Svarbus žingsnis toliau stiprinant TSRS ir Malio draugystę ir bendradarbiavimą

Bendras Tarybų Sąjungos—Malio komunikatas

TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo ir Tarybų Sąjungos vyriausybės kvietimu Malio respublikos valstybės vadovas ir vyriausybės pirmininkas Modibas Keita ir jo palydovai nuo gegužės 21 d. iki 31 d. viešėjo Tarybų Sąjungoje su oficialiu vizitu. Malio vyriausybinė delegacija, sakoma komunikate, susipažino su įvairiomis tarybinės liaudies gyvenimo pusėmis. Modibas Keita ir jo palydovai skyrė ypatingą dėmesį Tarybų Sąjungos patyrimui statant socializmą, masių švietimo ir auklėjimo, nacionalinių kultūrų atgaivinimo, ekonominio ir socialinio vystymo visais aspektais problemų išsprendimui. Svečiai iš Malio su pasitenkinimu pažymėjo nuoširdų tarybinių žmonių norą arčiau pažinti Malio respubliką, jų broliškas simpatijas maliečių tautai ir norą suteikti paramą Maliui statant naują visuomenę. Modibas Keita Maskvoje buvo susitikęs ir kalbėjosi su N. Chruščiovu ir L. Brežnevu. Šie susitikimai ir pokalbiai, kuriuose dalyvavo kiti vadovaują Tarybų valstybės veikėjai, o taip pat valstybiniai ir visuomeniniai Malio respublikos veikėjai, buvo nuoširdus ir vyko širdingos draugystės ir visiško savitarpio supratimo aplinkoje. Komunikate pažymima, kad pokalbiai Maskvoje, didžiam abipusiam pasitenkinimui, atskleidė, jog TSRS ir Malio respublikos vyriausybių pažiūros sutampa dėl eilės labai svarbių dabartinių tarptautinių santykių problemų. Visuotinis ir visiškas nusiginklavimas įgauna ypač skubų ir neatidėliotiną pobūdį. Išsprendus nusiginklavimo problemą, be abejo, susidarytų žymiai palankesnės sąlygos visų šalių ir ypač šalių, neseniai išsivadavusių arba išsivaduojančių iš kolonijinės priespaudos ir išnaudojimo gyventojų gyvenimo lygiui kelti. Malio vyriausybė supranta Tarybų Sąjungos vyriausybės pastangas išspręsti nusiginklavimo problemą, pažymi tai, kad ji pareiškė esanti pasirengusi laikyti neutraliųjų valstybių memorandume išdėstytus pasiūlymus branduolinio ginklo bandymų uždraudimo klausimu 18-kos komitete naudingu pagrindu susitarti. Derybų metu Malio atstovai susipažino su Tarybų Sąjungos pozicija Vokietijos taikos sutarties sudarymo klausimu . Abi šalys pareiškė tvirtą įsitikinimą, kad reikia kuo greičiausiai taikiai sureguliuoti šią problemą. Abi vyriausybės smerkia, kad Afrikoje tebėra branduolinio ginklo atsargos, užsienio ginkluotosios pajėgos ir karinės bazės. Jos mano, jog reikia imtis energingų priemonių, kad SNO Generalinės Asamblėjos rezoliucija paskelbti Afriką atominio ginklo neturinčia zona būtų besąlygiškai ir neatidėliojant įvykdyta. Tarybų Sąjunga ir Malio respublika pareiškia, kad jos griežtai smerkia imperializmą ir kolonializmą, kokiomis formomis jie besireikštų. Šalys pabrėžia, jog reikia imtis veiksmingų priemonių ir visų pirma per SNO, kad būtų padarytas galas žvėriškoms Angolos ir Mozambiko patriotų žudynėms, kad būtų užtikrinta laisvė ir nepriklausomybė šių šalių tautoms, yra labai pasipiktinusios Pietų Afrikos respublikos Vyriausybės vykdoma rasinės diskriminacijos ir teroro politika. TSRS vyriausybė ir Malio respublikos Vyriausybė, nurodoma komunikate, sveikina istorinę alžyriečių tautos pergalę. Jos pareiškia, jog turi būti imtasi visų priemonių, kad didvyriškajai alžyriečių tautai būtų užtikrinta galimybė iki galo įgyvendinti jos šventą apsisprendimo teisę. Abi šalys teikia rimtos reikšmės padėčiai Konge. Svarbiausios padėties Konge sureguliavimo prielaidos yra tokios: nutraukti imperialistinių jėgų kišimąsi į šalies vidaus reikalus, pašalinti iš ten visą užsienio karinį personalą bei samdinius ir užtikrinti tikrą nepriklausomybę ir teritorinį vientisumą Kongo respublikai. Klausimais, liečiančiais padėtį Afrikoje, abi šalys griežtai smerkia naują kolonializmo formą, kuria siekiama, prisidengus ekonomine pagalba, išsaugoti senas kolonijines privilegijas ir kuri kelia grėsmę Afrikos valstybių nepriklausomybei, yra kliūtis Afrikos šalių vienybei ir solidarumui antikolonijiniu pagrindu, pabrėžiama komunikate. Abi vyriausybės susitarė padaryti viską, kas nuo jų priklauso, kad padėtų pašalinti šią grėsmę ir išsaugoti Afrikos valstybių nepriklausomybę. Abi šalys pareiškia esančios tvirtai įsitikinusios, kad atkurti KLR teises Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje yra viena svarbiausių efektyvios Suvienytųjų Nacijų Organizacijos veiklos sąlygų. Šalys pažymi, kad eilės Afrikos ir Azijos šalių neutralizmas yra kelias, kuris atitinka konkrečią realią padėtį šiose šalyse. Neutrali šių šalių politika, kaip jų tautų valios išraiška stiprinti jų savarankiškumą ir priešintis bet kuriai užsienio hegemonijai, atitinka tautų teisę laisvai pasirinkti savo vystymosi kelią. Komunikate sakoma, kad susitikimų ir pokalbių metu buvo apsvarstyti Tarybų Sąjungos—Malio santykių klausimai. Abi šalys susitarė toliau plėsti bendradarbiavimą visose srityse Tarybų Sąjungos ir Malio respublikos tautų interesais. Tarybų Sąjunga teiks techninę paramą ir materialinę pagalbą Malio respublikai statant papildomus objektus, o taip pat padės ruošti nacionalinius kadrus. Buvo pripažinta, kad reikia plėsti mainus kultūros, švietimo, sveikatos apsaugos mokslo, sporto srityje. Taip pat buvo pažymėta, kad toliau vystoma savitarpiškai naudinga prekyba. Buvo susitarta, kad Tarybų Sąjungą artimiausiu metu aplankys Malio parlamentinė delegacija. Bendro Tarybų Sąjungos—Malio komunikato pabaigoje reiškiamas tvirtas įsitikinimas, kad Malio prezidento Modibo Keitos vizitas į Tarybų Sąjungą yra svarbus žingsnis toliau stiprinant TSRS ir Malio respublikos draugystę ir bendradarbiavimą. TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo ir Tarybų Sąjungos vyriausybės kvietimu Malio respublikos valstybės vadovas ir vyriausybės pirmininkas Modibas Keita ir jo palydovai nuo gegužės 21 d. iki 31 d. viešėjo Tarybų Sąjungoje su oficialiu vizitu . Malio vyriausybinė delegacija, sakoma komunikate, susipažino su įvairiomis tarybinės liaudies gyvenimo pusėmis . Modibas Keita ir jo palydovai skyrė ypatingą dėmesį Tarybų Sąjungos patyrimui statant socializmą, masių švietimo ir auklėjimo, nacionalinių kultūrų atgaivinimo, ekonominio ir socialinio vystymo visais aspektais problemų išsprendimui. Svečiai iš Malio su pasitenkinimu pažymėjo nuoširdų tarybinių žmonių norą arčiau pažinti Malio respubliką, jų broliškas simpatijas maliečių tautai ir norą suteikti paramą Maliui statant naują visuomenę. Modibas Keita Maskvoje buvo susitikęs ir kalbėjosi su N. Chruščiovu ir L. Brežnevu . Šie susitikimai ir pokalbiai, kuriuose dalyvavo kiti vadovaują Tarybų valstybės veikėjai, o taip pat valstybiniai ir visuomeniniai Malio respublikos veikėjai, buvo nuoširdus ir vyko širdingos draugystės ir visiško savitarpio supratimo aplinkoje. Komunikate pažymima, kad pokalbiai Maskvoje, didžiam abipusiam pasitenkinimui, atskleidė, jog TSRS ir Malio respublikos vyriausybių pažiūros sutampa dėl eilės labai svarbių dabartinių tarptautinių santykių problemų. Visuotinis ir visiškas nusiginklavimas įgauna ypač skubų ir neatidėliotiną pobūdį. Išsprendus nusiginklavimo problemą, be abejo, susidarytų žymiai palankesnės sąlygos visų šalių ir ypač šalių, neseniai išsivadavusių arba išsivaduojančių iš kolonijinės priespaudos ir išnaudojimo gyventojų gyvenimo lygiui kelti. Malio vyriausybė supranta Tarybų Sąjungos vyriausybės pastangas išspręsti nusiginklavimo problemą, pažymi tai, kad ji pareiškė esanti pasirengusi laikyti neutraliųjų valstybių memorandume išdėstytus pasiūlymus branduolinio ginklo bandymų uždraudimo klausimu 18-kos komitete naudingu pagrindu susitarti. Derybų metu Malio atstovai susipažino su Tarybų Sąjungos pozicija Vokietijos taikos sutarties sudarymo klausimu . Abi šalys pareiškė tvirtą įsitikinimą, kad reikia kuo greičiausiai taikiai sureguliuoti šią problemą. Abi vyriausybės smerkia, kad Afrikoje tebėra branduolinio ginklo atsargos, užsienio ginkluotosios pajėgos ir karinės bazės . Jos mano, jog reikia imtis energingų priemonių, kad SNO Generalinės Asamblėjos rezoliucija paskelbti Afriką atominio ginklo neturinčia zona būtų besąlygiškai ir neatidėliojant įvykdyta. Tarybų Sąjunga ir Malio respublika pareiškia, kad jos griežtai smerkia imperializmą ir kolonializmą, kokiomis formomis jie besireikštų. Šalys pabrėžia, jog reikia imtis veiksmingų priemonių ir visų pirma per SNO, kad būtų padarytas galas žvėriškoms Angolos ir Mozambiko patriotų žudynėms, kad būtų užtikrinta laisvė ir nepriklausomybė šių šalių tautoms, yra labai pasipiktinusios Pietų Afrikos respublikos Vyriausybės vykdoma rasinės diskriminacijos ir teroro politika. TSRS vyriausybė ir Malio respublikos Vyriausybė, nurodoma komunikate, sveikina istorinę alžyriečių tautos pergalę . Jos pareiškia, jog turi būti imtasi visų priemonių, kad didvyriškajai alžyriečių tautai būtų užtikrinta galimybė iki galo įgyvendinti jos šventą apsisprendimo teisę. Abi šalys teikia rimtos reikšmės padėčiai Konge . Svarbiausios padėties Konge sureguliavimo prielaidos yra tokios: nutraukti imperialistinių jėgų kišimąsi į šalies vidaus reikalus, pašalinti iš ten visą užsienio karinį personalą bei samdinius ir užtikrinti tikrą nepriklausomybę ir teritorinį vientisumą Kongo respublikai. Klausimais, liečiančiais padėtį Afrikoje, abi šalys griežtai smerkia naują kolonializmo formą, kuria siekiama, prisidengus ekonomine pagalba, išsaugoti senas kolonijines privilegijas ir kuri kelia grėsmę Afrikos valstybių nepriklausomybei, yra kliūtis Afrikos šalių vienybei ir solidarumui antikolonijiniu pagrindu, pabrėžiama komunikate . Abi vyriausybės susitarė padaryti viską, kas nuo jų priklauso, kad padėtų pašalinti šią grėsmę ir išsaugoti Afrikos valstybių nepriklausomybę. Abi šalys pareiškia esančios tvirtai įsitikinusios, kad atkurti KLR teises Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje yra viena svarbiausių efektyvios Suvienytųjų Nacijų Organizacijos veiklos sąlygų. Šalys pažymi, kad eilės Afrikos ir Azijos šalių neutralizmas yra kelias, kuris atitinka konkrečią realią padėtį šiose šalyse . Neutrali šių šalių politika, kaip jų tautų valios išraiška stiprinti jų savarankiškumą ir priešintis bet kuriai užsienio hegemonijai, atitinka tautų teisę laisvai pasirinkti savo vystymosi kelią. Komunikate sakoma, kad susitikimų ir pokalbių metu buvo apsvarstyti Tarybų Sąjungos—Malio santykių klausimai . Abi šalys susitarė toliau plėsti bendradarbiavimą visose srityse Tarybų Sąjungos ir Malio respublikos tautų interesais . Tarybų Sąjunga teiks techninę paramą ir materialinę pagalbą Malio respublikai statant papildomus objektus, o taip pat padės ruošti nacionalinius kadrus . Buvo pripažinta, kad reikia plėsti mainus kultūros, švietimo, sveikatos apsaugos mokslo, sporto srityje . Taip pat buvo pažymėta, kad toliau vystoma savitarpiškai naudinga prekyba. Buvo susitarta, kad Tarybų Sąjungą artimiausiu metu aplankys Malio parlamentinė delegacija. Bendro Tarybų Sąjungos—Malio komunikato pabaigoje reiškiamas tvirtas įsitikinimas, kad Malio prezidento Modibo Keitos vizitas į Tarybų Sąjungą yra svarbus žingsnis toliau stiprinant TSRS ir Malio respublikos draugystę ir bendradarbiavimą.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Litvinovas siūlo visuotinį nusiginklavimą.

