių bandymų uždraudimo klausimu. Tarybų Sąjungos vyriausybė laiko tikslingu apsvarstyti galimybę taip pat imtis tam tikrų priemonių, kurios sumažintų tarptautinį įtempimą, padidintų valstybių pasitikėjimą ir padėtų visuotinai ir visiškai nusiginkluoti. Tačiau derybos dėl šių priemonių neturi nukreipti komiteto dalyvių dėmesio nuo svarbiausio uždavinio – paruošti ir suderinti visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutartį.


De Golio laiškas nacionaliniam susirinkimui

TASS-o koresp. A. Baranovas praneša: Prancūzijos prezidentas de Golis kreipėsi į Nacionalinį susirinkimą laišku, kurį šiandien paskelbė Nacionalinio susirinkimo pirmininkas Žakas Šaban-Delmasas. De Golis pareiškia, kad Prancūzija dabar turi tvirtus institutus – tuo jis supranta, matyti toliau stiprėjantį asmens valdžios režimą šalyje ir kad „įtvirtinti valstybės paveldimumą ir valdžios pastovumą užtikrinančios politikos principai“. Teigdamas, kad šie institutai įkurti „visuomenės gerovės“ interesais, de Golis laiške rašo, kad jų veiklos tikslas turi būti, skyrium imant, šalies ekonomikos vystymas, „nacionalinis klestėjimas“ ir „Prancūzijos galybė“. Laiške pripažįstama, kad gali būti įvairių nuomonių dėl būdų šiems tikslams pasiekti ir kad todėl „vieningos partijos gyvavimo koncepcija negalėtų būti pateisinta“. Savo laiško dalyje apie užsienio politiką Prancūzijos prezidentas kartoja nuvalkiotus teigimus apie „totalinę grėsmę“ Vakarams. Iš to jis daro išvadą, kad „laisvajam pasauliui“ „būtinas“ Šiaurės Atlanto blokas. Prancūzijos vaidmuo NATO bloke, generolo de Golio nuomone, neįsivaizduojamas nesukūrus nacionalinės „atominės jėgos“. Laiško dalyje, kur kalbama apie „Europos statybą“, de Golis vėl ragina „bendrosios rinkos“ partnerius artimai bendradarbiauti politikoje. Prezidentas aiškiai duoda suprasti, kad tokios „statybos“ pagrindas yra „Paryžiaus–Bonos ašis


Bundesveras ruošiasi pralenkit vermachta

Neseniai į Vašingtoną buvo nuvykęs VFR gynybos ministras Štrausas, o netrukus į Paryžių vyksta Adenanris. Šios kelionės rodo, kad Bona įnirtingai stengiasi kuo greičiau ginkluoti Vakarų Vokietiją, rašo apžvalgininkas Žanas-Morisas Ermanas laikraštyje „Liberasjon”. Štrausas nuvyko į Jungtines Valstijas ne tik įsigyti ginklų, bet ir medžiagos, kurios reikia aprūpinti trims bundesvero kariniams daliniams branduolinėmis „Persingo” raketomis, žymi Ermanas. Visa, kas buvo prieš tai, leidžia galvoti, kad branduoliniai užtaisai šioms raketoms vieną gražią dieną bus gaminami be ženklo: „Pagaminta Jungtinėse Amerikos Valstijose”. Remdamasis nauja Atlanto strategija ir Amerikos generolų remiamas, Štrausas taip pat reikalauja padidinti bundesverą iki 700 tūkstančių žmonių. Taigi, — pabrėžia Ermanas, bundesveras bus gausesnis, negu Hitlerio vermachtas 1939 metais prieš mobilizaciją. Didžiulis puskarininkiu procentas bundesvere jau dabar įgalina jį, jei reikėtų, turėti apie keletą milijonų kareivių”.


JAV perduoda Belgijai branduolinį ginklą?

JAV atominės energijos komisija svarstė klausimą dėl slaptų žinių apie branduolinio ginklo naudojimą perdavimo Belgijai. Branduoliniu ginklu bus apginkluotos artimiausiu metu Belgijos ginkluotosios pajėgos pagal Belgijos ir JAV susitarimą, praneša laikraštis „Libr belžik”. Jungtinės Amerikos Valstijos, nurodo laikraštis, stoja prieš nepriklausomų Belgijos branduolinių pajėgų sudarymą. JAV valstybės sekretoriaus pavaduotojas Bolas pareiškė, kad bet kuris branduolinis ginklas, kuris galbūt perduotas Belgijos ginkluotosioms pajėgoms, tikriausiai, bus JAV kontroliuojamas.


P. Skairys Ukmergės apskr., Kurklių valsčiaus partorgas

Kurklių valsčiuje (Ukmergės apskrityje) nėra pirminės partinės organizacijos. Nebuvo ligi šiol ir komjaunimo organizacijos. Valsčiuje yra daug aktyvistų, tačiau, nesant partinio vadovavimo, jie gyvavo tik popieryje. Tą padėti išnaudojo buožiniai elementai. Kai kur jie vėl atėmė žeme iš naujakurių ir privertė naujakurius jiems vergauti. Buožė Baltrėnas, turėjęs 70 ha žemės, grasindamas privertė naujakurius dirbti jo naudai. Buožė Vincas Pulys, gyvenas Šilinėje, sąmoningai sugadino vienuolika kuliamųjų mašinų. Niekas nenušviesdavo darbo valstiečiams tarptautinės padėties, einamojo momento įvykių. Tai išnaudojo buožiniai nacionalistai ir savo skleidžiamais melagingais gandais klaidino žmones. Atvykęs Kurklių valsčių, kur mane paskyrė partorgu, visų pirma pasistengiau suorganizuoti aktyvą, sukurti komjaunimo organizaciją, nes kiekvienam aišku, kad vienas komunistas be aktyvo pagalbos, kad ir geriausių norų turėdamas, nieko nuveikti negali. Geriausieji valsčiaus aktyvistai įsijungė į derliaus nuėmimo ir paruošų atlikimo kampaniją, organizavo valstiečių talkas karių šeimų bei partizanų ūkių derliui nuimti, padėjo laiku įteikti valstiečiams prievolių lapelius, ir rezultate valsčius jau įvykdė 28% privalomųjų pristatymų metinio plano. Mūsų aktyvistai nuolat būna apylinkėse ir aiškina valstiečiams reikalą kuo greičiau atsiskaityti su valstybe. Šiame darbe ypač pasižymi drg. drg. I. Krilovas, A. Prigaskas, Brazauskas ir komjaunimo organizatorė drg. Baltuškaitė. Dabar valsčiuje veikia stipri 20 žmonių komjaunimo organizacija. Komjaunuoliai aktyviai dalyvauja raudonąsias gurguoles organizuojant, karių šeimų ūkių derlių nuimant. Jų iniciatyva suorganizuota skaitykla, kurią kasdien aplanko apie 70 žmonių. Komjaunuoliai kas sekmadienį rengia viešus pasilinksminimus, per kuriuos skaitomi pranešimai ir paskaitos. Jie leidžia savo sieninį laikraštį. Valsčiaus Jaunimas pradėjo naujai gyventi. Nuo valsčiaus tarybinio aktyvą darbo daug kas priklauso. Dabar jau visose Kurklių valsčiaus apylinkėse sudarytos tarybos; prie valsčiaus vykdomojo komiteto veikia komisijos, kurios padeda vykdomajam komitetui dirbti. Nuo šio aktyvo darbo priklauso, pirmoje eilėje, privalomųjų pristatymų eiga. Tai rodo Kurklių apylinkės vykdomojo komiteto pirmininko drg. Stimburio veikla. Jo darbo dėka apylinkė geriausiai vykdo privalomųjų pristatymų prievoles. Aktyvas įsijungė į darbą. Kasdieniniame darbe ir kovoje aktyvistai pasirodo, kaip tvirti patriotai, karštai ištikimi partijai, pasiryžę nesigailėti jėgų ir pastangų, kad stiprėtų mūsų tarybinė tėvynė. Tai geriausias rezervas partijos augimui. Valsčiuje kol kas tebėra tik vienas komunistas. Todėl svarbiausias uždavinys — artimiausiu laiku sukurti čia pirminę partinę organizaciją. Kai kurie iš mūsų aktyvistų jau rengiasi įstoti į partija. Dėsime visas pastangas, kad ir kiti valsčiaus aktyvistai keltų savo lygi: dirbsime su jais, kad jie galėtu įstoti į partiją, kad netrukus Kurklių valsčiuje butų sudarytas stiprus bolševikų branduolys — tvirta valsčiaus pirminė partinė organizacija.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

IŠILGAI viso Skandinavijos pusiasalio, užimdama jo didesnę dalį, tęsiasi Švedijos teritorija. Šalyje gyvena daugiau kaip 7 milijonai žmonių. 90 procentų gyventojų - švedai. Stambus valstybės pramonės ir kultūros centras yra jos sostinė Stokholmas. Švedija - industrinė-agrarinė šalis, turinti gana nemaža gamtos turtų. Čia smarkiai išsivysčiusios geležies rudos, medžio apdirbimo, mašinų, metalurgijos, chemijos ir kitos pramonės šakos, neblogas transportas, ypatingai jūrų transportas. Šalis užima pirmą vietą pasaulyje pagal geležies rūdos ir celiuliozės išvežimą. Išveža ji taip pat aukštos rūšies plieną, miško medžiagas, popierių, elektros įrengimus, rutulinius guolius ir jūrų laivus. Tačiau Švedija priversta pirkti dideliais kiekiais tokias svarbias žaliavas, kaip akmens anglis, naftos produktai, priversta įsivežti varį, alavą, cinką, kaučiuką, medvilnę, vilnas. Be to, ji importuoja maisto produktus ir pašarus, nes žemės ūkio dalis nacionalinėse šalies pajamose yra žymiai mažesnė už pramoninės produkcijos dalį. Švedija – konstitucinė monarchija. Karaliaus valdžią apriboja parlamentas (riksdagas) ir vyriausybė. Politiniame šalies gyvenime aktyviai dalyvauja penkios politinės partijos - komunistų, socialdemokratų, konservatorių, liberalinė, Valstiečių sąjunga. Nuo to laiko, kai pasibaigė antrasis pasaulinis karas, ir iki 1951 metų rudens valdžioje buvo vienapartinė socialdemokratinė vyriausybė; per pastaruosius keturis su puse metų vyriausybę sudaro socialdemokratų partijos ir Valstiečių sąjungos atstovai. Nuosekliai gina švedų darbo žmonių interesus komunistų partija. Ji kovoja už tai, kad šalis vykdytų iš tikrųjų neutraliteto politiką, už karinių išlaidų sumažinimą, už santykių pagerinimą su socialistinės stovyklos šalimis. Švedų tauta aktyviai dalyvauja pasauliniame taikos šalininkų judėjime. 1949 metų vasarą buvo organizuotas Švedijos nacionalinis taikos šalininkų komitetas. Komiteto paskelbtoje deklaracijoje buvo pabrėžiama, kad pagrindinis komiteto uždavinys sudaryti šalyje vieningąjį frontą taikai ginti. Taikos šalininkų jėgos Švedijoje auga ir stiprėja. 1950 metų kovo mėnesį Stokholme įvyko Pasaulinio taikos šalininkų kongreso Nuolatinio komiteto trečioji sesija. Ji priėmė istorinį Atsišaukimą dėl besąlyginio atominio ginklo uždraudimo ir dėl paskelbimo kariniu nusikaltėliu tą vyriausybę, kuri pirmoji panaudos atominį ginklą prieš kokią nors šalį. Po Stokholmo atsišaukimu pasirašė šimtai milijonų viso pasaulio paprastų žmonių. Vaisingą darbą atlieka draugija „Švedija – TSRS“. 1955 metų lapkričio mėnesį švedų visuomenė plačiai pažymėjo jos veiklos dvidešimtąsias metines. Pradedant nuo 1814 metų Švedija tiesiogiai nedalyvavo nė viename kare. Tai teigiamai atsiliepė į jos ekonominį ir kultūrinį vystymąsi. Šalis vykdo tradicinę neutraliteto politiką arba, kaip pareiškia švedų politiniai veikėjai, „laisvą nuo sąjungų“ politiką. Švedijos užsienio politikos kursą remia pasaulio visuomenė, kuri Švedijos nedalyvavime karinėse-politinėse sąjungose teisėtai mato siekimą prisidėti prie taikos stiprinimo. Ši Skandinavijos valstybė aktyviai dalyvauja Suvienytųjų Nacijų Organizacijos darbe, SNO Generalinės Asamblėjos paskutinėje, dešimtoje, sesijoje jos atstovas balsavo už teisėtų teisių suteikimą Kinijos Liaudies Respublikos Vyriausybei šioje organizacijoje. Toje pačioje dešimtoje sesijoje Švedija balsavo už priėmimą į SNO visų valstybių, padavusių šiuo reikalu pareiškimus. Šalies politiniai veikėjai ne kartą pabrėžė, kad sėkmingas klausimo dėl šešiolikos valstybių priėmimo į SNO išsprendimas buvo pasiektas Tarybų Sąjungos iniciatyvos dėka. Suprantamą nerimą Švedijoje kelia vokiškojo militarizmo atgaivinimas. Švedų politiniai veikėjai pasisakė prieš Vakarų Vokietijos įjungimą į Šiaurės Atlanto paktą ir Vakarų Europos sąjungą. Jie tiesiogiai nurodinėja, kad Vakarų Vokietijos prijungimas prie karinės–politinės sąjungos rimtai apsunkina Vokietijos problemos išsprendimą. Tokia Švedijos pozicija eilės tarptautinių klausimų atžvilgiu atitinka taikos interesus. Dabar tarp TSRS ir Švedijos užmegztas glaudus ekonominis ir politinis bendradarbiavimas. 1955 metų gruodžio 9 d. Maskvoje buvo pasirašytas protokolas dėl prekių apyvartos 1956 metams, šiame protokole numatoma toliau išplėsti prekybos apimtį. Švedijos reikaliniai sluoksniai išreiškė pasitenkinimą ryšium su šio dokumento pasirašymu. Žymiai sustiprėjo tarp mūsų šalių kultūriniai, moksliniai ir sportiniai ryšiai. Tarybų Sąjungą aplankė Švedijos mokslo veikėjai ir įvairių pramonės bei žemės ūkio šakų specialistai. Jie galėjo smulkiai susipažinti su mūsų pramonės ir mokslo pasiekimais. Profesorius fizikas Klaesonas, pernai vasarą dalyvavęs TSRS Mokslų akademijos sesijos darbe dėl atominės energijos taikaus panaudojimo, pareiškė: „…Man po šios kelionės pasidarė aišku, kad reikia didelį dėmesį skirti tam, kas daroma pas rusus… Daugelyje mokslo šakų rusai pasistūmėjo labai toli į priekį, ypatingai branduolinės fizikos srityje“. Tarybinių mokslinių įstaigų atstovai lankėsi Švedijoje su atsakomaisiais vizitais. Didesniam savitarpio supratimui užmegzti didelę reikšmę turi ir asmeniniai abiejų šalių įžymių politinių ir visuomeninių veikėjų kontaktai. 1955 metų birželio mėnesį Tarybų Sąjungoje viešėjo, TSRS Aukščiausiosios Tarybos pakviesta, Švedijos riksdago (parlamento) delegacija. Sugrįžęs į tėvynę, delegacijos vadovas Švedijos riksdago antrųjų rūmų pirmininkas Gustavas Nilsonas spaudos atstovams pareiškė: „Nėra jokios abejonės, kad tai buvo gana sėkminga kelionė. Mes buvome priversti revizuoti savo ankstesnius įsivaizdavimus apie Tarybų Sąjungą… Aplamai, kelionė padės pašalinti nesusipratimus, geriau pažinti vienas kitą, užmegzti naujus bendradarbiavimo ir savitarpio supratimo ryšius tarp Švedijos ir Tarybų Sąjungos“. Šių metų gegužės mėnesį į Švediją išvažiuos TSRS Aukščiausiosios Tarybos delegacija. Tarybų Sąjunga rodo nuoširdžią pagarbą darbščiai ir taikingai švedų tautai, teigiamai įvertina tą užsienio politikos kursą, kurį vykdo švedų vyriausybė. Keturių valstybių vyriausybių vadovų Ženevos pasitarime tarybinė delegacija pasiūlė duoti garantijas toms šalims, kurios vykdo nedalyvavimo kariniuose-politiniuose blokuose politiką. TSKP XX suvažiavimo rezoliucijoje pabrėžiama, kad vienas tarybinės užsienio politikos uždavinių yra draugiškų ryšių vystymas ir stiprinimas su neutraliomis šalimis, tame tarpe ir su Švedija. Kovo 29 d. į mūsų šalį, Tarybinės vyriausybės pakviestas, atvyksta Švedijos ministras pirmininkas Erlanderis. Šis vizitas kelia didelį švedų visuomenės susidomėjimą. Švedų tauta, kaip ir tarybiniai žmonės, tikisi, kad Erlanderio kelionė į TSRS padės toliau sustiprinti Tarybų Sąjungos–Švedijos santykius.


JAV neturi teisės vykdyti branduolinius bandymus dideliame aukštyje

Jungtinių Valstijų planuojami branduoliniai sprogdinimai dideliame aukštyje yra labai pavojingos psichozės pasireiškimas, pareiškė šiandien spaudos konferencijoje einąs SNO generalinio sekretoriaus pareigas U Tanas. Jis pabrėžė, kad viso pasaulio mokslininkai griežtai pasmerkė tokius Jungtinių Valstijų planus ir kad todėl JAV neturi teisės jų vykdyti. Kiekvienam žinoma, pasakė jis, kad kosminė erdvė nepriklauso kuriai nors vienai šaliai, ji priklauso visoms šalims. Priminęs, kad SNO Generalinė asamblėja ne kartą yra priėmusi rezoliucijas, reikalaujančias nutraukti branduolinius bandymus, U Tanas pasakė, kad jis visiškai remia šias rezoliucijas ir kad planuojami branduoliniai bandymai dideliame aukštyje „yra dar labiau nepageidautini”, negu tie bandymai, apie kuriuos buvo kalbama Generalinės asamblėjos rezoliucijose.


Varginga vengrų pabėgėlių padėtis Vokietijos Federatyvinėje respablikoje

Laikraštis „Noje RainCaitung” praneša apie sunkią Liubeko miesto stovykloje laiko mų vengrų pabėgėlių padėtį. Kovo 6 d. vengrų pabėgėliai, protestuodami prieš blogą maistą ir menką jų darbo apmokėjimą, paskelbė bado streiką. Pabėgėliai pareiškia, kad jie naudojami įvairiems sunkiems darbams ir jiems apmokama žymiai blogiau, negu Vakarų Vokietijos pagalbiniams darbininkams.


Rinkimų kova Lenkijoj baigta kovo 11 d. rinkimais į senatą. Senatui Lenkijos konstitucija teikia gana kuklių teisių. Jis negali atmesti seimo priimtų įstatymų, bet gali tik grąžinti juos seimui, kur, kad įsigaliotų, turi jau gauti tuomet 11/20 balsų. Kadangi naujo seimo tokia dauguma nėra paaiškėjusi, tai endekai per senato rinkimus manė atsigriebti ir bent senate išlaikyti savo buvusias pozicijas. Bet ir čia laimėjo pilsudskininkai. Endekai katastrofingai pralaimėjo. Tuo tarpu kai Pilsudskio blokas pereitam senate neturėjo nė vieno senatoriaus, šiame jam tenka 48 mandatai iš 111. Endekai, iš 30 vietų pereitam senate, dabar gauna vos 9. ,,Piastas“ ir krikščionys demokratai, buvusiam senate turėję 20 mandatų, liko tik prie 6. Korfanty grupė gavo 1 mandatą. Dombskio partija gavo 3 mandatus ir tautinė darbo partija 2. Kaip ir per seimo rinkimus, žymiai laimėjo socialistai, padidinę savo senatorių skaičių iš 7 iki 10. „Wyzwolenie“ per senato rinkimus vieną mandatą pralaimėjo, šiam senate gaudama tik 7 vietas. Mažumų vietos iš 26 sumažėjo iki 24. Mažumų pralaimėjimas per senato rinkimus surištas su smarkiu teroru, ypač ukrainiečių srityse, kur dauguma mažumų balsų buvo panaikinta ir tuo būdu nežymiais balsų skaičiais pravesti pilsudskininkų kandidatai. Kaip susigrupuos būsimas senatas, tuo tarpu sunku kas spėlioti. Tačiau daugumą Pilsudskis, matyt, suras, nors ir neaišku, ar ji bus nuolatinė, ar pereinama. Pilsudskininkų sferose yra stipraus palinkimo dėl abejų rūmų daugumos tartis su mažumomis, kurių tarpe paramos sau tikisi rasti žyduose ir vokiečiuose. Be to, jų viltys krypsta ir į radikalines sroves, kurios iš dalies savo programa gana artimos kai kurioms vyriausybės bloko grupėms.


KAIRAS, rugsėjo 2 d. (TASS-ELTA). Omano atstovas Kaire Muchamedas el-Harsis pareiškė, kad Omane tebevyksta kova prieš įsiveržusią agresorių kariuomenę. Nacionalinės ginkluotosios pajėgos, pasakė jis, sumušė sultono Maskato kariuomenę kautynėse prie Gamro ir Farako kaimų. Harsis pabrėžė, kad nacionalinės pajėgos užgrobė nemaža anglų ginklų, kuriais buvo ginkluoti Maskato sultono daliniai.


„Šventasis karas“ Anglijai dar nepaskelbtas.

Reuterio pranešimu iš Palestinos, gandai, kad Ibn Saudas, Hedžaso karalius, paskelbęs šventąjį karą esančioms anglų globoj teritorijoms tuo tarpu dar nepasitvirtinę.


Darbininkėms, kolūkietėms, mokslo, technikos, švietimo, kultūros ir sveikatos apsaugos veikėjoms, visoms Tarybų Sąjungos moterims!

Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas karštai sveikina tarybines moteris Tarptautinės moters dienos – kovo 8-osios - proga. Šiemet mūsų socialistinės Tėvynės darbo žmonės Tarptautinę moters dieną pažymi Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimo istorinių nutarimų sukelto visaliaudinio politinio ir gamybinio pakilimo aplinkybėmis. Komunistų partijos XX suvažiavimas nubrėžė didingą programą Tarybų Sąjungos ekonomikai ir kultūrai toliau galingai vystyti, liaudies gerovei kelti. Suvažiavimo nutarimai persunkti dideliu rūpinimusi darbo žmonių gerove, giliu tikėjimu neišsemiamomis mūsų liaudies kūrybinėmis jėgomis. Didžioji liaudies kuriamoji veikla, lemiami tarybinės santvarkos pranašumai prieš kapitalistinę santvarką yra laidas besąlygiškos ir pilnutinės socializmo pergalės taikiame ekonominiame lenktyniavime su kapitalizmu. Suvažiavimo nutarimus tarybiniai žmonės laiko partijos kolektyvinės išminties pasireiškimu, partijos, kuri su leninizmo vėliava tvirtai veda mūsų šalį į komunizmą. Partijos XX suvažiavimo nubrėžtos galingo liaudies ūkio ir socialistinės kultūros pakėlimo programos įgyvendinimas bus naujas stambus žingsnis į priekį vystant socialistinę visuomenę, kuri pirmą kartą žmonijos istorijoje užtikrino moteriai tikrą laisvę, lygias teises su vyru ir neribotas kūrybines galimybes visose gamybinio, visuomeninio, mokslinio ir kultūrinio gyvenimo srityse. Tarybinėje visuomenėje moterys yra aktyvios komunizmo statybos dalyvės. Socialistinė santvarka sudarė sąlygas, kuriomis pilnutinai pasireiškė neišsenkama šauniųjų mūsų Tėvynės dukrų energija, iniciatyva, neišsemiami sugebėjimai ir talentai. Milijonai moterų, dirbdamos kartu su visa liaudimi fabrikuose, gamyklose, transporte, kolūkiuose, tarybiniuose ūkiuose ir MTS, mokyklose ir institutuose, kuria didžiules materialines ir dvasines vertybes, nenuilstamai kovoja už darbo našumo kėlimą, siekia nenukrypstamai didinti pramonės ir žemės ūkio produkciją, atlieka garbingą motinų-augančiosios kartos auklėtojų pareigą. Mūsų šalyje moterims plačiai atvertos mokyklų, mokslo ir kultūros-švietimo įstaigų durys. Tarybiniai žmonės teisėtai didžiuojasi, kad Tarybų Sąjungoje tarp visų specialistų su aukštuoju mokslu moterys sudaro 53 procentus, gydytojų tarpe - 76 procentus, mokytojų tarpe - 70 procentų, tarp darbuotojų, dirbančių mokslo, mokymo ir kultūros-švietimo įstaigose - daugiau kaip 67 procentus, beveik 10 tūkstančių moterų turi mokslo laipsnius ir vardus. Vykdydamos didžiojo Lenino priesakus, tarybinės moterys aktyviai dalyvauja visuose valstybės reikaluose. Dešimtys tūkstančių tarybinių moterų vadovauja socialistinėms įmonėms, įstaigoms ir visuomeninėms organizacijoms. Moterų nuopelnai pramonės, žemės ūkio, mokslo, kultūros ir sveikatos apsaugos srityje susilaukia plataus liaudies pripažinimo, juos aukštai vertina Komunistų partija ir Tarybinė vyriausybė. Didelį, nuoširdų ačiū mūsų liaudis taria tarybinėms moterims-motinoms, skiriančioms savo širdžių meilę ir šilumą augančios komunizmo statytojų kartos auklėjimui. TSKP XX suvažiavimo Direktyvose dėl šeštojo penkmečio plano, greta darbininkų ir tarnautojų realaus darbo užmokesčio padidėjimo 30 procentų, o kolūkiečių pajamų – 40 procentų, greta perėjimo į septynių valandų darbo dieną, numatytos stambios priemonės moterų-motinų darbo ir buities sąlygoms toliau gerinti. Bus prailgintos nėštumo ir gimdymo atostogos, žymiai išplečiamas gimdymo namų, vaikų konsultacijų, pieno virtuvių, vaikų lopšelių ir darželių tinklas, bus įsteigtos mokyklos-internatai, išplėstas valgyklų tinklas, padidinta maisto pusfabrikačių ir mašinų buitiniams reikalams gamyba. Iš moterų padėties Tarybų Sąjungoje pavyzdžio viso pasaulio dirbančiosios moterys mato, kad tikras moterų išlaisvinimas galimas tik panaikinant vieno žmogaus išnaudojimą kito žmogaus, likviduojant klasinę ir nacionalinę priespaudą, tik socialistinės santvarkos sąlygomis. Tai rodo taip pat patyrimas visų Europos ir Azijos liaudies demokratijos šalių, kur per vieną dešimtmetį moterų faktinei lygybei užtikrinti padaryta neišmatuojamai daugiau, negu buvo padaryta buržuazinės demokratijos sąlygomis per šimtmetį. Kitokioje aplinkoje pasitinka Tarptautinę dieną - kovo 8-ąją dirbančiosios moterys kapitalistinėse šalyse. Tam tikrų imperialistinių sluoksnių vykdoma ginklavimosi varžybų, agresyvių karinių blokų sudarinėjimo politika ir su tuo susijęs mokesčių didėjimas, brangumo augimas, vis didesnis darbo intensyvinimas, chroniškas nedarbas sunkiai atsiliepia darbo žmonių masių, ir ypač moterų, padėčiai. Kapitalistinių šalių moterys vis aktyviau pasisako už taiką ir tautų saugumą, prieš agresyviųjų jėgų politiką sukelti naują karą. Kapitalistinių šalių moterys kartu su socialistinės stovyklos šalių moterimis reikalauja uždrausti atominį, termobranduolinį ir kitų rūšių masinio žmonių naikinimo ginklą, reikalauja sumažinti įprastinį apsiginklavimą, išplėsti ir stiprinti taikų bendradarbiavimą tarp visų šalių. Demokratinis moterų judėjimas visose šalyse susilaukia Tarybų Sąjungos ir liaudies demokratijos šalių moterų moralinės paramos. Savo laimėjimais Tarybų Sąjungos, didžiosios Kinijos ir kitų socialistinės sandraugos šalių moterys įkvepia viso pasaulio moteris, skiepija joms pasitikėjimą kovoje prieš visokias socialinės ir nacionalinės priespaudos formas. Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas kovo 8-osios šventės dieną linki tarybinėms moterims tolesnių laimėjimų kovoje už TSKP XX suvažiavimo istorinių nutarimų įgyvendinimą, įvairiapusiškoje valstybinėje, gamybinėje, mokslo ir kultūros veikloje, kilniame vaikų, mūsų jaunosios kartos, auklėjimo darbe. Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas reiškia tvirtą įsitikinimą, kad tarybinės moterys kartu su visa liaudimi ir ateityje savo pasiaukojančiu darbu stiprins Tarybų socialistinės valstybės galią, gausins mūsų šalies turtus, bus viso pasaulio moterų pirmosiose gretose jų kovoje už taikų visų ginčijamų tarptautinių klausimų išsprendimą, už tautų draugystę, už internacionalinių ryšių stiprinimą tarp visų šalių darbo žmonių, už visišką didžiojo taikos, demokratijos ir socializmo reikalo triumfą. Šlovė tarybinėms moterims – aktyvioms komunizmo statytojoms!


Lietuvoje vieši Danijos Karalystės darbo ministras Knudas Erikas Kirkegoras. Susitikimuose su Lietuvos valdžios atstovais jis supažindino su jo vadovaujamos ministerijos darbu, vyriausybės vykdoma socialine politika formuojant darbo rinką, organizuojant žmonių mokymą ir perkvalifikavimą, pašalpų bedarbiams mokėjimo tvarką. Kai kas iš Danijos patyrimo, kaip pažymėjo vicepremjeras B.Lubys ir socialinės apsaugos ministras T.Medaiskis, gali būti pritaikyta ir Lietuvoje. Tam turėtų pasitarnauti ir vakar Vilniuje atidarytas suaugusiųjų mokymo ir konsultavimo centras, kurio programos sudarytos pagal danų metodiką. Mokymo centrą iš dalies finansuos Danijos vyriausybė ir Europos bendrija.


PARYŽIUS rugpiūčio 5 d. (TASS—ELTA). Kaip praneša Paryžiaus spauda, per pastarąsias dvi dienas Alžyre įvyko keli mūšiai tarp prancūzų kariuomenės ir Alžyro nacionalinio išsivadavimo armijos būrių. Mūšių metu 68 sukilėliai buvo užmušti ir 44 paimti į nelaisvę. Prancūzų kariuomenės nuostoliai nenurodomi. Be to, prancūzų kariuomenė organizavo policines gaudynes Malerbo ir Gaston-Dumergo rajonuose. Gaudynių metu buvo užmušta 14 alžyriečių ir 525 žmonės buvo tardomi. Konstantinos departamento karo tribunolas nuteisė mirti 22 metų Alžyro patriotą Amarą Šerifą. Laikraščiuose pranešama, kad Batnos mieste suimtas Alžyro kompartijos narys Serfatis, kurį prancūzų policija „ieškojo dvejus metus”.


Tėvynės sąjungos (Lietuvos konservatorių) pirmininkas Vytautas Landsbergis pasidžiaugė, kad trečiadienį pirmąkart per pusantrų metų Seimo konservatorių frakcijai pavyko surengti politinę diskuciją. Diskusijos metu daug priekaištų konservatoriai pareiškė savo frakcijos vadovams ir aparatui dėl neveiklumo. Tuo tarpu frakcijos seniūnas A. Vidžiūnas pasiūlė keisti partijos įstatus. Jo nuomone, frakcijos vadovas turi būti antrasis žmogus partijoje. Laima Andrikienė pastebėjo, kad daugiausia sprendimų padaro partijos politinė taryba, Seimo frakcija su savo nuomone tarsi nustumiama į šalį. Politinė taryba nusprendė vietoj Mečio Laurinkaus (tapusio Saugumo departamento vadovu) Seimo Užsienio reikalų komiteto (URK) pirmininku skirti Vytautą Dudėną, nors jis iki šiol dirbo kitame - Ekonomikos komitete. L. Andrikienė stebėjosi, kodėl URK pirmininku nepaskiriamas kuris nors iš šešių šiame komitete dirbusių konservatorių. Nors buvo užsiminta ir apie jos pačios kandidatūrą, L. Andrikienė sakė neturinti jokių pretenzijų. Jos nuomone, komitetui galėtų vadovauti Antanas Račas, seniausiai jame dirbantis konservatorius. N. Oželytė siūlė Emanuelio Zingerio kandidatūrą. Tačiau frakcija už komiteto pirmininko kandidatūrą trečiadienį nebalsavo. Tik sutarta, kad reiktų apibrėžti politinės tarybos ir frakcijos funkcijas. Kalbėta ir apie frakcijos santykius su Vyriausybe. L. Andrikienės nuomone, dabar, kai nėra Vyriausybėje nė pusės konservatorių, sudėtinga valdančiajai partijai Vyriausybę vadinti “mūsų Vyriausybe”. “Negi ji bus vadinama sava ir tuomet, kai joje liks vienintelis konservatorius G. Vagnorius”, - klausė eksministrė. Premjeras pritarė Seimo narių nuomonei, kad politinius sprendimus turi daryti frakcija. Trečiadienio posėdy aptartos bene svarbiausios problemos, dėl kurių konservatoriai susilaukia priekaištų iš rinkėjų. Konservatoriai ypač gilinosi į žemės ūkio problemas: posėdyje dalyvavo ir nekonservatorius ministras Edvardas Makelis. Pripažinta, kad daug laukia bėdų ir del pieno supirkimo kainų, ir dėl linų, ir dėl rapso. Valstybė mažai rūpinasi išauginto derliaus supirkimu. Nesėkmingai kol kas vyksta ir žemės grąžinimas. V. Landsbergis kritikavo teismų darbą. Nors konkrečių sprendimų nepdaryta, tačiau frakcijos nariai patenkinti prasidėjusia diskusija. V. Landsbergis pasiūlė tokias diskusijas rengti bent kartą per du mėnesius. G. Vagnoriui atrodo, kad naudingiau ne kalbėti apie politiką, o svarstyti konkrečius įstatymų projektus.