Kovo 19 d. popiet įvykusiam Tautų Sąjungos nusiginklavimo komisijos posėdy rusų delegatas Litvinovas išdėstė Sovietų Rusijos pasiūlymą visiškai panaikinti visus sausumos, jūrų ir oro ginklus. Litvinovas reikalavo, kad visiškas nusiginklavimas būtų įvykdytas per ketverius metus, bet jau artimiausiais metais jis turėtu būt taip suvaržytas, jog sukelti karai būtų labai sunku. Toliau Litvinovas pareikalavo, kad nusiginklavimo konferencija būtų sušaukta neatidėliojant ir kad jos darbų pagrindan būtų padėtas Sovietų Rusijos pasiūlymas. Vokiečių delegatas grovas Bernstorffas, o taip pat turkų užsienių reikalų ministeris Tewfik Ruchdi bey rusų pasiūlymą sveikino pažymėdami, kad kai kurios jo geros idėjos turinčios būt apsvarstytos. Diskusijos šiuo klausimu įvyks kovo 20 d.


Vokietijos žurnalas „Stern“ teigia, kad Iranas gavo branduolinių užtaisų iš Kazachijos. Vokietijos žvalgyba pranešė vyriausybei, kad Teheranas įsigijo dvi kovines galvutes ir vidutinio nuotolio raketų paleidimo sistemą. Šį žurnalo teiginį paneigė oficialus Rusijos ir Kazachijos atstovai.


NIUJORKAS, birželio 27 d. (TASS-ELTA). Meksikos laikraštis „Ekselsior” išspausdino Venecuelos darbo žmonių konfederacijos atsišaukimą, kuriuo ji kreipiasi į visas Venecuelos organizacijas ir partijas, ragindama kovoti už konstitucijos laikymąsi per ateinančius prezidento rinkimus. Kalbėdamas spaudos konferencijoje, paskelbus šį atsišaukimą, konfederacijos pirmininkas Peresas Salinas pareiškė, jog dabartinė Venecuelos vyriausybė, pažeisdama konstituciją, siekia, kad būtų žūt būt „vėl išrinktas” tas pats prezidentas. Tokia politika, pasakė jis, sudaro šalyje įtemptą padėtį. Siekdama numalšinti stiprėjantį liaudies masių pasipriešinimą, vyriausybė persekioja profsąjungų, studentų ir kitas organizacijas. Šalyje masiškai suiminėjami žmonės.


Jau tampa tradicija, kai Lietuvai iškilios šventės ar datos išvakarėse itin į dešinę nutolusios jėgos ima pūsti įvairių pavojų ugnį. Paklausius jų, tautos ir nepriklausomybės priešai tik ir tyko švenčių, kad iškrėstų kokią kiaulystę ar sunaikintų Lietuvą. Ir jeigu to dar neatsitiko, matyt, tik todėl, kad mūsų kalendoriuje per maža švenčių. „Raudonieji“ šiokią dieną grąžinti Burokevičių nedrįsta, gal garbės jam per maža būtų… Suprantama, šia tema juokauti reikia su saiku. Lietuvos nepriklausomybei pavojų ir po Kovo 11-osios buvo ir dar gali būti. Nėra abejonės, kad tauta pavojaus akivaizdoje, kaip ir anksčiau, bus vieninga. Bet kodėl, užuot telkus gretas galimai gynybai, vis mušami būgnai ir rodomas karingumas, Mikės melagėlio metodu gąsdinami žmonės? Kad kada nors, ištikus rimtai bėdai, žmonės pavojaus šauksmu nebetikėtų? Štai ir Kovo 11-osios išvakarėse paleista gandų gandelių. Agentūra VBS (Viena boba sake) platina „tikrą“ žinią, kad per nepriklausomybės atkūrimo iškilmingą AT posėdį „raudonieji“ gali nuversti poną Vytautą Landsbergį, kurį ką tik pamalonino patsai japonų imperatorius. Būtent šventės išvakarėse Kaune buvo šturmuota karininkų ramovė. Politizuota minia nešė šūkius, kurių gėdytųsi ir beraščiai. Būtent šventės išvakarėse buvo organizuota …. sustyguota ataka prieš Lietuvos radiją ir televiziją. Badautojai ir jų lobistai nori ekrane matyti, o eteryje girdėti tik vieną „teisingą“ nuomonę. Tokia vienybė ypač reikalinga referendumo išvakarėse. Užvakar per televiziją kalbėjęs Sąjūdžio-3 pirmininkas J. Tumelis, visus pagąsdinęs planuojamo TSRS liaudies deputatų suvažiavimo pasekmėmis, vėlgi reikalavo ne budrumo ir susiklausymo, o rinktis prie Aukščiausiosios Tarybos ir reikalauti kariuomenės išvedimo. Tarsi šių klausimų nesvarsto oficialios institucijos, diplomatai, tarsi gatvinė politika ir būtų tikrasis kelias į Europą. Dalykas paprastesnis: nepagąsdinus pavojais, į mitingą mažai kas skubėtų, nebūtų ką jame ir kalbėti. Ir pagaliau AT apsaugos šefas A. Skučas du kartus per televiziją ir per radiją leido miglas apie galimus perversmus ir kažkokį mistinį asmenį, kuris bent dviem minutėm bandytų užgrobti TV ekraną. Sunku suprasti pono A. Skučo užuominą, kad su legaliu, parlamentiniu „perversmu“ jis nekovotų. Ar tai skatinimas tokį žygį atlikti? Ar tai - spąstų oponentams rengimas? Pagaliau ar yra Europoj nors viena valstybė, kai Parlamento apsaugos vadovas, M. Laurinkaus žodžiais, būdamas tik klerkas, kalba valstybės vadovų lygiu. Visuomenę šiek tiek nuramino teisingi M. Laurinkaus žodžiai per televiziją. Lietuvos demokratinės jėgos pasisako prieš dirbtinį įtampos kurstymą, tautos švenčių naudojimą politinėms spekuliacijoms. Paminėkime antrąsias atkurtos Lietuvos metines be pykčio, įtarumo, žvelgdami ne į praeitį, o į ateitį.


Adrijos klausimas ir italų pietųslavų santykiai.

Pastaromis dienomis telegrafas buvo paskelbęs žinią apie santykių tarp Pietų-slavų ir Italijos nutraukimą. T a žinia pasirodė perankstyva. Santykių nutraukimas dar neįvyko. Bet jie tiek yra įtempti, kad nutraukimas kiekvienu momentu yra galimas. Italijos Pietųslavijos santykiai jau seniai neduoda nurimti pietų Europai. Galima sakyti nuo pat Pietųslavijos įsikūrimo. Visas ginčo kompleksas čia vadinasi Adrijos klausimu, nes dalykas eina apie viešpatavimą Adrijos jūroj ir jos pakraščiuose. Kaip tik iškilo susijungusi Italija, tuojau iškilo ir Adrijos klausimas. Iki didžiojo karo ginčas ėjo su Austrija Vengrija. Tačiau, būdama žymiai silpnesnė už Austriją Vengriją Italija nedaug tegalėjo pasiekti. Adrijos klausimas pastūmėjo Italiją į Austrijos Vengrijos priešų eiles. Austrijai Vengrijai subyrėjus, Adrijos šiaurės pakraščius paveldėjo Pietųslavija ir tokiu būdu dabar ginčas eina tarp šitų valstybių. Atmenam, kai 1919 m. pavasary Orlando ir Salandra demostratyviai apleido Paryžiaus konferenciją, dėl to, kad ten nesutikta Italijai atiduoti Fiume. Matydami vieningą visų kitų frontą prieš save italai vėliau konferencijon sugrįžo ir pasidavė konferencijos sprendimui. Fiume virto laisvu neitraliu uostu ir miestu. D'Anuncijaus žygis 1919 m. rudenį atrodė galutinai įkorporuosiąs Fiure Italijai. Tačiau Pietųslavijai atkirtus Fiume nuo savo užnugario (hinterlando) miesto padėtis pasidarė ne pakenčiama ir d'Anuncio turėjo likviduotis ir 1920 m. rudenį Rapallo sutartimi pietųslavams pavyko išlaikyti pirmykštį Paryžiaus konferencijos Fiume nutarimą. Tiesa, Rapallo sutartis nedavė ramumo Fiume. Rapallo sutartį teko papildyti nauja St. Margherita sutartimi (1922), kuri po ilgoko delsimo 1923 m. italų buvo ratifikuota ir Fiume klausimas nors visai iš politinio horizonto neišnyko, bet nustojo būti aštria deginančia problema. Drauge su Fiume ėjo Zaros klausimas. Tai nedidelis Dalmacijos uostas 30 65 tūkst. gyventojų, kurių didesnė pusė yra italai. Italija Paryžiaus konferencijoj pasiekė to, kad Zara su apylinkėmis teko italams. Tačiau ir čia pasikartojo tas, kas su Fiume. Kai tik pietų slavai atkirto Zarą nuo jos užnugario, miestas ir uostas visiškai apmirė. Italija buvo priversta ieškoti kompromiso. Zara buvo paskelbta laisvu uostu, o apylinkės žemės grįžo Pietųslavijai. Šiandien iš 65 tūkst. gyv. beliko vo 7 tūkst. Fašistams Italijoj paėmus valdžią Adrijos klausimas pradėjo aštrėti. Italijoj pradėjo kilti balsai, kad jau nebe Fiume ar Zara, bet visa Dalmacija privalo priklausyti Italijai. Pradėta kelt ne tik etnografiniai ir ekonominiai, be ir istoriniai motyvai. Mussolini pradėjo Pietųslaviją izoliuoti nuo savo kaimynų. Beveik visi tie kaimynai turi didesnių ar mažesnių pretenziju į Pietųslaviją. Pir miausia vengrai, toliau bulgarai, albanai, graikai - visi jie turi savo sąskaitų su Pietųslavija. Užtat Italijai nesunku buvo čia pavaryti izoliacijos politiką. Įš šiaurės vengrai italams visada padės kare prieš Pietųslavija. O iš pietų Albanija yra visiškas Italijos vasalas ir iš čia italai lengvai ir greit galėtų pulti Pietųslavija, nes Albanija kyliu įsirėžia pietų slavų teritorijon. Italams dar galėtų padėti bulgarai ir net graikai. Kiti laikytųsi neitraliai. O Mažoji Santarvė? Ji jau vos gyva ir Pietųslavija realios pa galbos vargu gali iš jos tikėtis. Tačiau pietųslavams pavyko gaut nors tolimą, bet galingą sąjungininką būtent –Prancūziją. Pietųslavija turi padariusi su Prancūzija karo konvenciją apsigynimui. Vadinasi, puolant italams Pietųslaviją, Prancūzija nebegalėtų palikti neitrali. Šita aplinkybė grasina rimtomis komplikacijomis visai Europai ir tokiu būdu Adrijos klausimas virsta visos Europos taikos problerna. 1925 m Italija padarė vadinamą Nettuno sutartį, kuria buvo suteikta italų mažumai Dalmacijoj įvairios teisės. Pietųslavijoj šita sutartis buvo labai nepopuliari ir vyriausybė ligšiol neišdrįso patiekti jos parlamentui ratifikuoti. Dabar ryžtasi tai padaryti. Tačiau kaip tik pasklido gandas apie tą valdžios nusistatymą, Pietųslavijoj prasidėjo karščiausios demonstracijos pieš Italiją ir Nettunc sutartį. Demonstracijos Pietųslavijoj tuojau iššaukė panašias demonstracijas Italijoj, ypač artimose Pietųslavijos pakraščiuose. Romoj ir Belgrade politinė temperatūra kyla vis aukščiau ir eksplozija gali ateiti visai netikėtai. O ta eksplozija gali sukrėsti ir tuojau įtraukti į karo sūkurį žymią Europos dalį.