Italijos deputatų rūmai pritarė elektros energijos gamybos nacionalizavimui šalyje. Visos elektrinės, be tų, kurios jau priklauso municipalinei valdžiai, bus perduotos valstybinei elektros energijos žinybai. Visą naujosios žinybos veiklą kontroliuos pramonės ministerija. Elektros energijos gamybos nacionalizavimas Italijoje yra rimta demokratinio judėjimo pergal


Chamberlainas pasitrauksiąs? Anglų spaudoj, kaip antai „Daily Mail“ ir „Daily Express“, pasirodė žinių, kad išvykęs ilgų atostogų užsienių reikalų ministeris Chamberlainas daugiau negrįšiąs savo vieton. Tuo atveju nauju užsienių reikalų ministeriu būtų paskirtas dabartinis jo pavaduotojas lordas Cushendunas. Taip pat eina gandų ir apie netolimą ministerio Indijos reikalams lordo Birkenheado atsistatydinimą. Nors oficiališkai visos šios žinios apie atmainas Baldvino kabinete yra demontuojamos, tačiau manoma, kad jos turi rimto pagrindo. Priežastys, dėl kurių tenka pasitraukti Chamberlainui nėra tiksliai žinomos. Pirmiausia nurodoma, kad jo sveikata yra labai pablogėjusi ir jam reikėsią ilgai gydytis. O palikti užsienių reikalų ministeriją be atsakomojo vedėjo negalima. Kita priežastis - nuomonių skirtumai pačiam ministerių kabinete. Baldvino kabinete, kiek yra žinoma, nuolat eina įvairių pažiūrų kova vidaus ir užsienių politikos klausimais. Ypač Chamberlaino politika Sovietų Rusijos ir dabar Amerikos atžvilgiu jo kolegų yra smarkiai kritikuojama. Todėl galimas daiktas, kad Chamberlainas pasitrauksiąs daugiau dėl politinių priežasčių, negu dėl sveikatos.


Afganistano saugumietis įkurdinamas Lietuvoje

Algirdas Endriukaitis Kovo 11-osios akto signataras Vilniaus apygardos teismo civilinių bylų kolegijos teisėja A.Urbanavičienė 1998 m. kovo 12 d. Lietuvos Respublikos vardu nusprendė suteikti pabėgėlio statusą Afganistano piliečiui Shahahmodui Alekuze. Sprendime nurodoma: “S.Alekuze prezidento Naadžibula režimo metu buvo Afganistano Liaudies Demokratinės Partijos narys, tarnavo Afganistano milicijoje “Sarandoj”ir Afganistano Saugumo tarnyboje, turėjo karinį laipsnį ir dalyvavo mūšiuose su modžachedais. Įvertinant surinktą informaciją apie padėtį Afganistane, galima teigti, kad S. Alekuze turi visiškai pagrįstą baimę būti persekiojamas dėl savo politinės ir profesinės veiklos ir dėl politinių įsitikinimų bijo naudotis savo šalies, kurios pilietis jis yra, gynyba. Nors pareiškėjas pateikė prieštaringus dokumentus, sunkinančius jo tapatybės nustatymą, tačiau jo išdėstyti faktai atrodo įtikinamai ir jis pateikė visus galimus įrodymus. Pareiškėjo paaiškinimai yra nuoseklūs, vienodi ir neprieštarauja visuotinai žinomiems faktams” (kalba netaisyta). Šiandien sunku pasakyti, ar to pabėgėlio pavardė yra tikra, ar visa kita yra tikra, ar išgalvota, jeigu net pačiam teismui neaišku. Pareiškėjas aiškino, kad yra baigęs Taškento karinę (saugumo?) mokyklą, turįs kapitono laipsnį, nuo 1982 metų dirbęs su ginklu komunistinėje prorusiškoje valdžioje, turįs draugų Maskvoje, iš kurių tikisi gauti paramos. Kodėl Lietuvos teismas nepasiteiravo Afganistano valdžios apie pabėgėlį, o patikejo saugumiečio versijomis ir galimomis legendomis ar jo atstovo V.Siniovo argumentais? Suteikus pabėgėlio statusą, S.Alekuze ir jo šeima turėtų gauti nuomojamą butą, iki 30 MGL dydžio vienkartinę įsikūrimo pašalpą, bedarbio pašalpą, nemokamą gydymą. Atėjus jo pensiniam amžiui, logiškai jam reikėtų įskaityti darbą Afganistano žmonių žudynėse. Pagal visiems žinomus faktus galima įsivaizduoti, ką ir kaip jis, Afganistano saugumietis, dirbo savo kolaborantinei vyriausybei, kai ten buvo okupacinė Rusijos kariuomenė, kai vyko infiltracija, žmonių persekiojimai, provokacijos, išdavystės ir žudymai. Suprantama, S.Alekuze dėl savo išdavikiškos veiklos ir darbo prorusiškajai Afganistano valdžiai iš tėvynės pabėgo. Nadžibula ir jo bendrai, kaip valstybės ir tikėjimo išdavikai, buvo pakarti. S.Alekuze, supratęs, kas jo laukia, spėjo pabėgti į Rusiją, kur susirado daug tokių pat Rusijos interesų gynėjų. Rusijoje šiuo metu yra 150 tūkst. afganų pabėgėlių. Iš jų 50 tūkst. gyvena Maskvoje. Tai buvęs prorusiškos valdžios Afganistane elitas: 40 gubernatorių, 200 generolų, 500 mokslų daktarų, 5 tūkst. kadrinių karininkų. Nuo 1992 metų, kai žlugo Nadžibulos režimas ir šie asmenys atsirado Rusijoje, tik 1,5 tūkst. jų buvo užregistruoti kaip pabėgėliai arba ieškantys prieglobsčio. Šiems atvykėliams atsisakoma teikti medicinos pagalbą, moterų nenorima priimti į gimdymo namus. Suprantama, Rusija tai daro pirmiausia dėl sunkios savo pačios ekonominės padėties. Kad pabėgeliai pasklistų po kitus kaimyninius kraštus, jai ir naudinga, ir reikalinga. Vėliau S.Alekuze persikėlė iš Maskvos į Lietuvą. Galima daryti prielaidą, kad pagal veikiančią Rusijos saugumo sistemą jis negali likti be saugumietiško darbo įsipareigojimų. Visiškai tikėtina, kad jis čia permestas kaip“miegantis agentas”, kuris vėliau dirbs jau turėdamas legalią priedangą. S.Alekuze veiklą Afganistane galima vertinti analogiškai kaip NKVD, MGB, KGB kadrinio darbuotojo ar stribo veikimą pokario Lietuvoje. Šios kategorijos žmonės ypač savanaudiški, žiaurūs, be žmoniškumo ir už pinigus gali viską parduoti. Ilgamečio ir žiauraus karo Afganistane aplinkybėmis, kai priešinantis Rusijos invazijai ir jos išlaikomam Afganistano komunistiniam režimui žuvo milijonas žmonių, galima įtarti ir daryti prielaidą, kad S.Alekuze irgi vykdė nusikaltimus žmoniškumui ir karo nusikaltimus, taip pat rėmė Rusijos agresiją į Afganistaną. Jis privalo atsakyti pagal Afganistano įstatymus. Jo persekiojimas Afganistane, kaip teigia Vilniaus apygardos teismas, nėra grindžiamas skirtingais įsitikinimais ar pažiūromis, o yra atsakomybės už sąmoningą nusikalstamą veiką baimė. Taigi jei vadovautumėmės A.Urbanavičienės logika, reikėtų ginti bei pateisinti ir vokiečių gestapo darbuotojus. Pagal 1995 m. liepos 4 d. Lietuvos Seimo įstatymo “Dėl pabėgėlių Lietuvos Respublikoje statuso” 4 straipsnio 2 dalį užsieniečiui nesuteikiama teisė naudotis prieglobsčiu, jeigu jis įvykė nusikaltimą taikai, žmonijai, o pagal 3 dalį - jei jis pagrįstai gali būti laikomas pavojingu Lietuvos saugumui, kelia pavojų visuomenei. Lietuvos vidaus reikalų ministras ir Pabėgėlių reikalų taryba pamatuotai buvo nusprendę nesuteikti jam prieglobsčio, tačiau teismas įvertino kitaip. Iš esmės šis ir panašūs į jį Afganistano pabėgėliai yra Rusijos sukurta problema, kurią ji pati ir turi spręsti. Kadangi jis dirbo Rusijai, tegul ji juo ir pasirūpina. Reziumuodamas visa tai, ką išdėsčiau, pareiškiu: teisėjos A.Urbanavičienės politinę ir teisinę šios bylos faktų ir aplinkybių interpretaciją laikau eklektiška, subjektyvia, antihumaniška, antiįstatymiška ir kenksminga Lietuvos valstybės interesams. Todėl prašau peržiūrėti teismo sprendimą, grąžinti S.Alekuze ten, iš kur jis atvyko, arba perduoti Afganistano valdžiai. P.S. Šis pareiškimas įteiktas Aukščiausiojo Teismo pirmininkui Pranui Kūriui ir teisingumo ministrui Vytautui Pakalniškiui.


BŪKITE RYŽTINGI IR ATKAKLŪS KOVOJE UŽ MŪSŲ TĖVYNĖS TURTŲ ĮSISAVINIMĄ!