Vakar Leopoldvilyje susitiko Kongo respublikos ministras pirmininkas Sirilas Adula ir Katangos atskalūnų vadeiva Čiombė. Susitikimas skirtas Katangos problemai. Susitikimo metu buvo nutarta, kad tolesnės derybos dėl šios problemos vyks už uždarų durų. Komunikate, paskelbtame pasibaigus pirmajam susitikimui, nurodoma, kad susitikimas vyko „nuoširdžiai“. Šiandien derybos bus vedamos toliau. Atsakydamas į žurnalistų klausimus SNO oficialių asmenų surengtame priėmime, Adula pareiškė, kad, jo nuomone, derybos neturi ilgai trukti, nes „visi klausimai aiškūs ir nėra reikalo juos svarstyti kelias dienas“. Tuo pat metu Čiombei artimuose sluoksniuose, priešingai, teigiama, kad derybos galinčios užtrukti.


(Mūsų Londono korespondento). Airiai apie Lietuvą. Lordas  Cushendon ir britų vyriausybės nusistatymas. Rustus spaudos tonas. Lenkų įtaka spaudoje. Mūsų draugų patarimai. Airių žurnalas „The Nation“, leidžiamas Dubline anglų ir senaja airių kalba, įdėjo ilgą straipsnį apie Lietuvą „A Sketch of Lithuanian History“ (žiūr. ,,The Nation“ 24 ir 25 Nr.). Apie lenkus šis airių katalikų žurnalas kalba tokiais žodžiais: ,,Europa yra pratusi vainikuoti lenkus romantiško heroizmo aureole. Galimas daiktas, kad jų istorijoje ir buvo pagrindo tokiai aureolei. Bet šiandien lenkai savo politiškais gabumais (o ar politiškas veikimas neišreiškia pačių žmonių charakterio?) pasirodė žmonėms, kuriems negalima pasitikėti. Žmonėmis, netekusiais honoro ir pasižymėjusiais pasibiaurėtinai žemu charakteriu. 1920 m. spalių m. 7 d. lenkų atstovai pasitiko lietuvius atstovus Suvalkuose ir pripažino Vilniaus miesto ir srities Lietuvos okupaciją. Už dviejų dieną po to, spalių m. 9 d. žemos garbės lenkų generolas Želigovskis puolė ir užėmė Vilnių. Lenkijos vyriausybė griežčiausiai gynėsi, sakydama neturinti nieko bendra su tuo negarbingu coup'u ir už viską vertė atsakomybę ant vietos patriotizmo. Ir žiūrėkit, neprisiima atsakomybės už savo generolo plėšikišką svetimos teritorijos puolimą ir vis tik laiko ir valdo tą teritoriją; verčia kaltę vietos patriotizmui, ir vis pati paskui persekioja tą patriotizmą. Kilnioji Lenkija! Ar dėl to Kosciuška paėmė Dubienką, ar dėl to jis kovojo ties Raclavicais, ar dėl to jis liejo kraują ties Maciejovicais? O galingoji Lenkija! Ar tu jau taip žemai nupuolei ? Ar gi visi tavo senovės laimėjimai, tavo garbė, tavo triumfai ir pergalės sutirpo taip, kad tu jau šitokių priemonių pradėjai griebtis?“ Anot „Daily Telegraph“ diplomatinio korespondento pranešimo (IX-1), Lordas Cushendu, pirmininkaująs britų delegacijai Ženevoje ir pavaduojąs Sir Austen Chamberlainą, esąs parodęs nešališkumą lietuvių lenkų ginčo klausime. Jis teisingai pasmerkiąs bet kokį spaudimą prieš Lietuvą, kuo taip aiškiai pasižymėjo Paryžius ir Varšuva, ir jis griežtai atsisakęs būti šališku. Šitoks lordo Cushenduno nusistatymas atatina sena britų su kitomis tautomis santykiavimo tradicija. Lordas Cushendunas ir Tautų Sąjungos posėdyje negalės užmiršti (ką Chamberlain'as užiniršo), kad vienas žymiausių dabartinio britų ministerių kabineto narių, būtent lordas Balfour'as, Zeligovskio coup'a yra pavadinęs „plėšikišku žygiu“ („the act of brigandage“). Teisybė, sako dipl. kor., Lietuvos nuolatos keliama pretenziją dėl Vilniaus galima skaityti tarptautišku neramumu (nuisance). Bet negalima jos vadinti nusikaltimu (crime). Šitokia, maždaug, „D. Tel.“ nuomone, yra bendra britų oficialinė pažiūra Vilniaus bylos klausimu. Rūstus spaudos tonas Lietuvos adresu, kurs buvo matomas anglų presoje pastaraisiais dviem - trimis mėnesiais, po to, kai Sir Austen Chamberlainʼas pavadino Vilniaus įrašymą mūsų Konstitucijon ,,provokaciniu aktu“, dabar žymiai sušvelnėjo. Vieno - kito dienraščio ir žurnalo kritika šitokio neangliško ir neatatinkančio britų bešališkumo kitų valstybių ginče tradicijoms tono, matyt, rado atgarsį presoje. Prie to, galimas dalykas, paties lordo Cushenduno nusistatymas, paskui anglo prancūzų laivyno agreemento pozicijos nusilpnėjimas taip jau paveikė spaudą. Neseniai pasirodęs „The Times“ redakcijos straipsnis Lietuvos adresu nustebino ne tik mūsu draugus Anglijoje, bet taip jau nepatiko ir indiferentiškai užsilaikantiems mūsų ginče su lenkais anglams. Reikia žinoti, kad to dienraščio užsienių skyriaus redaktorius, išgyvenęs virš 20 metų Petrapily caro laikais, yra senų didžiosios ir nedalomosios Rusijos šalininkų įtakoje: to paties dienraščio diplomatinis korespondentas labai dažnai matomas lenkų atstovybėje Londone. Antras labai nepalankus Lietuvai straipsnis buvo įdėtas konservatorių mėnesiniame žurnale „The English Review“. Jo autorius, lenkų propagandos skyriaus prie jų atstovybės Londone vedėjas p. Harley, visą kaltę už nenusisekusias mūsų derybas su lenkais suverčia Lietuvos vyriausybei, kuri nenorinti atsisakyti nuo Vilniaus ir nesutinkanti pripažinti Ambasadorių Konferencijos nutarimo šventumo ir neliečiamybės. Liberalų dienraštis, „The Daily Express“, neišreikšdamas savo nuomonės, nurodo tik į tai, kad lenkai skaitą provokaciniu, iš prof. Veldemaro pusės, žygiu faktą, kad ant naujų Lietuvos Banko banknotų yra Vilniaus atvaizdas!.. Įtakingas provincijos dienraštis „The Yorkshire Post“ redakcijos straipsny pataria prof. Voldemarui nuraminti Europą, suradus kokį nors modus vivendi, iki Lietuva, susitarusi su Lenkija, galėsianti išrišti, kompromisų keliais, Vilniaus klausimą. Kalbant su anglais, kurie seka Europos reikalus ir žino taip Lietuvos, taip ir Lenkijos nusistatymą mūsų bylojo, tenka girdėti beveik visados vieną ir tą patį: dabar Vilniaus neatgausite, bet jūsų byla yra teisinga; laukite, laukite patogaus momento. Angliškas „wait and see“. Lietuvos teisė prie Vilniaus neginčijama, bet dabartinėje politinėje Europos konjunktūroje sunku ir tikėtis, kad jūs galėtumėt jau šiandien atgauti savo sostinę. Galimas daiktas, kad neatgausite jos ir netolimoje ateityje. Laukite. Neužmirškite Vilniaus, visados nešiokit jo atvadavimo idėją savo širdyse: labiau širdyse, negu ant lūpų. Svarbiausias dalykas šiandien - pašvęskite visas savo jėgas valstybei stiprinti, atidėję į šalį visas partijų rietenas, iki Vilnius bus jūsų. Partijų nesutikimai tiktai silpnina jus ir jūsų padėtį Europoje. Valstybei sustiprėjus, ekonominei gyventojų būklei pakilus, Vilnius pats griš Lietuvai…


Vakar Seime įvykusiame brifinge laikinai einantis prezidento pareigas A.Brazauskas informavo apie vizito į Baltarusiją rezultatus. Kaip teigė pranešėjas, informacija pateikiama kiek pavėluotai, bet laiku tai padaryti sutrukdė liga. O šio vizito rezultatai domina ne tik žurnalistus, bet ir kai kuriuos Seimo narius. A.Brazauskas paaiškino, kad iki šiol su Baltarusija neužmegzti diplomatiniai santykiai. Darbas buvo pradėtas, bet derybos netikėtai nutrūko dar vasario mėnesį. Baltarusijoje A. Brazauskas susitiko su aukščiausio lygio vadovais, tarėsi dėl valstybių sutarčių pasirašymo. Aptarti ir konkretūs tiekimo, mainų reikalai. A.Brazauskas pasakė kalbą Baltarusijos Aukščiausiosios Tarybos posėdyje. Atsakydamas į klausimą, ar ne per ilgai Seime delsiama priimti būtinus įstatymus, laikinai einantis prezidento pareigas A.Brazauskas atsakė, kad iš dabartinio Seimo reikalaujama labai daug. Kai kurie klausimai, kaip pavyzdžiui, Prezidento rinkimų įstatymas ar komisijos dėl prezidento rinkimų sudarymas sukelia didžiulius ginčus. Jis, kaip laikinai einantis prezidento pareigas, prieš pat prezidento rinkimus pateiks ir Seimui, ir visuomenei nuveiktų darbų ataskaitą. Tai bus išsami informacija, įvertinanti valstybės padėtį visose sferose. „Dabar be tokios statistinės informacijos mes vaikštom tarsi užrištom akim”. Kalbėdamas apie privatizacijos problemas, A.Brazauskas paaiškino svarbiausiąjį jos tikslą - aktyvinti gamybos procesą. Jei naujas privatizavimo įstatymas sudarys tam sąlygas, tuomet ir bus galima dirbti bei gyventi geriau. Paklaustas, o kas kaltas dėl to, kad nebuvo užmegzti diplomatiniai santykiai su Baltarusija, A.Brazauskas pasakė, kad dabar neverta ieškoti kaltųjų, bet, žinoma, būta mūsų nenoro. Dabar galima greitai atnaujinti derybas ir skubiai įveikti visus diplomatinius formalumus. Reikėtų sudaryti sutarčių ir su Ukraina. Netrukus, tuoj po Naujųjų metų, bus paskirtas ir naujas pasiuntinys Rusijoje. Paprašytas pakomentuoti opozicijos kreipimąsi nepasirašyti Prezidento įstatymo, A.Brazauskas pasakė, kad gavęs tą kreipimąsi pavėluotai. Ginčo priežastis - ne įstatymas, o komisija dėl prezidento rinkimų. Opozicija laikosi nuomonės, kad prezidento rinkimuose galėtų dirbti ta pati Vyriausioji rinkimų komisija. Tačiau kaip ji gali dirbti, jei nevykdo net Aukščiausiojo Teismo sprendimų? Tokia komisija turėtų būti teisėsaugos pavyzdys visiems, o dabar ji pati nesilaiko priimtų įstatymų.


Kovo 20 d. ties Kalėnų kaimu, Trakų apskr., 4 lenkų kareiviai perėjo demarkacijos liniją mūsų pusėn ir Stenglos upėje pradėjo šaudyti žuvis. Iš viso paleido 10 šūvių. Užėjus mūsų sargybiniam policininkui ir užprotestavus lenkų kareiviai pasitraukė.


Litvinovas daro naujus nusiginklavimo pasiūlymus.

Kovo 23 d. Tautų Sąjungos nusiginklavimo komisijoj tęsiant debatus dėl rusų pasiūlymų, turkų užsienių reikalų ministeris Tewfik Ruchdi Bey pasakė, kad komisija neturinti rusų pasiūlymus nei principialiai priimti, nei atmesti. Geriausia išeitis būtų atidėti rusų projekto priėmimas ir svarstyti jį kartu su progresyvinio nusiginklavimo projektu kitam komisijos posėdy. Olandų atstovas Rutgers pareiškė, kad nesą prasmės diskutuoti toliau rusų pasiūlymai, nes praktiškai jie visvien esą neįvykdomi. Italų atstovas generolas de Marinis pakartotinai pareiškė, kad neatsiekus didesnio tarptautinio teisingumo pasaulio taika negalinti būti patikrinta, net jei rusų pasiūlymai būtų priimti ir įvykdyti. Popiet įvykusiam posėdy Litvinovas pareiškė, kad, matydamas, jog jo pasiūlymai visiškai panaikinti apsiginklavimą bus atmesti, jis patieksiąs naują projektą, kurio tikslas bus siekti nevisiško nusiginklavimo. Komisijos pirmininkas olandų atstovas Loudonas į tai atsakė, kad naujas projektas šioj sesijoj jau nebegalės būti apsvarstytas. Loudonas patiekė komisijai redakcinio komisijos biuro sudarytą rezoliucijos projektą, kuriuo rusų pasiūlymai negalį būti priimti komisijos darbų pagrindan. Rusų pasiūlymai turi būti pasiųsti vyriausybėms ištirti, ar iš to projekto negalėtų būti paimti naudingi elementai antruoju skaitymu svarstant progresyvinio nusiginklavimo projektą. Be to, rezoliucija pirmininkui pavedama sušaukti kita komisijos sesija ne vėliau, kaip š. m. liepos ar rugpiūčio mėn. Vokiečių atstovas grovas Bernstorffas patiekė kitą rezoliuciją, kuria Tautų Sąjungos taryba kviečiama sušaukti nusiginklavimo konferenciją dar šių metų pabaigoj, tuoj po Tautų Sąjungos sesijos. Komisijai patiektos rezoliucijos bus balsuojamos kovo 24 d. posėdy.


HAVANA, III. 3. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūra Prensa latina iš Santjago (Čilė), vakar ten pasibaigė paruošiamasis pasitarimas Lotynų Amerikos profsąjunginės konferencijos sušaukimo klausimais. Konferencijos tikslas – suvienyti Lotynų Amerikos šalių darbo žmonių organizacijas. Penkių šalių – Brazilijos, Kubos, Ekvadoro, Urugvajaus ir Čilės – profsąjungų atstovai nutarė nuo šių metų rugpiūčio 31 d. iki rugsėjo 2 d. Santjage sušaukti visos Lotynų Amerikos profsąjungų konferenciją. Joje bus apsvarstyti tokie klausimai, kaip Lotynų Amerikos darbo žmonių padėties, jų kovos už gyvenimo ir darbo sąlygų pagerinimą, už socialinį aprūpinimą ir profsąjungų laisvės perspektyvos. Į konferencijos dienotvarkę įtraukti klausimai, susiję su vieningojo fronto sudarymu. Šio fronto uždavinys bus kovoti už socialinį ir ekonominį išsivadavimą, už demokratines teises, už nepriklausomybę ir suverenumą, už Kubos revoliuciją. Vienas pagrindinių konferencijos dienotvarkės punktų bus: siekti, kad Lotynų Amerikos darbo žmonės susivienytų kovai už bendrus interesus.


„Už konstitucines laisves kovojančių piliečių komitetas” paskelbė pareiškimą spaudai. Jis protestuoja prieš naujas JAV vyriausybės represijas prieš Amerikos Komunistų partiją. Birželio 1 d. JAV teisingumo ministras Robertas Kenedis pranešė spaudos atstovams dešimties amerikiečių vardus, pareikšdamas, kad davęs nurodymą ardomosios veiklos kontrolės valdybai laikyti juos komunistais ir įsakyti jiems užsiregistruoti pagal reakcinį Makareno įstatymą. Šie teisingumo ministro veiksmai, nurodoma „Už konstitucines laisves kovojančių piliečių komiteto” pareiškime, yra žiaurus smūgis tiems, kurie pakėlė pastaraisiais mėnesiais savo balsą prieš Makareno įstatymą. Savo veiksmais JAV vyriausybė atvėrė duris kraštutinių dešiniųjų jėgų, „Džono Berčo draugijos” ir Džo Makarčio palikuonių kongrese įtakai. Baigdami pareiškimo autoriai tikisi, kad Amerikos piliečiai pasmerks šį naują mėginimą panaudoti Makareno įstatymą, ir ragina visus niujorkiečius dalyvauti birželio 7 d. numatomame mitinge Manhetene ir protestuoti prieš ši naują smūgį konstitucijai. „Už konstitucines laisves kovojančių piliečių komitetas” paskelbė pareiškimą spaudai. Jis protestuoja prieš naujas JAV vyriausybės represijas prieš Amerikos Komunistų partiją. Birželio 1 d. JAV teisingumo ministras Robertas Kenedis pranešė spaudos atstovams dešimties amerikiečių vardus, pareikšdamas, kad davęs nurodymą ardomosios veiklos kontrolės valdybai laikyti juos komunistais ir įsakyti jiems užsiregistruoti pagal reakcinį Makareno įstatymą. Šie teisingumo ministro veiksmai, nurodoma „Už konstitucines laisves kovojančių piliečių komiteto” pareiškime, yra žiaurus smūgis tiems, kurie pakėlė pastaraisiais mėnesiais savo balsą prieš Makareno įstatymą. Savo veiksmais JAV vyriausybė atvėrė duris kraštutinių dešiniųjų jėgų, „Džono Berčo draugijos” ir Džo Makarčio palikuonių kongrese įtakai. Baigdami pareiškimo autoriai tikisi, kad Amerikos piliečiai pasmerks šį naują mėginimą panaudoti Makareno įstatymą, ir ragina visus niujorkiečius dalyvauti birželio 7 d. numatomame mitinge Manhetene ir protestuoti prieš ši naują smūgį konstitucijai.


Geriausias mokslas yra tas, kuris moko ginti tėvynę

Prieš 16 valandą į Vilniaus miesto Karinio komisariato karinio paruošimo namus renkasi žvalūs vyrukai. Tai miesto fabrikų ir įstaigų jauni darbininkai ir tarnautojai. Parengimo aikštėje jie stoja greta viens kito ir, sudarydami skyrius ir būrius, su ginklais ant peties, laukia. 16 valandą pasigirsta skardžios komandos ir tvirti žingsniai. Būriai išsiskirsto plačioje aikštėje. Vienas būrys, štai, mokosi durtuvų kautynių, kitas — šaudyti, trečias — kariškai žygiuoti. Jų artimiausi betarpiški viršininkai ir instruktoriai — tai jų vyresnieji draugai darbininkai ir tarnautojai, atsargos seržantai ir viršilos, kurie neseniai baigė specialius kursus ir dabar padeda karinio komisariato karininkams. Štai, skyrininkas Česlevičius Liudas — Alaus daryklos „Tauras“ darbininkas — turi dešimties vyrukų skyrių. — Mano skyrius geras ir drausmingas, — sako jis — bet dar daug reikia šlifuoti. Matote štai, veiksmai dar nevisai švarūs ir dar dažnai rikiuotėje prasiveržia pilietiški įpročiai ir kiti nesklandumai. Buržuazinėj kariuomenėj drausmę kariams „pumpuodavo“ paguldę kniūbsčius ant aikštės. Viršininko mes nekęsdavome ir bijodavome. Raudonojoj Armijoj karinė drausmė paremta visai kitais pagrindais. Čia susiklausymas ir drausmė išplaukia iš Tėvynės meilės ir sąmoningumo. Čia vadai ir kovotojai yra darbininkų ir valstiečių vaikai. Užtat Raudonojoj Armijoj valdiniai savo viršininko valiai nuoširdžiai pasiduoda, juo pasitiki jį gerbia ir myli. Skyrius sustojo trumpai pertraukai. Vyrukai braukia šlapias kaktas. Nežinia, ar kovo saulutė, ar skyrininkas juos taip įšildė. Vyrai skuba traukti papirosus, nes nežinia, kada skyrininkas vėl sukomanduos: — Ramiai! Šiame būryje Jakšas Vytautas — Dailiųjų amatų mokyklos mokinys, Vytenis Jonas — tarnautojas, Genys Vladas — teatro darbininkas, Driukas Kazys — darbininkas. Tai linksmų draugų susimetusi grupelė. Mes įsišnekame. — Kai mes čia atvykome, — juokauja jie, — mums paaiškėjo, kad mūsų nemokėta ne tik vaikščioti, bet ir stovėti kaip reikiant, o ką bekalbėti apie kitą karinį meną, mušti vokieti fašistą. Ateis laikas — hitlerininkai dar pajus ant savo kuprų mūsų mokslo vaisius. Apmokymo kursas neilgas, užtat kasdieną mokslas atneša vis naujų ir naujų žinių. Vyrai dabar giriasi, kad šautuvą, automatą ir granatą net vidury nakties išardytų ir sudėtų. Klasėje vyrai nepraleidžia pro ausis nei vieno lektoriaus žodžio. Čia visi žino, kad geriausias mokslas yra tas, kuris moko ginti tėvynę. Išdidžiai koja į koją grįžta būrys paskui būrį iš aikštės. Apmokymo punkto viršininkas vyr. leit. Berezinas, linksmas, visų mylimas, kelis kartus sužeistas „fronto vilkas“ seka kiekvieną judesį ir menkiausią klaidą, tuojau griežtai pataiso. — Viens, du, trys! Aukščiau galvą. — Pirmyn krūtinę! Po valandėlės būriai sėdi jau klasėse.


Turkų laikraščiai spausdinami lotynų raidėmis.

Nuo gruodžio 1 d. visi turkų laikraščiai ištisai išeina lotynų abėcėle. Nuo lotynų abėcėlės įvedimo lig šiol laikraščiuose naujai priimta abėcėle buvo spausdinamos tik kelios skiltys. (Elta).