DRAUGO N. S. CHRUŠČIOVO KALBA, pasakyta 1956 m. birželio 2 d. Maskvos miesto komjaunuolių ir jaunimo susirinkime, skirtame išlydėti pirmąją grupę jaunųjų savanorių, pareiškusių norą TSKP CK ir TSRS Ministrų Tarybos šaukimu važiuoti į rytinių šalies rajonų statybas. Draugai! Labai gerai čia kalbėjo ir tie, kurie išvažiuoja į Rytus, ir tie kurie palydi juos į didžius žygdarbius. Puikiai kalbėjo Jekaterina Stepanovna Leonova, kuri rytoj drauge su visais išlydi savo sūnų Igorį. Ji kalbėjo taip nuoširdžiai, kaip gali kalbėti tik motina. Juk motina visada gailisi sūnaus, nori kuo ilgiau su juo pabūti. Bet Jekaterina Stepanovna gerai suprato, kad jos sūnus drauge su kitais jaunuoliais turi dalyvauti tokiame dideliame reikale, kuriam kviečia mūsų jaunimą didžioji Komunistų partija. (Plojimai). Su dideliu susijaudinimu klausiau aš drauge su jumis Aleksiejaus Petrovičiaus Maresjevo kalbos. Jūsų susirinkimo organizatoriai pasielgė teisingai, pakvietę draugą Maresjevą į susitikimą su išvažiuojančiais į rytinių ir šiaurinių šalies rajonų statybas. (Plojimai). Jūs visi žinote biografiją Maresjevo, apie kurį gerai parašė rašytojas Borisas Polevojus. Tėvynės kare dalyvavo milijonai tarybinių žmonių. Daugelis iš jų parodė narsumo, išradingumo ir didvyriškumo pavyzdžius. Bet tokioje padėtyje, kokioje atsidūrė lakūnas Maresjevas, netekęs abiejų kojų, kitas žmogus galėtų nustoti ir valios, ir noro gyventi. O kaip jis pasielgė? Jis atrado savyje jėgų įveikti savo sunkią fizinę kančią - išmoko vaikščioti, vėliau grįžo į rikiuotę. Kai pasibaigė karas, draugas Maresjevas įstojo į akademiją, sėkmingai ją baigė ir dabar dirba dėstytoju. Tai iš tikrųjų tikras tarybinis žmogus, tikras komunistas! (Ilgai trunkantieji plojimai). Ir jis, pasirodo, aš to nežinojau, jūsų tikrasis pirmtakas. Jūs tik ruošiatės važiuoti į šiuos kraštus, o jis jau statė ten Komsomolsko prie Amūro miestą, jaunystės miestą. (Plojimai). Draugai! Po partijos XX suvažiavimo praėjo nedaug laiko, bet mes jau galime kalbėti, kaip vykdomi suvažiavimo nutarimai. Visa mūsų didvyriškoji tarybinė liaudis vieningai pritarė šiems nutarimams ir aktyviai juos įgyvendina. Po suvažiavimo partija ir vyriausybė jau įvykdė eilę svarbių priemonių, skirtų tolesniam Tarybų Sąjungos tautų gerovės pakėlimui. Gyvenimas rodo, kad partijos XX suvažiavimo nutarimai visiškai realūs ir žingsnis po žingsnio vykdomi. Apie tai įtikinamai byloja kai kurie pavyzdžiai iš žemės ūkio srities. Kai buvo numatomos penkmečio plano užduotys žemės ūkio, ypatingai gyvulininkystės, srityje, kai kurie žmonės abejojo, manydami, kad mes nepasieksime to, ką numatome tam penkmečiui. Paimsime, pavyzdžiui, gyventojų aprūpinimo pienu ir mėsa klausimą. Mūsų šalis auga, musų šalies darbo žmonių realusis darbo atlyginimas nuolat kyla, didėja gyventojų skaičius. Kasmet didėja gyvulininkystės produktų paklausa. Bet mes įsitikinę, kad dabar padėtas toks pagrindas, kuris leis išspręsti šį uždavinį ne per penkerius metus, o žymiai anksčiau. Galima su pasitenkinimu pažymėti, kad eilėje respublikų ir sričių pasiekti žymūs laimėjimai didinant pieno gamybą. Mes įsitikinę, kad ir mėsos gamybos didinimo srityje penkmečio užduotys bus įvykdytos daugiausia per trejus metus. O jei gerai padirbės pirmūnai, pasitemps atsiliekantieji, tai ir per dvejus metus šį uždavinį galima išspręsti. (Plojimai). Nemažai mūsų jaunuolių ir merginų išvažiavo į dirvonus. Dabar jau galima pasakyti apie pirmuosius jų pasiaukojamo darbo rezultatus. Pradžioj uždavinys buvo toks: suarti 7 milijonus hektarų dirvonų ir plėšinių. Vėliau pasižiūrėjome, pagalvojome, apskaičiavome ir padidinome dirvonų įsisavinimo planą iki 13 milijonų. Po to, kai ėmė didėti, kaip sakoma, apetitas, buvo nutarta padidinti šį skaičių iki 28-30 milijonų hektarų. Kai kurie draugai kalbėjo, kad per daug užplanavome, kad tai mums per sunku. Nepaisant to, buvo priimtas nutarimas įsisavinti 28 - 30 milijonų hektarų. Šis skaičius buvo, taip sakant, mūsų įsivaizdavimų apie dirvonų įsisavinimo galimybes viršūnė. O štai dabar galiu jums pranešti, kad per trumpą laiką suarta 33 milijonai 200 tūkstančių hektarų žemės. (Audringi plojimai). Ir tai, draugai, tik per dvejus metus, tik per dvejus metus! Kiek rašalo sunaudojo buržuaziniai žurnalistai, pranašaudami Tarybų Sąjungos planų žlugimą, dirvonų ir plėšinių įsisavinimo idėjos diskreditavimą! Bet ne veltui sakoma: gera juoktis tam, kas juokiasi paskutinis. Štai mes iš tokių žurnalistų ir pasijuoksime (plojimai), pasijuoksime iš to, kokie niekingi visi tokie „pranašautojai“, kurie nepajėgia suprasti mūsų siekimų ir teisingai įvertinti mūsų jėgų. Todėl jie ir apsiriko, kaip apsirinka, galutinėje išdavoje, ir visur kitur. (Audringi plojimai). Dabar mūsų šalies priešai spėlioja, ar bus mūsų šalyje sukurta komunistinė visuomenė. Bauginti jų mes nenorime, bet turime pasakyti, kad nori jie to ar nenori, o komunizmo pergale istoriškai neišvengiama. Mes drąsiai žengiame savo tiesiu keliu, nurodytu Markso, Engelso, Lenino, pirmyn - į komunistinę visuomenę! (Ilgai trunkantieji plojimai). Svarbiausia mums su jumis – tai nebūti pašaliniais stebėtojais, nebūti tik paprastais komunizmo statybos geranoriais. Žmogaus laimė yra savo darbu aktyviai dalyvauti šioje didžioje statyboje, daryti viską, kad priartintume komunistinės visuomenės sukūrimą. (Audringi plojimai). Mes tikime, kad komunizmas įveiks kapitalizmą be karo. Dėl to ypač sielvartauja ir jaudinasi užkietėję reakcionieriai. Juos siutina mūsų tvirtas įsitikinimas, jog neišvengiama komunizmo pergalė be karo. Karas mums nereikalingas, ir mes ryžtingai kovojame prieš karą, už taiką visame pasaulyje. Bet aš noriu keletą žodžių tarti ne apie užkietėjusius reakcionierius, o apie tuos, kurie ne prieš kapitalizmą, bet ir ne už komunizmą, apie tuos, kurie linkę ramiai pastovėti nuošalyje, pasižiūrėti, kas iš to išeis, kieno bus viršus. Jūs juk žinote, yra tokių žmonių, kurie nežino - tikėti jiems dievu, ar netikėti. Bet kitą kartą toks žmogus nusisuka ir, dėl visa ko, persižegnoja: nieko sunkaus, o jei staiga dievas iš tikrųjų yra? (Linksmas pagyvėjimas, plojimai). Jei yra, tai šis kryžius, gal būt, ir bus užskaitytas ten, kur bus daromi atitinkami apskaičiavimai. (Juokas salėje). Tai štai kai kurie žmonės maždaug taip ir žiūri į kovą tarp dviejų sistemų. Pas mus į Tarybų Sąjungą atvažiuoja įvairūs buržuaziniai veikėjai. Mes taikiai kalbamės su jais, o kai kuriais klausimais ir pasiginčijame. Bet tai suprantama - mes juk esame kitose pozicijose, negu jie. Mes žengsime į komunizmo aukštumas tuo greičiau, juo ryžtingiau ginsime ir diegsime į gyvenimą didi marksizmo-leninizmo mokymą. Tai faktas, draugai. Ir jei mums kitą kartą sakoma, kad pas mus, girdi, tai ne taip, tai ne visiškai taip, mes atsakome tokiems žmonėms: „Mielieji, bet ar žinote jūs, kokia buvo Rusija iki revoliucijos ir kokia ji dabar? Žinoma, ne viskas dar išbaigta. Bet mes patys matome mūsų trūkumus ir uoliai siekiame juos pašalinti“. Mes dažnai girdime: „Dabar žemėje yra dvi galingos valstybės – Tarybų Sąjunga ir Jungtinės Valstybės“. Tai jau pagyrimas, draugai. Bet, patikėkite, netrukus ateis laikas, kada visi sakys: „Galingiausios šalys - tai tos, kurios grindžia savo ūkį socialistiniu pagrindu“. Aš tikiu, kad mes to pasieksime! Štai Komunistų partija ir kviečia jus, draugai, padirbėti dėl šio kilnaus tikslo, padirbėti taip, kad jūsų tėvai ir motinos didžiuotųsi jumis, kad naujos kartos su dėkingumu prisimintų jūsų puikius darbus. Reikia pasakyti, kad mes labai užsisėdėjome senuose, įsisavintuose ekonominiuose rajonuose. Kitą kartą mes darome neracionaliai, kai statome gamyklas centrinėse šalies srityse. Mūsų šalyje yra žymiai turtingesnių rajonų, tokių, kaip Sibiras, Tolimieji Rytai, Kazachstanas. Ten yra milžiniškos anglies, įvairių rūdų ir kitų iškasenų atsargos. Jei tam tikras kiekis anglies, gautos Donbase, kainuoja rublį, tai Sibire ji kainuos keletą kartų pigiau. Tokia pat padėtis ir su geležies rūda. Natūralu, kad reikia greičiau savintis rytinių rajonų turtus, daugiau gaminti ten metalo, anglies, statybinių ir kitų medžiagų, daugiau gaminti ir vartojimo prekių. Ten galima gauti daug grūdų, mėsos ir visų kitų žmogui reikalingų produktų! Dabar visi veržiasi į Maskvą. O juk buvo laikas, kada ir čionai į statybą reikėjo kviesti. Bedarbių Tarybų Sąjungoje nėra ir nebus. Tai, draugai, didelis mūsų socialistinės valstybės laimėjimas. (Plojimai). Tai kurgi mes imsime žmonių naujosioms statyboms? Šis uždavinys sprendžiamas svarbiausia organizuoto darbininkų jėgos telkimo pagalba. Tiesa, yra tokių mėgėjų, kurie sutinka važiuoti į vieną ar kitą statybą, pasiima avansą, paskui pasitraukia, o po kurio laiko vėl „parsisamdo“. Jie tampa savotiškais šio reikalo profesionalais. (Juokas). Su tokiais mėgėjais gauti didelius avansus ir maža dirbti toli nenueisi. Žinoma, organizuotas darbininkų jėgos telkimas turi ir savo teigiamų pusių, nes daugumas žmonių, važiuojančių dirbti pagal organizuotą telkimą, dirba sąžiningai. Mes, matyt, ir ateityje geriau naudosimės šiuo metodu, aiškindami tiems, kurie važiuoja dirbti pagal organizuotą telkimą, kad visi jie teisingai suprastų savo pareigas. Svarstydami rytinių ir šiaurinių šalies rajonų vystymo šeštajame penkmetyje klausimus, partijos Centro Komitetas ir vyriausybė pripažino, kad reikia būtinai kreiptis į jaunimą su raginimu išskirti savanorius šiam didžiam reikalui. Mūsų tarybinis jaunimas vėl karštai atsiliepė į šį raginimą. (Plojimai). Kodėl partija ir vyriausybė kviečia jaunimą važiuoti į rytinių ir šiaurinių šalies rajonų naująsias statybas, kam to reikia? Tai reikalinga, visų pirma, jums, draugai, jaunajai mūsų Tėvynės kartai. Partija ir vyriausybė yra tos nuomonės, kad atėjo laikas nukreipti didesnes pastangas į spartesnį neišsenkamų Sibiro, Tolimųjų Rytų, Kazachstano turtų, Šiaurės ir kitų nutolusių nuo Maskvos rajonų, bet vienodai brangių kiekvieno tarybinio žmogaus širdžiai mūsų šalies rajonų įsisavinimą. (Audringi plojimai). Tiesiog viskuo nepaprastai turtingos šios žemės! Ir gamta ten turtinga ir įdomi. Aš manau, draugai, kad netrukus ateis laikas, kada žmonės kalbės: „Kas Sibire nebuvo, tas ir pasaulio nematė“. (Plojimai). Jau ir dabar Sibiras turi stambią pramoninę bazę, kuri šiame penkmetyje pasidarys dar galingesnė. Įsivaizduokite sau, koks bus Sibiras po dviejų trijų penkmečių! Žodis Sibiras išliks, bet Sibiro veidas iš pagrindų pasikeis. Ir padaryti tai teks jums drauge su vietiniais sibiriečiais, pagarsėjusiais savo darbštumu ir atkaklumu! (Ilgai trunkantieji plojimai). Šiandien pasitarime buvo kalbama apie jūsų būsimo darbo sunkumus. Taip, reikia atvirai pasakyti, kad sunkumų jums ten bus daugiau, negu anksčiau. Čia jus dirbote apgyvendintose vietose. Bet, kaip sakoma liaudyje, ne toks velnias baisus, kokį ji piešia. Ta proga prisimenu, kaip pradėjo savo darbo kelią jaunieji darbininkai ikirevoliucinėje Rusijoje. Kai aš jaunystėje dirbau šachtoje, man teko matyti, kaip kai kurie kaimo vaikinai, atvažiavusieji į šachtą ir nusileidusieji į kirtavietę, verkdavo ten iš baimės, jie bijodavo šachtos. Prisimenu tokį atsitikimą: kartą, baigęs darbą šachtoje, aš ėjau anga su lempute. O ten tamsu, nieko nematyti prieky. Girdžiu, rauda žmogus. Prieinu prie jo: sėdi vaikinas ir verkia. - Tu ko verki? - klausiu jo. - Maniškiai mane paliko, patys į viršų pasikėlė. Taip šachtininkai dažnai pasielgdavo su naujokais, juokdamiesi iš jų. Jie išėjo, o jis, kaip žuvis ant kabliuko, - sėdi ir dreba, galvoja, kad ji supa kažkokios požeminės dvasios. Sakau jam: eime kartu, aš tave išvesiu. Pakilome, jis persižegnojo ir pasakė: daugiau į šachtą aš niekada nenusileisiu. Matote, koks baisus jam buvo dalykas. Kurgi jis po to dėjosi? Tikriausia sugrįžo į kaimą ir gyveno ten kur kas blogiau, negu šachtininkai. Sunkios sąlygos - ši sąvoka reliatyvi. Reikia, kad jūs pasirengtumėte įveikti didžiausius sunkumus, tuomet ir sunkiausias dalykas atrodys lengvesnis. Savo gyvenimo sąlygas naujuose rajonuose jūs turite sukurti savo rankomis. Kitokios išeities mes neturime, draugai! Todėl gerai, kad jūs važiuojate kolektyviai. Jūs pažįstate vienas kitą ir moraliai palaikysite tuos, kam tai bus reikalinga. Ministerija, savo ruožtu, turi sudaryti jums būtinas sąlygas, žinoma, kokias ji pajėgia sudaryti. Jums teks pastatyti daug gamyklų. Mes laukiame, kad jūs į partijos Centro Komiteto ir vyriausybės raginimą atsakysite tūkstančiais kubinių metrų betono, miško medžiagos, tūkstančiais tonų rudos, metalo ir kitų darbo produktų. Kaip tik tam tikslui jūs ten ir važiuojate. Ir dar aš norėčiau pasakyti štai ką. Čia buvo pranešta, kad dabar į Rytų ir Šiaurės rajonus važiuoja 12 su puse tūkstančio jaunųjų maskviečių. Tai geras skaičius, bet jis nepakankamas. Todėl mes prašytume Maskvos miesto komjaunuolių ir komunistų, drg. Furcevos ir kitų Maskvos partinės organizacijos vadovų padirbėti, kad jaunųjų maskviečių-savanorių kėlimasis į šeštojo penkmečio statybas būtų masiškesnis. Jūs žinote, kad partijos Centro Komiteto ir Ministrų Tarybos Kreipimesi sakoma, jog į šeštojo penkmečio statybas reikia pasiųsti 500 tūkstančių jaunųjų darbininkų. Žinoma, pusė milijono darbininkų - tai didelis skaičius, bet juk kokia mūsų šalis, draugai! Joje yra daugiau kaip 200 milijonų gyventojų. Tarybų šalyje šeštajame penkmetyje išsivysto tokia milžiniška statyba, kad ir tokio darbininkų skaičiaus bus maža. Čia dalyvauja drg. Raizeris - metalurgijos ir chemijos pramonės įmonių statybos ministras. Kiek jūsų ministerijos statyboms bus reikalinga žmonių? Drg. Raizeris. Mažiausia 200 tūkstančių. Drg. Chruščiovas. Jūs girdite, kiek per artimiausius dvejus metus bus reikalinga darbininkų vien tik vienos ministerijos statyboms? Bus reikalinga daug žmonių kitų ministerijų statyboms. Būtina, kad į šeštojo penkmečio statybas važiuotų šimtai tūkstančių žmonių iš Maskvos, Leningrado, Kijevo, Minsko, Baku, Tbilisio ir kitų šalies miestų ir rajonų. Gerai, kad į šalies rytus ir šiaurę važiuoja ne tik jaunuoliai, kurių tarpe yra ir ką tik baigusių vidurines mokyklas, bet ir sustiprėjusių darbe, jau padirbėjusių gamyklose ir statybose darbininkų bei specialistų. Drg. Furceva sako, kad susilpninamos Maskvos statybinės organizacijos. Į tai galima atsakyti: Maskvoje atsiras užtektinai darbininkų Maskvos statyboms. Perkelti iš gamyklos į Maskvos statybą kur kas paprasčiau, negu darbininkui pervažiuoti iš Maskvos į Kazachstaną ar Bijską. Čia kalbėjo komjaunuoliai ir komjaunuolės, kurie baigia dešimtmete. Jie sakė, kad nori dirbti ir mokytis toliau. Reikia sveikinti tokį siekimą. Mes įsitikinę, kad netoli tas laikas, kada aukštosios mokyklos priiminės studentus per gamyklas, statybas, kolūkius, MTS ir tarybinius ūkius. (Ilgai trunkantieji plojimai). Iki pastarojo meto mūsų šalyje beveik kiekvienas dešimtokas stodavo į aukštąją mokyklą. Be to, kai kurie jaunuoliai ir merginos taip pasirinkdavo savo būsimąją profesiją: užrašo ant kelių popieriukų institutų pavadinimus, įmeta juos į kepurę, užsimerkia ir traukia - koks institutas popieriuke įrašytas, į tą ir paduoda pareiškimą. Žinoma, aš truputį šaržuoju, bet tai beveik tiesa. Todėl dažnai išeina taip - pasimoko žmogus penketą metų institute, jo reikalams sunaudojama daugybė lėšų, o po to jis sako: - Man ši specialybė nepatinka, aš neturiu jai palinkimo. Ir pradeda toks draugas ieškoti sau darbo, kaip jis sako, „pagal pašaukimą“. Štai ir išeina kartais taip: mokėsi agronomu, o dirba grindų vaškuotoju, bet už tat Maskvoje. Jau geriau toks žmogus iš karto eitų dirbti grindų vaškuotoju, jo apmokymui valstybė neeikvotų veltui didelių lėšų. Geriausias kelias į aukštąjį mokslą yra per įmones ir statybas, per darbą kolūkiuose, MTS ir tarybiniuose ūkiuose. Anksčiau mes to negalėjome daryti, nes nebuvo pakankamai žmonių, paruoštų stoti į aukštąsias mokyklas. Dabar dešimtys ir šimtai tūkstančių jaunuolių ir merginų, baigusių dešimtmetes, eina į gamyklų cechus, į statybas, į kolūkių ir tarybinių ūkių laukus. Vis daugėja darbininkų su viduriniu išsilavinimu - tekintojų, šaltkalvių, metalurgų, statybininkų, chemikų, audėjų. Dirbdami gamyboje, jie geriau supranta gyvenimą, jaučia, kas juos vilioja, patikrina savo jėgas ir jau žymiai blaiviau pasirenka savo profesiją, spręsdami, kur eiti toliau mokytis. Reikia labiau rūpintis vakarinių ir neakivaizdinių aukštųjų ir vidurinių mokyklų išplėtimu, kad darbininkų ir kolūkiečių jaunimas, neatsitraukdamas nuo darbo, galėtų baigti aukštąjį ir vidurinį mokslą. Nėra abejonės, kad tas specialistas, kuris tokiu būdu baigs aukštąjį ir vidurini mokslą, žengs žymiai spartesniais žingsniais į priekį, negu tas, kuris ateina į aukštąją mokyklą ar technikumą iš mokyklos suolo. Ir tai suprantama: juk būna, kad žmogus baigia institutą, o gamykloje netgi čiužesio bijo. O jeigu jis ateis į aukštąją mokyklą iš gamybos, jo mašinos neišgąsdins, jis drąsiai prieis prie jų - tai jo stichija. Tai aš kalbu todėl, kad jūs negalvotumėte, jog, išvažiuodami į naująsias statybas, netenkate galimybės įsigyti aukštąjį mokslą. Jeigu jūs norite mokytis, tai galimybę tęsti mokslą gali susirasti kiekvienas. Būkite tik ryžtingi ir atkaklūs darbe ir moksle, kaip jūsų vyresnysis draugas, Tarybų Sąjungos Didvyris Aleksiejus Maresjevas, kuris ką tik čia kalbėjo, ir jūs, jaunieji draugai, pasieksite visko! (Ilgai trunkantieji plojimai). Sveikinu jus Komunistų partijos Centro Komiteto ir Tarybinės vyriausybės vardu ir linkiu jums laimėjimų. Jūsų laimėjimai - tai visos mūsų tarybinės liaudies laimėjimai, tai laimėjimai žmonių, kurie kuria naują gyvenimą, drąsiai žiūri į priekį, į ateiti, į būsimą komunistinę visuomenę! (Audringi, ilgai nenutylantieji plojimai. Visi atsistoja).