(Dėl tariamų žydų pogromų Lietuvoje) Buvo laikai, kada mes pasibaisėdami skaitydavome apie įvairius krikščionių persekiojimus kai kuriuose Azijos kraštuose. Mes piktindavomės, radę laikraščiuose aprašytas turkų surengtas krikščionių skerdynes. Blogą įspūdį mums sudarydavo spaudos paduotos žinios, kad vienoje ar kitoje plačios Rusijos vietoje sukurstyta minia sumušdavo žydus. Dar blogesnis susidaro įspūdis, kada tenka paskaityti apie žydų pogromus Lenkijoj. Bet mes niekada netikėjome, kad kada nors užsienių spaudoj galėtų būti žinių apie žydų pogromus Lietuvoje, nes mūsų kašte ne tik kad nėra atsitiko nė vieno žydų pogromo, - pas mus ir antisemitizmo visai nėra. Paskutiniuoju laiku užsieniuose uoliai skleidžiamos baisiausios žinios apie žydų persekiojimą Lietuvoje mums tegali būti vienas įrodymas, kaip kartais visai nebūti dalykai yra išpučiami, kaip tušti prasmanymai melo pagalba gali sudaryti apie bet kurį kraštą šlykščiausią vaizdą. Štai kokiais „perlais“ apie Lietuvą paskutiniuoju laiku maitinama užsienių spauda. Didžiausias Londono žydų laikraštis „Die Cajt“ 13-tą rugsėjo apie žydų persekiojimus Lietuvoje taip rašė: „Dabar iš Rygos pranešama, kad ir Šiauliuose buvo žydų pogromas. Išeinant žydams iš sinagogos, juos užpuolė minia ir brutališkai sumušė. Apie 28 asmens yra sužeisti, o 12 sunkiai sužeistų nuvežta ligoninėn. Po sumušimo chuliganai, daužydami langus, leidosi į žydų namus. Žydų gyventojai gyvena didžiausioje panikoje“. Tas pats laikraštis toliau rašo: „Per Berlyna pranešamos smulkmenos apie pogromą Ukmergėje. Pogromą suorganizavo Lietuvos fašistų organizacija „Geležinis Vilkas“. Per ištisą naktį mušė ir plėšė žydus. Pogromui vadovavo pulkininkas Grigaliūnas Glovackis. Nakties tamsumoje žydai buvo velkami iš savo namų ir mušami, neatsižvelgiant nei amžiaus, nei lyties. Sužeistųjų skaičius siekia 60 asmenų. Chuliganai pamaldų metu įsiveržė į sinagogą, išvijo besimeldžiančius žydus ir žibalu apipylę uždegė „torą“. Toliau pranešama, kad policija nė vieno pogromo dalyvio nesulaikiusi, nors jie visi yra žinomi“. Lenkiškuose laikraščiuose rašoma, kad Vilkaviškyj chuliganai išpešę rabino barzdą, išniekinę jo vienturtę dukterį ir atėmę iš jo 50.000 litų. Varšuvos radio vakar pranešė „žinią“, kad Linkinėnuose, Utenos apskrityj, palei demarkliniją užvakar buvo nužudyta 16 žydų gyventojų ir visa jų daugybė sužeista. Žiniomis apie žydų „pogromus“ Lietuvoje paskutinėmis dienomis marguluoja ne tik lenkiška ir žydiška užsienių spauda. Jų pasitaiko ir kitų tautų laikraščiuose. Pavyzdžiui, „Rygos Socialdeniokrats“ pasibaisėdamas aprašinėja „pogroma“ Vilkaviškyj. Ką dėl tokios per užsienio spaudą šlykščios kampanijos prieš Lietuvą galima pasakyti? Galima tik konstatuoti faktą, kad nei Ukmergėj, nei Šiauliuose, nei kituose Lietuvos miestuose ir miesteliuose jokio žydų pogromo nėra buvę. Tiesa, Vilkaviškyj ne per seniai trys pasigėrę chuliganai apdaužė kelioliką ramių piliečių, bet nuo jų kliuvo ne vieniems žydams, – nuo ju teko ir krikščionims. Tie trys chuliganai, deja, buvę valstybės ar savivaldybės tarnautojai, tuojau buvo suimti, išmesti iš tarnybos ir pasodinti kalėjiman, kur jų laukia pelnyta bausmė. Tai nebuvo pogromas, tai buvo tik vietinio chuliganizmo pasireiškimas. Nenukentėjo nei Vilkaviškio rabino barzda, nei jo vienturtė duktė, kuri jau dveji metai kaip ilsisi amžinatvėje, nenukentėjo nei jo pinigai. Dėl Linkmenų tenka pasakyti, kad rugsėjo 17 d. žydai turi savo gedulio dieną (Com - gedalija), kurią jie lanko savo kapus. Linkmenuose palei demarkliniją Lietuvos pusėj yra žydų kapai, į kuriuos minėtą dieną ateina daug žydų ir iš anapus demarklinijos. Bet paskutiniuoju laiku pasirodė, kad iš anapus atvyksta daug žydų iš visos Lenkijos, kurie kapų aplankymo reikalu prisidengę, nori susieiti su mūsų pusei gyvenančiais žydais toli gražu ne dėl tikybinių reikalų. Atsižvelgdama į tai mūsų administracija šiemet anos pusės žydų per demarkliniją neleido. Bet dėl tos priežasties neįvyko nė mažiausio incidento. Susirinkę žydai ramiausiai patys išsiskirstė. Žodžiu, nėra mažiausio pagrindo rašyti apie kažin kokius žydų persekiojimus Lietuvoje. Bet visgi rašoma. Tiesa, žinios paduodamos ne iš Kauno, bet iš Berlyno arba Rygos ir Varšuvos. Kaip galima rašyti apie žydų persekiojimus ir net pogromus Lietuvoje, jei net paprasto antisemitizmo čia sunku rasti? Mūsų liaudis, mūsų kaimiečiai per ištisus šimtmečius su žydais prekiauja, vieni prie kitų taip yra pripratę, kad vieni kitiems jokios neapykantos nerodo, nors kartais kai kur gali dėl pačios prekybos ir nesusipratimų kilti. Tikrieji Lietuvos inteligentai, kilę iš tų pačių kaimiečių, taip pat niekad neskelbė antisemitizmo idėjų. Priešingai, jie skelbė ir skelbia tikrą toleranciją, žydų neatstumia. Dar besiruošiant nepriklausomą Lietuvą atstatyti jau buvo pareikšta, kad lietuviai nemano tautinių mažumų skriausti. P. Antanas Smetona, būdamas Lietuvos Tarybos pirmininku, 1917 m. lapkričio mėn. 13 d. vokiečiu politikų susirinkime Berlyne kalbėdamas apie nepriklausomos Lietuvos atstatymą aiškiai yra pasakęs: ,,Lietuviai, kurie patys yra iškentėję daug persekiojimų ir priespaudos, nenori spausti tautinių mažumų, kurių naujojoj Lietuvoj bus, bet jie laiduoja jomis lygias teises; tai ypač svarbu yra žydams“. Su čia pacituotu mūsų Tautos Vado nusistatymu sutinka visi tikrieji Lietuvos inteligentai, išmintingieji politikai, ypač tautininkai. Lankydamas įvairias mūsų Respublikos vietas, p. Prezidentas niekur neišskyrė nei žydų, nei kitų Lietuvos kitataučių. Visur jis buvo iškilmingai sutiktas ir priimtas. Ir dabar mūsų valstybėje viešpatauja pilna tvarka yra piliečių apsaugos organai, kurie niekuomet neleis, kad vieni piliečiai būtų kurstomi prieš kitus, kad iš to kiltų nesusipratimai ir netvarka. Reikia neužmiršti, kad ir žydai yra žmonės su visomis žmogiškomis silpnybėmis. Jie patys kai kur į paprastas peštynes įsimaišo, ar net jas kartais išprovokuoja. Jei tokiose peštynėse kartais tenka nukentėti ir žydų tautybės piliečiams, tai tuo niekas negali stebėtis. Šiaipjau Lietuvoje visiems piliečiams yra laiduotos lygios teisės, kurias valstybė saugoja. Todėl visos užsieniuose skleidžiamos pramanytos žinios apie Lietuvą ir jos dabartinę tvarką yra tik sąmoningų mūsų tautos ir valstybės priešų darbas. Tik jiems vieniems yra naudinga Lietuvą be jokios kaltės pasaulio akyse pažeminti.


Pirmomis dienomis, kai mūsų komjaunuoliai sužinojo apie partijos ir vyriausybės Kreipimąsi į jaunimą su raginimu važiuoti į Rytų ir Tolimosios Siaurės statybas, mane apipylė klausimais. Komjaunuoliai domėjosi viskuo: kada reikės važiuoti, kokios darbo sąlygos. O aš ir pats nedaug ką žinojau. Bet štai mums pranešė, kad Lietuvos komjaunuoliai statys stambų šalyje Pavlodaro aliuminio kombinatą. Ir tuojau pat vienas po kito komitetas ėmė gauti pareiškimus. Mūsų vaikinai geri, dirba sąžiningai. Rajono komisija patenkino beveik visų norą. Važiuojame ir mes su Mečislovu Daškevičiumi. Mūsų specialybė labai reikalinga - mes elektrikai. Laikraščiuose skaitėme, kad kombinate bus statoma galinga elektrinė, ir tikriausia mums, elektrikams, darbo ten atsiras daug. Padirbėsime atsidėję. O kai baigsime statybos darbus, liksime dirbti savo rankomis statytoje elektrinėje. Šiomis dienomis aš ir Daškevičius gavome komjaunimo kelialapius. Dabar visos mūsų mintys ir visi norai jau tenai – statyboje. Kad taip greičiau į kelionę! Algirdas Sinkevičius Vilniaus miesto gatvių apšvietimo kontoros pirminės komjaunimo organizacijos sekretorius


Auga Didžiosios Britanijos Kompartijos gretos

Nuo 1961 metų birželio pradžios Didžiosios Britanijos Komunistų partijos narių skaičius padidėjo 3.405 žmonėmis ir dabar sudaro 32.492 žmones, sakoma Kompartijos politinio komiteto paskelbtame pareiškime. Per tą patį laiką Anglijos komjaunimas padidino savo gretas 1.187 žmonėmis ir dabar jis turi 4.019 narių.


Rusija priešinasi Vakarų intervencijai į Kosovą

NATO laukia tik Jungtinių Tautų sprendimo leisti įsikišti į Kosovo krizę, vakar Jugoslavijos spaudai pareiškė NATO generalinis sekretorius Javieras Solana. Padėtis Kosove, anot jo, yra labai rimta. Čia šiurkščiai pažeidžiamos pagrindinės žmogaus teises. Serbijos saugumo pajėgos prieš neteisėtas ginkluotas albanų grupuotes naudoja neadekvačią karinę jėgą. Solana įspėjo, kad smurto eskalavimas gali sukelti gaisrą visuose Balkanuose ir pavojų tarptautinei taikai. Todėl NATO neatmeta ir atviros karinės intervencijos galimybes. JAV prezidentas Billas Clintonas prireikus yra pasirengęs derėtis su Borisu Jelcinu, kad laimėtų Rusijos pritarimą griežtesnėms priemonėms prieš Serbiją. JAV nori jų imtis, kad užkirstų kelią susidorojimui su Kosovo albanais. Amerikiečiai ir britai jau kitą savaitę gali prašyti JT Saugumo Tarybos sankcionuoti jėgos panaudojimą prieš serbų policiją ir kariuomenę, pranešė diplomatiniai atstovai. Antradienį Bonoje Rusijos prezidentas pažadėjo pasinaudoti savo įtaka Jugoslavijos prezidentui Slobodanui Miloševičiui, kad būtų padarytas galas smurtui Kosove, tačiau liko griežtai priešiškas bet kokiai karinei Vakarų intervencijai. Jelcinas sakė mėginsiąs asmeniškai susitikti su Miloševičiumi. Rusijos prezidentas leido suprasti teikiąs pirmenybę draugiškai diplomatijai, o ne kariniams grasinimams ar ekonominėms sankcijoms. Šiandien ir rytoj Briuselyje susitinka NATO gynybos ministrai. Jie ketina nurodyti NATO karo vadams parengti tiesioginės intervencijos į Kosovą planus. Gali būti pasiūlyta paskelbti tokią skrydžių draudimo zoną, kokia buvo įsteigta per karą Bosnijoje, arba išplėsti 750 JT taikdarių pajėgas kaimyninėje Makedonijoje. Beveik pusė šios kariuomenės yra amerikiečiai. Serbų sąjungininkė Rusija priešinasi NATO kariuomenės dalyvavimui šiame regione, tačiau yra pareiškusi, kad gali pritarti griežtesniam JT dalyvavimui. Reikia, kad tam pritartų 15 narių JT Saugumo Taryba. Būgštaujama, kad Rusija gali vetuoti tokį sprendimą. Anksčiau Rusijos užsienio reikalų ministras Jevgenijus Primakovas yra blokavęs griežtesnes ST priemones, susijusias su Kosovu, ir kitus sprendimus, pavyzdžiui, dėl Irako. Vakar Kosovo problemą aptarė ir Paryžiuje susirinkę tarptautinės kontaktinės grupės nariai. Nesiliaujant smurtui iš Kosovo į kaimynines šalis bėga tūkstančiai albanų. JT duomenimis, iš Kosovo į Albaniją pabėgo apie 7 500 žmonių, dar 6 tūkst. į Juodkalniją. JT pradėjo tiekti į Kosovą ir Albaniją maisto produktus. Į Albaniją pabėgusiems žmonėms numatoma pristatyti 500 tonų maisto. Tiek maisto užtektų mėnesiui 35 tūkst. žmonių. Netrukus pagalbos sunkvežimiai pajudės iš Italijos.


„Golos Rosiji” pranešimu, apie du šimtai Tadžikistano gyventojų žuvo, mėgindami persikelti per Amudarjos upę į kaimyninį Afganistaną. Pasak JTO atstovo, šiuo metu Afganistane yra daugiau kaip 100 tūkstančių pabėgėlių tadžikų. NVS jungtinių ginkluotųjų pajėgų vado pavaduotojas generolas B.Pjenkovas pasisakė už tai, kad į ginkluoto konflikto apimtą Tadžikistaną būtų kuo greičiau įvestos Sandraugos pajėgos taikai palaikyti. Generolo žodžiais, pajėgas sudarytų Kazachstano, Kyrgyzstano, Rusijos ir Uzbekistano kariškiai.


VARŠUVA, kovo 15 d. (TASS). Šiandien į Varšuvą dalyvauti Lenkijos Jungtinės darbininkų partijos Centro komiteto pirmojo sekretoriaus draugo Boleslavo Bieruto laidotuvėse atvyko Tarybų Sąjungos vyriausybinės delegacijos vadovas, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo narys, TSKP Centro Komiteto Pirmasis sekretorius N. S. Chruščiovas. Tarybų Sąjungos–Lenkijos pasienyje N. S. Chruščiovą pasitiko ir iki Varšuvos lydėjo LJDP CK politinio biuro nariai Z. Novakas, E. Ochabas ir TSRS ambasadorius Lenkijoje P. K. Ponomarenko. Svarbiausioje Varšuvos stotyje N. S. Chrusčiovą pasitiko LJDP CK politinio biuro nariai A. Zavadskis, J. Cirankevičius, K. Rokosovskis, G. Mincas, F. Južviakas, F. Mazuras, V. Dvorakovskis, R. Zambrovskis, LJDP CK sekretoriai V. Matvinas, J. Moravskis, vyriausybės nariai, o taip pat vakar į Varšuvą atvykę tarybinės vyriausybinės delegacijos nariai M. A. Jasnovas, N. T. Kalčenko, V. I. Kozlovas, J. Paleckis, I. S. Konevas, N. 1. Bobrovnikovas, V. L. Vasilevskaja.


Agentūros Junaited pres interneišnl korespondentas praneša iš Vašingtono: Kaip pranešė nacionalinė aeronautikos ir kosminės erdvės tyrinėjimo valdyba, kosmonauto Volterilo Širos, kuris turi apsisukti aplink Žemę šešis kartus, skridimas atidėtas mažiausia penkioms dienoms dėl sutrikimo „Atlaso” raketoj


Berlyno dešiniųjų partijų sferose eina kalbos apie galimą vokiečių užsienių reikalų ministerio Štrezemano atsistatydinimą. Mat, Štrezemanas yra Locarno politikos šalininkas, t. y. susitarimo su prancūzais. Štrezemanas, ieškodamas susiartinimo su vakarais, tikėjosi atsiekti didelių laimėjimų, pirmiausia, greitesnio Pareinio sričių evakuavimo, kas turėjo įrodyti jo politikos teisingumą. Tačiau štai jau kiek laiko Štrezemano pastangos neduoda jokių vaisių. Paskutinieji pasikalbėjimai Paryžiuj su Poincaré taip pat reikalo nepastūmėjo pirmyn. Dalyvaująs dabar T. S-gos posėdžiuose kancleris Miuleris taip pat veda derybas dėl evakuacijos pagreitinimo. Ir jei iš prancūzų pusės nebus duota aiškių teigiamų pasižadėjimų, tai Miulerio kabinetas pergyvens vidaus krizį. Štrezemano atsistatydinimas tada yra beveik tikras dalykas. Štrezemano politikos nepasisekimas gerokai nudžiugintų vokiečių nacionalistus, kurie visą laiką buvo jai priešingi. Bet jei Štrezemanas ir paiktų, tai vis tiek tada galima laukti didesnio Vokietijos pakrypimo į Sovietų Rusiją, ieškant paramos prieš vakarus. Vėl prasidėtų tradicinis Vokietijos balansavimas tarp rytų ir vakarų.


Paruošiamosios nusiginklavimo komisijos sesijai pasibaigus

Pereitą šeštadienį pasibaigė penktoji sesija Tautų Sąjungos paruošiamos nusiginklavimo komisijos. Sesija tęsėsi tik vieną savaitę. Rusų delegatas Litvinovas savo kalboj nurodė, kad Tautų Sąjunga yra padariusi jau 120 įvairių konferencijų bei posėdžių nusiginklavimo reikalu, bet lig šiol nė kiek nepažengta pirmyn. Ir iš tikro, jeigu kur, tai labiausia nusiginklavimo klausimu Tautų Sąjunga parodė visišką savo bejėgiškumą. Nusiginklavimo klausimo istorija yra labai liūdna. Vilsonas savo garsiuose 14 punktuose, kuriuos santarvė buvo pasiėmusi, kaipo savo taikos programą, ketvirtam punkte sako, kad visos valstybės turi visiškai nusiginkluoti ir palikti tiktai tiek ginkluotų pajėgų, kiek jų būtinai reikalinga vidaus tvarkai išlaikyti. Tačiau karą laimėjusi santarvė tuojau pakeitė liniją. Tiesa, Versalio traktato VIII daly, kur kalbama apie Vokietijos nusiginklavimą, santarvė pasižada vėliau irgi nusiginkluoti. Bet T. Sąjungos pakte VIII straipsny sakoma, kad ginklavimąsi, esą, reikia sumažinti ligi minimumo, koks yra reikalingas tautos saugumui ir tarptautinėms obligacijoms atlikti. Šitas nuostatas visiškai panaikino Vilsono 4 punktą ir grąžino senąjį ginklavimąsi, nes juk ir seniau kiekviena valstybė ginklavosi tik tiek, kiek to reikalavo jos tarptautinis saugumas“. Tačiau Tautų Sąjunga nesiliovė kėlusi nusiginklavimo problemos. Jau seniai buvo nutarta sušaukti visuotiną nusiginklavimo konferenciją. Konferencijai paruošti medžiagą buvo sudaryta paruošiamoji komisija. Ji išskyrė iš savo tarpo pakomisiją saugumo klausimui ištirti, nes nusiginklavimo klausimas daugiausia užkliūdavo už saugumo klausimo. Prancūzai ir su jais daug kitų valstybių sako: „Gerai, mes nusiginkluosim, bet kas mums patikrins saugumą“. Nuginkluotos valstybės, kaip Vokietija, Prancūzijos tezei priešpastatė savo tezę: „Visi nusiginkluokim ir tuo pačiu saugumas bus patikrintas“. Tačiau kadangi nuginkluotų valstybių yra labai nedaug (Vokietija, Austrija Vengrija ir Bulgarija), tai vokiečių tezė pasisekimo turėti negalėjo. Paruošiamoji nusiginklavimo komisija dabar buvo susirinkusi jau penktą kartą ir vis tiek jos darbai nėra nė kiek pažengę pirmyn. Kaip žinoma, komisijos darbuose nuo gruodžio mėnesio dalyvauja ir Sovietų Rusija. Dabar buvo pakviesta dar Turkija. Rusija gruodžio mėnesio posėdžiose buvo iškėlusi savo visuotino nusiginklavimo projektą. Dabar tas projektas liko apsvarstytas. Rusų projektas yra toks. Visos valstybės visiškai nusiginkluoja, palikdamos tik policiją vidaus tvarkai palaikyti. Nusiginklavimas įvykdomas per ketverius metus. Pirmais metais paleidžiama pusė visos aktingos kariuomenės, panaikinami štabai, uždaromos karo mokyklos, sunaikinami mobilizacijos planai, visi ginklai, sprogstamoji ir kita karo medžiaga. Trejais metais likviduojamas visas asmeninis karo tarnybos sąstatas, karo laivai paverčiami jei galima, prekybos laivais, jei ne – tai sunaikinami. Jūrų saugumui visos jūros padalinamos į 16 rajonų, kuriuos saugoja pajūrio valstybės. Jūrų saugumui vartojami laivai nedidesni, kaip 2000 tonų ir apginkluoti nedaugiau kaip dviem armotomis 50 milimetrų kalibro. Paraleliai panaikinamas ir karo oro laivynas. Nusiginklavimui prižiūrėti sudaroma tarptautinė nusiginklavimo kontrolės komisija, kurion įeina visų valstybių atstovai. Komisija turi visose valstybėse savo atstovybes ir ekspertus, kurie prižiūri nusiginklavimą. Be to, yra dar vietinės kontrolės komisijos. Šitam rusų sumanymui pritarė iš esmės tiktai vokiečiai ir turkai. Visi kiti jį atmetė, kaipo nerealų. Vieniems rusų projektas eina pertoli, nes, esą visiškai nusiginkluoti nėsą galimybės. Kol kas esą galima kalbėti tiktai apie ginklavimosi sumažinimą. Visiškas nusiginklavimas esąs tik tolimos ateities dalykas. Kiti rado, kad rusų projektas esąs nesutaikomas su T. Sąjungos paktu, str. 8 ir 16, kurių pirmas kalba tik apie ginklavimosi sumažinimą, o antras reikalauja iš T. Sąjungos narių tam tikros pajėgos sankcijoms vykdyti. Labai griežtai kritikavo rusų projektą anglų atstovas Cushendun, belgas ir Amerikos Jungtinių Valst. atstovas Gibson. Visi jie įrodinėjo, kad rusai tyčia stato nerealius, demagogiškus sumanymus propagandos tikslais. Be vokiečių ir turkų tik kai kurios mažos Amerikos valstybės, kaip Urugvajus, rado rusų programą svarstytina. Tačiau per naktį rusai paruošė jau naują, dalino nusiginklavimo projektą. Sulig tuo projektu, valstybės paskirtomos į keturias grupes. Pirmoji –valstybės su daugiau kaip 200 tūkst. kariuomenės, antroji –  su daugiau kaip 40 tūkst. ir trečioji – visos kitos. Atskirą grupę sudaro nuginkluotos valstybės. Pirmoji grupė nusiginkluoja per pusę, antroji – vienu trečdaliu, trečioji – ketvirtadaliu. O ketvirtajai grupei kontingentą nustato nusiginklavimo konferencija. Šitas naujas rusų projektas visiškai nebuvo svarstytas dėl to, kad jis nebuvo iš anksto dienotvarkėj ir jį būsią galima svarstyti tik sekamą sesiją. Taigi, jei ne rusai, tai komisija visiškai nebūtų turėjusi ką veikti. Reikia nepamiršti, kad komisija dirba jau nuo 1925 m. ir ligišol dar neturi priėmusi jokių sumanymų. Tuo tarpu pereitų metų T. Sąjungos plenumas buvo nutaręs, kad 928 m. visi paruošiamieji darbai būtų užbaigti ir būtų sušaukta visuotina nusiginklavimo konferencija. Savaitę paposėdžiavusi komisija išsiskirstė net nenustačiusi sekančiai sesijai termino. Spėjama, kad šiemet vargu bau galėsianti įvykti nauja sesija. Labai karčios kritikos žodį pasakė vokiečių atstovas ir Vokietijos vardu žadėjo visą dalyką iškelti šių metų Tautų Sąjungos plenume. Tačiau sunku tikėti, kad vokiečiai galėtų čia ką nors pakeisti.


Kinijoje sudarytas mokslinės veiklos planavimo komitetas

PEKINAS, kovo 15 d. (TASS). Kaip praneša agentūra Sinchua, KLR Valstybės taryba nutarė sudaryti mokslinės veiklos planavimo komitetą. Komitetas parengs 12 metų programą tyrimams gamtos ir socialinių mokslų srityje.


Z. JUKNEVIČIUS: „NEGALIMA APSIGINTI NUO TO, NUO KO NEGALIMA APSIGINTI…“

Debatai dėl darbotvarkės dar kartą priminė artėjančius rinkimus. Deputatas A. Račas siūlė nedelsiant padidinti baudas už šmeižtą spaudoje. Deputatas P. Varanauskas priekaištavo, kad laikinai pristabdyta TV „Fakto” laida. Buvo nedrąsiai priminta, kad vis nelieka laiko išklausyti B. Gajausko vadovaujamos komisijos ataskaitą. Tačiau nugalėjęs atkaklumas, ir pačioje pradžioje deputatams teko vardiniu būdu balsuoti dėl savo kolegų K. Prunskienės ir V. Beriozovo mandatų patikrinimo - toks buvo Jungtinės Sąjūdžio frakcijos reikalavimas. Deputatas R. Ozolas replikavo: „Visų rūšių saugumo agentai yra moraliniai puvėsiai. Nepateisinamos nei kairės, nei dešinės pusės pastangos juos slėpti (…) V. Beriozovo ir K. Prunskienės teisminiai procesai beveik neišlaiko kritikos, primena politinį dorojimąsi”. Deputatas pareiškė nedalyvausiąs balsavime. Deputatas J. Tamulis samprotavo: „Norėdami išrauti vieno blogio šaknis, patys naudojamės tais pačiais metodais”. Nei V. Čepaitis, nei kiti trys deputatai teismo proceso metu neturėjo teisių į gynybą. Kolegoms prieštaravo deputatas Z. Juknevičius. Jis teigė, kad „negalima apsiginti nuo to, nuo ko negalima apsiginti… ” Ką čia bepridursi. Taigi už deputato V. Beriozovo mandato patikrinimą balsavo 49 deputatai, susilaikė 10. Už deputatės K. Prunskienės mandato patikrinimą - 52, prieš - 1, susilaikė - 6 deputatai. Daugelio sėdinčių dešinėje apmaudui, abu nutarimai nebuvo priimti. Jungtinės Sąjūdžio frakcijos reikalavimu dėl jų bus balsuojama dar kartą, esant didžiajam kvorumui. Žodžiu, netvarka. Koalicijos deputatai nusprendė skubiai pasitarti, ir posėdžio pertrauka pailgėjo lygiai valanda. 13 val. AT seniūnas A. Taurantas paskelbė, kad posėdis tęsiamas. Deputato A. Tauranto siūlymu buvo papildyta Vyriausioji rinkimų komisija. Buvo priimti AT nutarimai „Dėl pelno mokesčio lengvatų žemės ūkio įmonėms 1992 metais” ir „Dėl fizinių asmenų pajamų mokesčio lengvatų 1992 metais individualioms (personalinėms) įmonėms ir ūkinėms bendrijoms, gaminančioms žemės ūkio produkciją”. Deputatas P. Papovas jau kelintą posėdį iš eilės bandė įrodyti, kad Visagino (buv. Sniečkaus) gyvenvietės rinkimų negalima atidėlioti, reikia gerbti ten gyvenančių Lietuvos piliečių teises. Deja, balsavimu nuspręsta rinkimus surengti vasario 14 dieną, o ne gruodžio 19-ąją, kaip siūlė P. Papovas. Kol kas niekas neprimena „šliaužiojančiojo perversmo”, tačiau budrumas akivaizdžiai padidėjęs. Į rytinę spaudos konferenciją, kurioje AT pirmininkas V. Landsbergis papasakojo savo įspūdžius iš Briuselio, nebuvo įleista „Erdvių” redaktorė A. Aukštikalnienė. O sargyba akylai tikrino netgi įeinančių žurnalistų diktofonus. Maža kas gali…


ARMĖNIJA – AZERBAIDŽANAS: PALIAUBŲ NESILAIKOMA

Interfax duomenimis, einantis Rusijos premjero pareigas J.Gaidaras šiandien gali apsilankyti Armėnijoje ir Azerbaidžane. Paskutinis dviejų respublikų susitarimas nutraukti ugnį buvo sudarytas tarpininkaujant Rusijos atstovams. Į Baku atvyko pirmieji stebėtojai iš Rusijos, kurie turės sekti, ar laikomasi paliaubų kalnų Karabache ir Azerbaidžano bei Arménijos pasienyje. Netrukus turėtų atvykti stebėtojų iš Baltarusijos, Kazachstano ir Ukrainos. Armėnija ir Azerbaidžanas skelbia, kad susitarimo nutraukti ugnį nesilaikoma.