- Kaip pranešama iš Varšuvos, Kambodžos karaliaus Norodomo Suramarito ir princo Norodomo Sianuko kvietimu Lenkijos Liaudies Respublikos Ministrų Tarybos pirmininkas Juzefas Cirankevičius aplankys Kambodžą su oficialiu vizitu. - Rabatą (Marokas) oficialaus vizito atvyko JAV viceprezidentas Niksonas. Paryžiaus laikraščiai praneša, kad Niksonas ves derybas su sultonu ir Maroko vyriausybe eile klausimų, konkrečiai, dėl „Eizenhauerio doktrinos“ ir dėl Amerikos karinių jurų ir karinių oro bazių Maroke. - Kovo 1 d. iš Niujorko į Tarybų Sąjungą išvyko TSRS delegacijos SNO Generalinės Asamblėjos XI sesijoje vadovas V. V. Kuznecovas. Prieš išvykdamas, V. V. Kuznecovas padarė trumpą pareiškimą apie Generalinės Asamblėjos darbą. - Į Leipcigą dalyvauti 1957 metų tarptautinėje pavasario inugėje atvyko Tarybų Sąjungos vyriausybiné delegacija. Jai vadovauja TSRS Užsienio prekybos ministras I. G. Kabanovas. - Kaip pranešama iš Candunio, šių metų vasario mėnesio pabaigoje pirmoji Kinijos automobilių gamykla išleis 2.000 markės „Išsivadavimas“ automašinų. - Kovo 1 d. Italijoje prasidėjo pašto-telegrafo darbuotojų visuotinis streikas. Streike dalyvauja apie 105 tūkstančius darbo žmonių. Streikininkai reikalauja pagerinti ekonominę padėtį.


Vakar dieniniame Asamblėjos XVII sesijos ANTROJO (EKONOMIKOS IR FINANSŲ) KOMITETO POSĖDYJE TSRS ir JAV pateikė bendrą deklaracijos projektą, kaip perjungti nusiginkluojant atpalaiduojamas lėšas ir išteklius taikioms reikmėms. Kaip žinoma, komitetas turėjo du rezoliucijų projektus. Vieno iš jų autorius buvo Tarybų Sąjunga, antro – aštuonių šalių, taip pat ir JAV, delegacijos. Svarstant ekonominės nusiginklavimo programos pasiūlymus ir ekonominius bei socialinius nusiginklavimo padarinius, išryškėjo, kad projektų autorių požiūriai suartėjo. Eilės delegacijų pasiūlymu, TSRS ir JAV pradėjo derybas, kuriose buvo parengtas bendras deklaracijos projektas. Deklaracijos autoriai prašo generalinį sekretorių ir besivystančių šalių vyriausybes padidinti savo pastangas, siekiant sudaryti ir įgyvendinti gerai apgalvotus projektus ir gerai integruotus planus, susijusius su nacionaliniu ir regionaliniu vystymu. Šių projektų ir planų įgyvendinimas gali būti pagreitintas kaip dalis ekonominės nusiginklavimo programos tuo metu, kai bus atpalaiduota papildomų išteklių, susitarus dėl tarptautiniu mastu efektyviai kontroliuojamo visiško ir visuotinio nusiginklavimo. Pagal deklaracijos projektą generalinis sekretorius turi pateikti šiuo klausimu parengtinį pranešimų Generalinei Asamblėjai pagal galimybę XVIII sesijoje. Pagal projektą, Generalinė Asamblėja turi iškilmingai paraginti visų valstybių vyriausybes padidinti pastangas, kad būtų kiek galima greičiau visuotinai ir visiškai nusiginkluota efektyvios tarptautinės kontrolės sąlygomis. SNO valstybės, sakoma projekte – ypač tos, kurios yra žymiai susijusios su einamomis karinėmis programomis arba jų paliestos – turi reikiamai tirti detalius ekonominių ir socialinių nusiginklavimo padarinių aspektus. Jos turi ruošti reikalingą informaciją, planus ir vadovaujamuosius principus, kad nusiginklavimo atveju būtų reikiamai prisitaikyta ekonominiu ir socialiniu atžvilgiu. SNO Generalinės Asamblėjos Ekonomikos ir finansų klausimų komitetas vienbalsiai priėmė bendrą Tarybų Sąjungos ir Amerikos deklaracijos projektą, kaip perjungti nusiginkluojant atpalaiduojamas lėšas ir išteklius taikioms reikmėms. Bendrą Tarybų Sąjungos ir Amerikos deklaracijos projektą sveikino daugelio šalių atstovai, jų tarpe Kubos, Alžyro, Indijos, Čekoslovakijos, Nepalo, Sirijos ir kitų. Jie visi pareiškė esą įsitikinę, kad, priėmus deklaracijos projektą, bus žengtas realus žingsnis į visuotinį ir visišką nusiginklavimą. Kai komitetas vienbalsiai pritarė TSRS ir JAV pasiūlytam deklaracijos projektui, kaip perjungti nusiginkluojant atpalaiduojamas lėšas ir išteklius taikioms reikmėms, delegatai sutiko šį nutarimą karštais plojimai