Kuriamos Vengrijos komunistinės jaunimo sąjungos organizacijos

Kaip jau buvo pranešta, kovo 21 d., Vengrijos Tarybų Respublikos 38-ųjų metinių dieną, Budapešte buvo paskelbtas Vengrijos komunistinės jaunimo sąjungos įkūrimas. Šiai žiniai pasklidus po miestus ir kaimus, į sostinę pradėjo plaukti pranešimai apie VKJS organizacijų kūrimą vietose. Vengrijos komunistinės jaunimo sąjungos pirmosios organizacijos buvo įkurtos Diošdjero Lenino vardo metalurgijos kombinate, Djero mašinų gamykloje, Budapešto elektros lempų gamykloje „Edešiult Izo” ir kitose stambiose šalies įmonėse.


Kaip praneša agentūros JPI korespondentas, Rodezijos ir Niasalendo federacijos vyriausybė šiandien paskelbė, kad federacijos sausumos kariuomenė ir karinės aviacijos pajėgos siunčiamos į Katangos pasienį. Pranešime sakoma, kad tai yra „įspėjamoji“ priemon


Nevykęs mėginimas iškreipti tikrovę ir pateisinti Kubai priešišką JAV politiką – taip Kubos laikraštis „Notisias de oi“ apibūdina prezidento Kenedžio pareiškimą apie „agresyvius“ Kubos „ketinimus“ ir apie Tarybų Sąjungos pagalbą Kubai. Laikraštis rašo, kad, pralaimėjusios Plaja Chirone, Jungtinės Amerikos Valstijos sustiprino agresyvius veiksmus prieš Kubą ir ėmė atvirai ruoštis ginklu įsikišti į jos reikalus. „Atsakydama į šią politiką, – pabrėžia laikraštis, – Kuba, remdamasi savo neatimama teise, ginklavosi, kad galėtų apsiginti, atremti bet kokius mėginimus ginklu kištis į mūsų Tėvynės reikalus“. „Kubos priemonės ir pagalba, kurią jai suteikė Tarybų Sąjunga, niekam nekelia grėsmės, – pažymi „Notisias de oi“, jos nekelia grėsmės nė vienos Amerikos žemyno šalies saugumui, taip pat ir Jungtinių Valstijų saugumui“. Kubos liaudis, pabrėžia pabaigoje laikraštis, pasiryžusi apginti savo Tėvynę. Ji pasiryžusi atremti ir sutriuškinti bet kurį agresorių, kuris pamėgins okupuoti mūsų šventą žem


Raskas ir Hiumas apie nusiginklavimo derybas

Grįžęs iš Ženevos JAV valstybės sekretorius D. Raskas šiandien pranešė prezidentui Kenedžiui apie savo susitikimų su TSRS užsienio reikalų ministru A. Gromyko rezultatus. Tuojau pat po šio pranešimo, kuris truko pusvalandį, Raskas dalyvavo JAV nacionalinės saugumo tarybos posėdyje, kuriam pirmininkavo Kenedis. Kaip nurodoma Baltųjų rūmų sluoksniuose, šis posėdis taip pat daugiausia buvo skirtas Ženevos deryboms. Kovo 27 d. vakare Dinas Raskas, atvykęs į Vašingtoną, pareiškė korespondentams, kad, matyti, yra „kai kurių punktų, kuriais Ženevos nusiginklavimo derybose būtų galima susitarti“. Komentuodama 16 dienų trukusio valstybės sekretoriaus buvimo Ženevoje rezultatus, Amerikos spauda pažymi, kad šansai Tarybų Sąjungai ir Jungtinėms Amerikos Valstijoms susitarti dėl Vokietijos problemos ir su ja susijusių klausimų „dabar didesni, negu prieš prasidedant Ženevos deryboms“.


KALNŲ KARABACHAS: Konfliktas peržengia NVS sienas

„Azerbaidžanas pasirengęs taikiai spręsti Kalnų Karabacho konfliktą, jeigu šis rajonas liks jo teritorijos dalimi. Tačiau Turkija įsivelti nenorėtų“, - pareiškė Turkijos užsienio reikalų ministras Hikmetas Četinas interviu BBC korespondentui. Kruvini mūšiai praėjusios savaitės pabaigoje vyko Askirano rajone: azerbaidžaniečių pajėgos, remiamos tankų bei šarvuočių, pradėjo šio miesto puolimą. Pasak Kalnų Karabacho valdžios, vien penktadienį čia žuvo apie du šimtus armėnų. Kaip pranešė oficialus Jerevano atstovai, atvykęs pastiprinimas iš Chankendžio (Stepanakerto) padėjęs azerbaidžaniečių puolimą atremti. Pranešimuose iš Baku savo ruožtu tvirtinama, kad armėnai apšaudę Azerbaidžano miestą Agdamą, esantį Kalnų Karabacho pasienyje. Karo veiksmų aktyvėjimas, matyt, sietinas ir su Azerbaidžano prezidento A. Mutalibovo atsistatydinimu praėjusį penktadienį. Opozicijos deputatų, pareiškusių nepasitikėjimo votumą, nuomone, A. Mutalibovas negalįs užtikrinti Azerbaidžano gyventojų saugumo, tam pritarė ir keli tūkstančiai demonstrantų, apsupę parlamento rūmus Baku. Pasak užsienio korespondentų, prezidentas netgi prašęs Nepriklausomų Valstybių Sandraugos kariuomenės pagalbos demonstrantams išvaikyti. Laikinai einantis prezidento pareigas Jakubas Mamedovas paragino surengti derybas, kad susirėmimai būtų kuo greičiau nutraukti, tam pritaria ir Armėnijos prezidentas Levonas Ter-Petrosianas. Tačiau Azerbaidžano premjeras Hasanas Hasanovas, žinomas kaip griežtos politikos šalininkas, norėtų tęsti mūšius tol, kol visi armėnai bus išvaryti iš Kalnų Karabacho. Be to, Azerbaidžano parlamente šiuo metu vyrauja nacionalistinių pažiūrų Liaudies fronto šalininkai, tad taikos perspektyvos kol kas miglotos. Paliaubų, tiek sudarytų tarpininkaujant Rusijos vadovui B. Jelcinui, tiek Irano užsienio reikalų ministrui A. A. Velajačiui, Kalnų Karabache, kaip žinoma, nebuvo laikomasi. Tad dabar, pasak Turkijos diplomatų vadovo H. Cetino, pasaulio bendrijos žvilgsnis nukreiptas į Ankarą. H. Cetinas savo ruožtu sekmadienį paprašė imtis taikdario vaidmens Vašingtoną, nes Kalnų Karabacho konfliktas, jo nuomone, gresia viso regiono stabilumui. JAV valstybės sekretorius Dž. Beikeris pažadėjęs pasitelkti visą autoriteto galią… Tačiau gerų norų nepakanka: Baku vadovai šiuo metu reikalauja sušaukti regiono konferenciją, o Jerevano nuomone, būtinas Jungtinių Tautų bei Europos saugumo ir bendradarbiavimo forumo įsikišimas. Pasak prieštaringų pranešimų, Armėnijoje paskelbta visuotinė iki 50 metų amžiaus vyrų mobilizacija. Tačiau Jerevanas tvirtina, kad sudaromi „neginkluoti batalionai viešosios tvarkos apsaugai“. Kaip ten bebūtų, dabar priešiškos jėgos vargu ar galės kaltinti NVS dalinius talkinimu vienai ar kitai pusei. Kaip pranešė Rusijos televizija, sekmadienį paskutiniai NVS kariškiai paliko Kalnų Karabachą.


E. Mieželaitis; LLKJS sekretorius propagandos reikalams

Agitacijos ir propagandos darbas komjaunimo organizacijose

Nors jau praėjo geras laiko tarpas nuo komjaunimo aktyvo susirinkimo Vilniuje, komjaunimo organizacijos dar nepertvarkė savo darbo pagal priimtas rezoliucijas. Partijos CK IV plenumas mums nurodė, kad reikia ypatingą dėmesį atkreipti į politinį auklėjimo darbą jaunimo tarpe, kad kiekvienas komjaunuolis turi tapti agitatorium. Komjaunuoliai nepakankamai dar veda kovą su lietuviškai vokiškaisiais nacionalistais, tais pikčiausiais Lietuvos jaunimo priešais. Reikia komjaunimo organizacijų veiklą visu ryžtingumu nukreipti į LKP(b) CK IV plenumo ir VLKJS CK XIII plenumo nutarimų vykdymą. Lietuvos Lenino Komunistinės Jaunimo Sąjungos darbo sėkmingumas priklauso nuo pirminių komjaunimo organizacijų darbo, nuo to, kaip kiekvienas komjaunuolis įvykdys skirtus jam uždavinius. Kiekvienas komjaunuolis turi būti agitatorius, vesti paskui save jaunimo mases, o dėl' to reikia, visų pirma, kad komjaunuoliai mokytųsi, keltų savo politinį lygį. Apskričių komitetų uždavinys įtraukti kiekvieną komjaunuolį į politinio lavinimosi ratelį. Juose reikia nagrinėti Stalino knygą „Apie Didįjį Tarybų Sąjungos Tėvynės karą“, supažindinti juose komjaunuolius su Tėvynės karo eiga, su mūsų socialistinės tėvynės jėga. Reikia, kad kiekvienas komjaunuolis, kuris lanko tokį ratelį, suprastų, kad tik Tarybų Sąjungos tautų draugystė, tik tarybinių žmonių patriotizmas įgalino mus sumušti fašistinius barbarus. Su šios dienos įvykių raidos supratimu reikia sieti ir Stalino Konstitucijos nagrinėjimą. Specialiuose rateliuose turim nagrinėti ir VLKJS įstatus, komjaunimo kovos tradicijas, kad kiekvienas suprastų, kodėl jis yra komjaunuolis, kokios jo pareigos. Be to, reikia dar išvystyti paskaitų skaitymą pagal tematiką, atsiųstą LLKJS CK. Į visą tą darbą būtina įtraukti vietos inteligentiją, mokytojus, gimnazijų direktorius. Svarbu įskiepyti komjaunuoliui meilę knygai, kuri praplečia jo akiratį. Patartina apskrities komitetams dažniau šaukti jaunimo susirinkimus, pagal specialybes, besimokanti jaunimą, darbininkų jaunimą ir pan. Svarbus apskričių komitetų uždavinys yra taip pat darbas su agitatoriais. Reikia padėti jiems, instruktuoti, kontroliuoti jų darbą. Turim pasiekti, kad visur, kur yra jaunuoliai, būtų ir jų autoritetingas draugas — komjaunuolis agitatorius. Kad geriau būtų organizuotas jaunimo laisvalaikis, svarbiausias darbas šiuo metu turi būti pirkių skaityklų atidarymas. Tegul jaunuoliai patys suranda patalpas, baldus, įrengia jaukų, šiltą kambarį, pasirūpina knygų ir sutvarko savo pirkią skaityklą. Prie pirkios skaityklos reikia organizuoti ir jaunimo saviveiklos ratelius, ypač choro ratelius, o čia mums daug gali padėti vietos mokytojai. Tik taip pertvarkę politinį masinį ir propagandos darbą, sėkmingai įvykdysime LKP (b) CK IV plenumo nutarimus.