NEKETINA KELTI NAFTOS IR JOS PRODUKTŲ KAINŲ

Rusijos Vyriausybė artimiausiu metu neketina kelti naftos ir naftos produktų kainų, pareiškė ministro pirmininko pareigas einantis J.Gaidaras. J.Gaidaro nuomone, Rusijoje naftos ir naftos produktų kainos dar ilgai bus žemesnės už pasaulines. Tačiau nuo 1993 m. sausio mėn. planuojama pakoreguoti gamtinių dujų kainą, kuri, „palyginti su kitų rūšių kuro kainomis, yra daug mažesnė”, ir anglių kainą. Nuo sausio mėn. iš esmės pasikeis ir atsiskaitymų už dujas sistema su buvusiomis sąjunginėmis respublikomis. „Aš įsitikinęs, kad ateinančiais metais dujų gavyba bus finansuojama kur kas geriau”, - pasakė J.Gaidaras.


Ar nusiplaus Prancūzija kolonijinio karo gėdą?

OAS siekia teroru užtemdyti Alžyro laisvės aušrą

Ant Eliziejaus rūmų – oficialios prezidento Šarlio de Golio rezidencijos šiandien buvo pastatyti priešlėktuviniai kulkosvaidžiai, praneša iš Paryžiaus agentūros Junaited pres interneišnl korespondentas. Pasak pareigūnų, rašo korespondentas, tai atsargumo priemonė, ryšium su perspektyva, kad bus nutraukta ugnis Alžyre. Kulkosvaidžiais ginkluoti policijos būriai šiandien stovėjo Paryžiaus priemiesčiuose prie daugelio gatvių sankryžų.


Keturių didžiųjų sąjunginių valstybių vyriausybių deklaracija dėl Vokietijos nugalėjimo ir aukščiausiosios valdžios Vokietijos atžvilgiu sau pasiėmimo įeis istorijon, kaip vienas svarbiausiųjų dokumentų. Šio dokumento reikšmė glūdi tame, kad jis patarnaus didžiausiosios pergalės, pasiektos didvyriškosios Raudonosios Armijos ir mūsų sąjungininkų armijų prieš hitlerinę Vokietiją, užtikrinimo reikalui. Jis padės įvesti patvarią ir ilgalaikę taiką visame pasaulyje. Deklaracijoje išdėstytų principų ir priemonių įgyvendinimas pašalins galimybę atnaujinti agresiją iš Vokietijos pusės, prives prie vokiškojo fašizmo sunaikinimo. Pasaulinė spauda skiria didelį dėmesį tam įžymiam pergalės dokumentui. Deklaracijos dėl Vokietijos nugalėjimo pasirašymą vadina įvykiu, į kurį panašaus niekada nebuvo. Diplomatinis Reuterio agentūros apžvalgininkas Silvenas Manžo pabrėžia, kad bendra keturių sąjungininkų deklaracija dėl Vokietijos nugalėjimo reiškia, kad okupuojančios valstybės pasiima visišką ir absoliučią visų Vokietijos gyvenimo ir veiklos sričių kontrolę. „Pareiškimas apie kontrolės techniką, — pažymi Manžo, — informuotuose sluoksniuose laikomas meistrišku pavyzdžiu tikslaus ir tvirto apibrėžimo, esančio aukščiausiu pagyrimu parengiamajam Europos konsultatyvinės komisijos darbui“. Kaip žinoma, deklaracija tiesiog nurodo, kad aukščiausios valdžios sau pasiėmimas iš sąjungininkų vyriausybių pusės nėra Vokietijos aneksija, kad tos vyriausybės paskiau nustatys Vokietijos arba bet kokios jos dalies sienas, o taip pat nustatys Vokietijos arba bet kokio jos rajono, kuris dabartiniu metu yra Vokietijos dalimi, statutą. Amerikiečių laikraštis „Čikago Deili Njus“, reikšdamas savo pasitenkinimą tuo, kad kapituliacijos salygos, padiktuotos Vokietijai, yra pakankamai rūsčios, nurodo, kad tos sąlygos vis dėlto nepaprastai humaniškos, jeigu turėti galvoje nusikalstamus fašistinių agresorių ketinimus. Visos laisvę mylinčios pasaulio tautos deklaracijoje mato savo valios pareiškimą nugalėtajam priešui. Ypatingu pasitenkinimu sutiko tą deklaraciją tarybinė liaudis, nes jinai mato, kad didvyriškos pastangos ir didžios aukos, sudėtos jos ant Tėvynės aukuro, nenuėjo veltui, buvo apvainikuotos visiška pergale. Kartu deklaracija yra aiškiu liudijimu glaudaus sąjunginių valstybių bendradarbiavimo, sprendžiant joms svarbiausią uždavinį, — vokiškųjų imperialistinių grobuonių nuginklavimą ir pasiektos prieš juos pergalės užtikrinimą. Londono laikraštis „Taims“, rašydamas apie Kontrolinę tarybą, sudarytą iš keturių sąjunginių valstybių atstovų aukščiausiajai valdžiai Vokietijoje vykdyti, pažymi, kad jos darbas turi būti aukščiausiu bandymu vieningumui nugalėtojų tarpe. „Jeigu, — pareiškia laikraštis, — Vokietijos atžvilgiu bus išsaugotas tikslų ir politikos vieningumas vieningoje, nuoširdžioje ir suderintoje sąjungininkų kontrolėje, tai kiti smulkesni interesų ir pažiūrų skirtumai vargu ar pajėgs sugriauti harmoniją. Vokietijos, Europos ir viso pasaulio ateitis tiesioginiai susijusi su Kontrolinės Tarybos darbų pasisekimu“. Nėra abejonės, kad, jeigu bus parodytos nuoširdžios pastangos stiprinti veiksmų vieningumą vardan taikos reikalo, jeigu reakcijos bandymai įnešti nesutarimą nebus skatinami, o visada ir ryžtingiausiu bū du pakertami, tai pasaulio tautos gali būti ramios ir su pasitikėjimu žiūrėti į ateitį. Pasaulio viešoji nuomonė ir toliau rodo žymų susidomėjimą įvykiais Artimuosiuose Rytuose — Sirijoje ir Libane. Tos dvi arabų šalys yra iš vienos pusės arti Sueco kanalo, iš kitos — prie Irano naftos. Libanas, turįs apie milijoną gyventojų, siaura juosta tęsiasi vakariniu Viduržemio jūros krantu. Beirutas, svarbiausias tos šalies miestas, yra stambus uostas ir karinė jūrų bazė. Į kitą svarbų Libano uostą — Tripolį išeina naftos vamzdis, kuriuo teka Irano nafta. Sirija, turinti vos 2 milijonus gyventojų, yra prie Libano. Jos sostinė — Damaskas yra geležinkelių, automobilių ir oro kelių, turinčių tarptautinę reikšmę, centras. Tokiu būdu, būdamos nedidelės, Sirija ir Libanas turi didelę strateginę reikšmę. Valdyti tas šalis po pirmojo pasaulinio karo, kaip žinoma, Tautų Sąjunga pavedė Prancūzijai. Valdymo mandatas baigėsi 1939 metais. Dėl to Prancūzijos liaudies fronto vyriausybė 1936 m. sudarė su Sirija, įjungusia į save ir Libaną, specialią sutartį, bet praėjus 2 metams, Prancūzija atsisakė tą sutartį ratifikuoti. Formali dabartinio konflikto tarp Prancūzijos ir tų dviejų šalių kilimo priežastis buvo atvykimas naujų prancūzų dalių, kurios, Prancūzijos vyriausybės pareiškimu, turėjo pakeisti šalyje buvusias įgulas. Po to sekusieji įvykiai paaštrėjo iki tokio laipsnio, kad įgijo karinių veiksmų pobūdį. Į konfliktą įsikišo anglų kariuomenė. Tačiau po ta formalia priežastimi slepiasi, kaip tvirtina pasaulinė spauda, visiškai kitos priežastys. Dauguma amerikiečių laikraščių ir radijo apžvalgininkų į konfliktą žiūri, kaip į varžybų tarp Anglijos ir Prancūzijos, ypač naftos klausimu, pasėką. Kai kurie laikraščiai nurodo, kad JAV taip pat suinteresuotos Artimujų Rytų nafta. Vieno laikraščio „Niu Jork Taims“ apžvalgininko nuomone, Prancūzijos karinei galiai, kurią de Golis stengiasi dabar atstatyti, Sirijos ir Libano svarbumas apibrėžiamas tuo, kad Prancūzija turi tose šalyse kultūrinių ir ekonominių interesų, savo bazes ir naftos vamzdį. Tuo pačiu metu, pareiškia to laikraščio apžvalgininkas, „Anglija ketina išstumti Prancūziją iš jos pozicijų Viduržemio jūros rytinėje dalyje, kad sustiprintų savo įtaką“. Kiti apžvalgininkai pabrėžia tą faktą, kad Anglijos įsikišimas į Sirijos reikalą reiškia atėmimą iš Prancūzijos josios mandato prievartos keliu. Ryšium su tuo jie iškelia mintį dėl būtinumo išspręsti kilusį konfliktą tarptautinės kontrolės įvedimo keliu. Tenka pažymėti, kad generolas de Golis birželio mėn. 2 d. spaudos konferencijoje pasakytoje kalboje konflikto iškilimą surišo su buvimu Sirijoje ir Libane anglų agentūros, organizavusios, de Golio nuomone, „riaušes ir ginkluotus veiksmus prieš prancūzus“. Anglijos ministeris pirmininkas Čerčilis tuos kaltinimus paneigė. Ryšium su susidariusia padėtimi, Tarybų Sąjungos Vyriausybė kreipėsi į Prancūziją, o taip pat į Didžiąją Britaniją, JAV ir Kiniją su ypatingu pareiškimu. Įvykiai Sirijoje ir Libane, sakoma tame pareiškime, neatitinka Dumbarton-Okse priimtų nutarimų dvasios ir dabar vykstančios Suvienytųjų Nacijų Konferencijos San Franciske tikslų. Tarybų Sąjungos Vyriausybė mano, jog turi būti imamasi skubių priemonių pašalinti konfliktą taikos keliu. Dabar karo veiksmai Sirijoje ir Libane nutraukti, nors, Prancūzijos užsienio reikalų ministerio Bido pareiškimu, atvykus į tas šalis anglų kariuomenei, ten vėl įvyko kai kurie incidentai, kurių pasėkoje buvo aukų. Prancūzijos vyriausybė birželio mėn. 5 d. nutarė, kad tarptautinio bendradarbiavimo rėmuose ir sutartinai su suinteresuotomis valstybėmis, Rytų problema visumoje turi būti pateikta apsvarstyti 5 didžiosioms valstybėms — JAV, Anglijai, TSRS, Prancūzijai ir Kinijai.


Vakarykštėje spaudos konferencijoje JAV prezidentas Kenedis perskaitė iš anksto paruoštą pareiškimą apie JAV politiką Kubos atžvilgiu. Kalbėdamas apie Tarybų Sąjungos tiekimus Kubai, Kenedis pakartojo savo ankstyvesnį pareiškimą kad „šie nauji tiekimai nekelia rimtos grėsmės kokiai nors kitai šio pusrutulio daliai“. Drauge jis pridūrė: „Jeigu Jungtinės Valstijos kada nors prieis išvadą, kad reikia imtis karo veiksmų prieš komunizmą Kuboje, visi komunistų atsiųsti Kastro ginklai ir specialistai nepakeistų rezultato ir žymiau neprailgintų laiko, kurio reikia šiam rezultatui pasiekti“. „Tačiau, – pareiškė toliau Kenedis, vienašališka karinė Jungtinių Valstijų intervencija negali šiuo metu būti nei reikalinga, nei pateisinta“. Jis apgailestavo, kad „neatsakingos kalbos apie panašius JAV veiksmus“ gali suteikti autentiškumo šešėlį teigimams, kad tokia grėsmė yra. Ir išsyk po to JAV prezidentas padarė pareiškimą, kuris maža kuo skiriasi nuo „neatsakingų kalbų“, kurias jis ką tik pasmerkė. „Jeigu kokiu nors metu komunistų didinamos jėgos Kuboje sukels grėsmę arba kokiu nors būdu pažeis mūsų saugumą, taip pat ir mūsų Gvantanamo bazės saugumą…“, arba jeigu Kuba pasidarys žymi puolamoji karinė bazė Tarybų Sąjungai, tada ši šalis (t. y. JAV – Red. past.) padarys viską, kad apgintų savo ir savo sąjungininkų saugumą“. Prezidentas nuėjo dar toliau savo grasinimais ir priminė, kad „jis, kaip vyriausiasis ginkluotųjų pajėgų vadas, turi visus įgaliojimus imtis tokių veiksmų“ ir kad jis paprašė kongresą įgaliojimų pašaukti atsarginius. Kenedis faktiškai pripažino, kad Jungtinėse Amerikos Valstijose faktiškai ruošiamasi nuversti Kubos vyriausybę. „Mes, kaip ir anksčiau, dirbsime su Kubos pabėgėlių lyderiais, – pasakė jis, – kurie taip pat, kaip ir mes, ištikimi reikalui, kad ši šalis grįžta į laisvę ateityje“, Kenedis, menkai maskuodamasis, grasino ir savo „bičiuliams NATO bloke“. Jis paragino juos „atsižvelgti į padarinius, kuriuos sukels jų laivų naudojimas prekyboje su Kuba“. Toliau prezidentas Kenedis atsakė į korespondentų klausimus. Į klausimą, ar JAV vyriausybė nesuteikė licenzijų lėktuvų „U-2“ eksportui į kitas šalis, be čankaišistų vyriausybės, Kenedis atsakė neigiamai. Atsakydamas į kitą klausimą, Kenedis patvirtino, kad JAV ketina atlikti dar eilę branduolinio ginklo sprogdinimų Džonstono salos rajone, dideliame aukštyj


Tautų S-gos darbai per paskutiniuosius metus

Rugsėjo 10 d. Ženevoje prasidėjo eilinė Tautų Sąjungos pilnaties sesija. Šia proga pravers arčiau susipažinti su Tautų Sąjungos nuveiktais darbais per paskutiniuosius metus. Dėl šių darbų Tautų Sąjungos sekretoriatas jau yra paruošęs oficialinį pranešimą Tautų Sąjungos tarybai. Pasinaudodami šiuo pranešimu, paduodame trumpą santrauka žinių apie Tautų Sąjungos veikimą nuo 1929 metų rudens sesijos iki šių metų birželio mėnesio. Tautų Sąjungos darbas, be pilnaties ir tarybos posėdžių, eina sekretoriate ir įvairiose komisijose, tiek laikino, tiek nuolatinio pobūdžio. Be to, Tautų Sąjunga turi autonominius organus, kaip tarptautinis tribunolas, tarptautinis darbo biuras, ir specialinius tarptautinius institutus, kaip intelektualinio bendradarbiavimo, privatinės teisės suvienodinimo ir kt. Šios įstaigos savo darbą atlieka, paprastai, ruošdamos įvairias ankietas, šaukdamos konferencijas ir t. t. Todėl Tautų Sąjungos veikimą įvairiose srityse gan sunku net trumpai suminėti. Pažymėsime tik pačius svarbiausius žygius. 1. Juridiniai klausimai. Čia tenka paminėti įvykusią šiais metais tarp 13 kovo ir 12 balandžio tarptautinei teisei kodifikuoti konferenciją Haagoje. Šioje konferencijoje buvo svarstomi pilietybės, teritorialinių vandenų ir valstybių už nuostolius svetimšaliams atsakomybės klausimai. Iš konferencijos nutarimyų pilietybės klausimu gan įdomi yra konferencijos rekomendacija Tautų Sąjungos nariams ištirti klausimą, ar negalima būtų jų įstatymdavystėje įvesti pilietybės srityje lyčių lygybės principą, t. y. nustatyti, kad ateityje žmonos pilietybė nebūtų nustatoma, be jos sutikimo, vien tik pačių jungtuvių faktu arba vyro pilietybės pakeitimu. Toliau reikia paminėti Tautų Sąjungos pakto 12, 13 ir 15 str. str. pakeitimą ir naujo 7 bis straipsnio įvedimą. Šie pakeitimai yra padaryti einant Tautų Sąjungos pilnaties 1929 metų rugsėjo 24 d. nutarimu suderinti Tautų S-gos paktą su Kellogo paktu. Šis pastarasis klausimas sudaro vieną iš stambenių šios T. S-gos pilnaties darbų tvarkos punktų. Iš kitų T. S. darbų juridiniais klausimais tenka dar pažymėti darbus komisijos, išrinktos studijuoti Tautų Sąjungai globojant pasirašytų konvencijų ratifikacijos pavėlavimus. Einant šios komisijos raportu, Tautų Sąjungos Taryba šių metų gegužės 13 d. yra priėmusi nutarimą pagilinti ateityje konvencijų paruošiamuosius darbus, kad valstybės galėtų nuodugniai susipažinti su konvencijomis dar prieš jų pasirašymą, o ne po to. 2. Politiniai klausimai. Čia tenka pažymėti ilgai užtrukusios vengrų optantų bylos laimingą užbaigimą šių metų balandžio 28 d. ir Tautų Sąjungos tarybos intervenciją Bolivijos ir Paragvajaus konflikte, kilusiame šių metų sausio mėnesį ir laimingai pasibaigusiame šių metų gegužės 12 d. 3. Nusiginklavimas. Kaipo tarptautinė įstaiga taikai palaikyti, Tautų Sąjunga plačiai rūpinasi nusiginklavimo reikalais. Einant anksčiau priimtomis rezoliucijomis ir rekomendacijomis, turėjo būti paruošta plati nusiginklavimo konferencija, į kurią turėjo suvažiuoti visos valstybės, suinteresuotos nusiginklavimu sausumoj, jūrose ar ore. Tačiau praėjusiais metais Tautų Sąjungos siekimai šioje srityje konkrečiai pasireiškė tik Londono konferencija jūrų nusiginklavimo klausimais. Šioje konferencijoje, kuri tęsėsi nuo šių metų sausio 21 d. ligi balandžio 22 d., dalyvavo tik santarvės valstybės. Dėl kilusių tarp Italijos ir Prancūzijos ginčų laivyno pariteto klausimu, šioji konferencija apčiuopiamų vaisių nėra davusi. Dėl to ir Tautų Sąjungos nusiginklavimo komisija, kuri turėjo posėdžiauti šią vasarą, atidėjo savo posėdžius ligi lapkričio 3 d. Be to, Tautų Sąjungoj dirba specialinė komisija, kuriai pavesta paruošti projektą konvencijos dėl privatinės ginklų gamybos ir tų ginklų prekybos kontrolės. 4. Arbitražo ir saugumo klausimai. Čia Tautų Sąjunga susirūpinusi bendrosios konvencijos arbitražo reikalais paruošimu. Tačiau Tautų Sąjungos narių nuomonėms dėl šios konvencijos tikslumo pasidalinus, pasirodė reikalingos gilesnės klausimo studijos ryšy su kitomis problemomis, liečiančiomis tą patį reikalą. Iš eilės tenka paminėti labai svarbų taikai palaikyti projektą konvencijos dėl finansinės paramos užpultiems Tautų Sąjungos nariams. Numatoma, kad šioji konvencija dar šioje sesijoje bus pasirašyta. 5. Ekonominiai klausimai. Čia pirmoje eilėje prisieina nurodyti š. m. vasario 17—kovo 24 d. d. įvykusią muitų paliaubų konferenciją, kurios metu 11 valstybių buvo pasirašyta konvencija, kurios pagrindiniai nuostatai yra šie: 1) pasirašiusios valstybės pasižada neatsisakyti nuo galiojančių prekybos sutarčių iki 1931 m. balandžio 1 d. ir 2) nekelti esamų muitų. Prie šios konvencijos vėliau prisidėjo dar 7 valstybės. Tačiau ši konvencija įgys galios neanksčiau 1930 m. lapkričio 30 dienos. Toliau tenka paminėti konferenciją dėl svetimšalių traktavimo. Ši konferencija yra įvykusi 1929 m. lapkričio 5 — gruodžio 4 d. d. Suskilus nuomonėms, šioji konferencija prie konvencijos pasirašymo nepriėjo. Konferencijos darbus numatyta tęsti antroje jos sesijoje, kuri turi įvykti dar prieš šių metų gruodžio 31 d. Iš eilės reikia pažymėti agrarinę Tautų Sąjungos ankietą. Šios ankietos tikslas — išaiškinti žemės ūkio būklę įvairiuose kraštuose ir surasti priemonių žemės ūkio kriziui pašalinti. Šios ankietos daviniai bus svarstomi dabartinės sesijos metu. 6. Kiti klausimai. Tenka pažymėti dar Tautų Sąjungos darbus atskirų valstybių finansinio palaikymo srityje, parūpinant joms paskolas, šelpiant tremtinius (Graikijoj ir Bulgarijoj) etc. Nemaža Tautų Sąjunga prisideda ir prie higienos organizacijos įvairiuose kraštuose, ar tai rengdama centralines higienos stotis bei ligonines, ar tai rinkdama statistinius davinius apie mirtingumą, ligų išsiplatinimą ir t. t. Svarbius uždavinius Tautų Sąjunga turi taip pat mandatų vykdymo srityj. Praėjusiais metais mandatų komisija yra svarsčiusi Irako į Tautų Sąjungą priėmimo klausimą, susirėmimus tarp žydų ir arabų Palestinoje dėl „raudų sienos“ ir dėl vakarų Samoa administracijos. Paskui eina mažumų reikalai, Saaro ir Dancigo klausimai, moterų ir vaikų apsauga, opiumo ir nuodingų preparatų gamybos ir prekybos kontrolės klausimai, tarptautinio intelektualinio bendradarbiavimo instituto, tarptautinio darbo biuro, tarptautinio tribunolo darbai ir t. t. ir t. t. Iš to matyti, kad Tautų Sąjunga tikrai yra virtusi tarptautiniu parlamentu, kuris savo sesijose svarsto įvairiausius klausimus, apimančius beveik visas tarptautinio gyvenimo šakas. Nėra ko stebėtis dėl to, kad ir Tautų Sąjungos biudžetas kasmet auga. 1930 m. išlaidos Tautų Sąjungos įstaigoms išlaikyti siekė 28.210.248 frankų, o 1931 m. numatyta 29.966.436 frankai.