Šiuo metu mūsų rinkimų kampanijos oponentai, nusižengdami įstatymams, mėgina panaudoti prieš LDDP neva turimą KGB archyvinę medžiagą. Skleidžiamos įvairios insinuacijos ir prasimanymai apie Lietuvoje žinomus ir gerbiamus žmones, kurie balotiruojasi LDDP saraše. Dešiniesiems radikalams aukščiausia tiesos prabą įgavo sovietinių slaptųjų tarnybų žodžiai. Lietuvos Respublikos AT deputatas, Lietuvių tautininkų sąjungos kandidatas į Seimo deputatus Povilas Varanauskas, šiurkščiai pažeisdamas Lietuvos Respublikos rinkimų ir kitus įstatymus, savo „Voratinkliuose” apšmeižė buvusį Vilniaus universiteto rektorių, pasaulyje garsų matematiką, akademiką Joną Kubilių. Įtarimo šešėlis mestas ant žmogaus, kurio indėlis į Lietuvos mokslą bei kultūrą neįkainojamas. Ponas P. Varanauskas paskleidė gandus apie žurnalistą, tarptautinės politikos specialistą, visuomet buvusį valdžiai neparankų Lietuvos Respublikos AT seniūno pavaduotoją Česlovą Juršėną. Dabar tiražuojami prasimanymai apie buvusį politinį kalinį, vieną iš 1941 metų tautos sukilimo organizatorių Aleksandrą Bendinską, kuris taip pat balotiruojasi kandidatu į Seimą ir yra LDDP saraše. Todėl konstatuojame, kad Aukščiausiosios Tarybos komisija KGB veiklai Lietuvoje tirti, vadovaujama B. Gajausko, ir šios komisijos narys P. Varanauskas tapo nešvarios politinės kovos įrankiais dešiniųjų radikalų rankose. Komisija iš esmės tęsia paties TSRS KGB pradėtą lietuvių tautos suskaidymo darbą. LDDP tarybos prezidiumas pareiškia, jog visais įstatymais numatytais būdais sieks apginti partijos narius bei rėmėjus nuo politinių persekiojimų ir atkurti pažeistas žmogaus teises. Nuo atsakomybės įstatymams nepasislėps ir šios šmeižikiškos kampanijos užsakovai bei vykdytojai. Kai taip šiurkščiai pažeidžiami įstatymai, tiesiog stebina Aukščiausiosios Tarybos vadovų ir įstatymų priežiūros institucijų pasyvumas. Mes tikime, Lietuvos žmonės atskirs pelus nuo grūdų, suvoks, kas iš tikrųjų siekia santarvės Tėvynėje, o kas melu ir šmeižtu nori savo rankose išlaikyti neribotą valdžią.


Europai iškilo pavojus ir iš dešinės, ir iš kairės.

Prancūzijos politiką sukrėtė tradiciškai konservatyvių partijų ir Jeano Marie Le Peno vadovaujamo ultradešiniųjų Nacionalinio fronto užmegzti draugiški santykiai. Todėl pastaruoju metu visos Europos konservatorių jėgos atidžiai stebi, kaip klostysis įvykiai. Ne tik prancūzų konservatorius gąsdina, kad nacionalistiniai antieuropietiški judėjimai apeina juos iš dešinės. Ksenofobišką antieuropietišką Prancūzijos nacionalinį frontą jau ilgokai remia apie 14-15 proc. rinkėjų. Ši jėga nuolat veikia Prancūzijos politiką, nors iki šiol niekas to nenorėjo pripažinti. Taip buvo todėl, kad visų gerbiamos konservatorių partijos ultradešiniesiems paskelbė tarsi karantiną ir nepalaikė su Nacionaliniu frontu jokių ryšių. Šis tabu buvo panaikintas po kovo mėnesį Prancūzijoje vykusių vietinių rinkimų. Pradžioje atrodė, kad rinkimus laimi socialistai ir jų sąjungininkai. Jie nugalėjo dešimtyje iš 21 regiono, o dešinieji tik septyniuose. Dar keturiuose regionuose dešinieji ir kairieji pasirodė beveik vienodai. Štai tada ir trenkė perkūnas: penki regionų konservatorių vadovai neatsisakė Nacionalinio fronto paramos. Visi penki tučtuojau buvo nušalinti nuo vadovavimo savo partijų regionų štabams. Tačiau buvo jau per vėlu. Oficialiai draudimas bendradarbiauti su Nacionaliniu frontu buvo atnaujintas, tačiau jo ne visuomet paisoma. Ką tai reiškia? Ar Prancūzijai tolesnis Nacionalinio fronto jėgų konsolidavimasis taps reikšmingu įvykiu? Ar tai galėtų būti dar didesnio Prancūzijos atitolimo nuo savo kaimynių priežastis? Juk Prancūzija yra vienintelė Europos šalis, turinti šitaip sustiprėjusį ultradešinįjį sparną. O gal šis reiškinys išplis po visą Europą? Viena vertus, drama grynai prancūziško pobūdžio. Nacionalinio fronto kilimas gali būti vertinamas kaip rinkėjų protestas prieš ilgai trukusį ekonomikos nuosmukį. Iš jo šalis tik dabar pradeda išsikapstyti. Rinkėjai protestuoja ir prieš atvirą Europos rinką bei laisvą prekybą, prieš bendrus pinigus ir vėlesnę diržų susiveržimo politiką finansų srityje, taip pat ir prieš pasaulinį rinkos bei ekonomikos pertvarkymą, neišvengiamai susijusį su nedarbo didėjimu. O jis Prancūzijoje net 12 proc. Visos šios priežastys aiškios, tačiau Nacionalinis frontas nebūtų pasidaręs toks populiarus, jei dešiniųjų Prancūzijos partijų sparnas dėl vidinių prieštaravimų nebūtų taip nusilpęs. Prancūzijoje niekuomet nebuvo kokios nors vienos vadovaujančios konservatorių partijos kaip Didžiosios Britanijos toriai arba Vokietijos krikščionys demokratai. Prancūzijoje daug vidutinės įtakos dešiniųjų partijų. Didžiausia iš jų - golistų RPR. Bet jai nesiseka susikurti įtikinamo įvaizdžio, nes vadovaujasi prieš 30 metų mirusio generolo Charles de Gaulle'io idėjomis. Kita stambesnė grupė yra Prancūzijos demokratinė sąjunga (UDF), bet ji susiskaldžiusi į kelis pogrupius. Būdami tokie susiskaldę prancūzų konservatoriai nesugeba aiškiai išdėstyti rinkėjams su Europos Sąjunga susijusių reikalų, rinkos liberalizavimo ir ekonomikos pertvarkos problemų. Kai kurie UDF nariai pasisako už rinkos liberalizavimą ir Europos integravimą, tačiau visi penki minėti konservatoriai, nusprendę pasikliauti Nacionalinio fronto malone, buvo UDF nariai. Golistai labiau disciplinuoti, bet daug jų liberalizavimo ir integravimosi atžvilgiu nusiteikę priešiškai. Pasaulyje vis labiau įsigalint laisvai rinkai, vienintelėje Prancūzijoje, ko gero, liko palanki dirva tokiems reiškiniams kaip Nacionalinis frontas tarpti. Prezidento Francois Mitterrand'o laikais Prancūzija atrodė esanti didžiulė Europos integravimo ir net prekybos liberalizavimo šalininkė. Tačiau prancūzai įsitikinę, kad valstybė yra atsakinga už viską, todėl kai reikalai klostosi prastai, jie išeina į gatves, o atėjus rinkimams atiduoda savo balsus opozicijai. Kai kurie apžvalgininkai tvirtina, kad Prancūzijos ultradešiniųjų problema būdinga visos Europos dešiniesiems. Galų gale golistai nėra vienintelė dešiniųjų grupė, besivadovaujanti tokia padrika ideologija, kai vienu metu pasisakoma už liberalizavimą ir prieš jį. Savo požiūrį tie apžvalgininkai grindžia socialinės demokratijos atgimimu Didžiojoje Britanijoje, Prancūzijoje, Italijoje, metų pabaigoje galbūt taip atsitiks ir Vokietijoje. Iš tiesų esame liudytojai visai Europai būdingo reiškinio, rodančio integravimosi sunkumus: bendros valiutos įvedimo ir plėtros į Rytų Europą. Gal tai ir trukdo dešiniosioms partijoms suderinti savo tradicines nuostatas dėl ekonomikos liberalizavimo ir tautiškumą, o kairiesiems - jų tradicinį internacionalumą ir prisirišimą prie statiškos ekonomikos modelio. Tačiau gali būti ir taip, kad problemą nulėmė bendra Europos parlamentinės demokratijos krizė. Parlamentinės demokratijos sėkmei garantuoti būtinos mažiausiai dvipolitinės partijos, turinčios tikslią ir visiems suprantamą valdymo programą. Pastaraisiais dešimtmečiais nė viena politinė partija, nei kairioji, nei dešinioji, tokios programos neturi. Tradicinis socializmas, kai viską valdo valstybė, jau praeitis, tačiau neveiksmingi ir tokie valdymo metodai, kai viską lemia vien paklausa. Parlamentinė demokratija atvėrė kelią populistinei politikai, asmenybei, stipriam prezidentui. Kitaip tariant, Holivudui ir televizijai. Jei tai ir yra būsimos sistemos pavyzdys, Europos vienijimuisi iškilo pavojus, nes tokie dešinieji populistai kaip Nacionalinis frontas ir į jį panašūs Austrijos, Italijos, Danijos bei kitų šalių judėjimai tik sustiprės, ypač jei dėl valiutų sąjungos šalių ekonomikos nuosmukio ir jau dabar rinkėjus kamuojančios nežinios procesas užtruks.


Mokslininkų protestas prieš pavojingą beprotybę

Čia pasibaigė tris dienas vykusi Amerikos mokslininkų, kovojančių už taiką, konferencija, kurioje dalyvavo daugiau kaip 700 žmonių. Konferencija nutarė įsteigti nuolatinę organizacija taikai remti, pavadintą „Mokslininkų kongresu už egzistavimo išsaugojimą”. Visiems konferencijos dalyviams sutikus, jos pirmininkas, buvęs Amerikos asociacijos mokslo pažangai remti prezidentas farmakologijos profesorius Čonsis Likas nusiuntė JAV prezidentui Kenedžiui telegramą, kurioje raginama nevykdyti branduolinių sprogdinimų dideliame aukštyje. Telegramoje pabrėžiama, kad Jungtinių Valstijų užplanuoti branduoliniai sprogdinimai dideliame aukštyje negali sukelti grėsmę žmonijai ir ją supančiai natūraliajai aplinkai”. „Toliau vykdyti šiuos planus, — pažymima telegramoje, — reiškia statyti ant kortos žmonijos ateitį neapgalvotai žaidžiant atsitiktinumu”. Čonsis Likas nurodo, kad Jungtinių Valstijų užplanuoti branduoliniai sprogdinimai dideliame aukštyje, jeigu jie bus įvykdyti, tiesiogiai pažeis tarptautinės astronomų sąjungos rezoliuciją. Daugelis konferencijos dalyvių nurodė, kad siekti taikos kliudo ginklus gamina Amerikos pramonininkai ir Pentagono biurokratija. Vanderbilto universiteto profesorius, daugelio knygų apie tarptautinius santykius autorius Flemingas, be kita ko, pareiškė, kad JAV nesiima žygių tarptautiniam įtempimui mažinti, nes „mūsiškiai šaltojo karo didvyriai ir visas mūsų karinis-pramoninis kompleksas to nenori. Užuot ėmęsi tokių žygių, jie nori stiprinti ginklavimosi varžybas”. Flemingas nurodė, kad tik liaudies spaudimas gali priversti pakeisti Vašingtono politiką. Konferencija taip pat priėmė rezoliuciją, kurioje nurodomi „Mokslininkų kongreso už egzistavimo išsaugojimą” tikslai. Joje nurodoma, kad kongresas turi „sujungti mokslininkų ir jų organizacijų energija vykdant pozityvią kovos už taiką programą”.


Didžiajame Tėvynės kare Tarybų Sąjungos tautos laimėjo istorinę pergalę prieš vokiškąjį imperializmą. Tarybinė liaudis ne tik apgynė savo socialistinės Tėvynės laisvę ir nepriklausomybę, bet ir išgelbėjo pasaulinę civilizaciją nuo fašistinių barbarų. Lemiamąjį vaidmenį šioje istorinę reikšmę turinčioj pergalėj suvaidino didžioji rusų tauta. Per priėmimą Raudonosios Armijos vadų garbei Kremliuje draugas Stalinas pažymėjo, kad rusų tauta „užsitarnavo šiame kare bendrą pripažinimą, kaip vadovaujančioji Tarybų Sąjungos jėga visų mūsų šalies tautų tarpe“ Didvyriškai kovodama istorijos bėgyje už savo tėvynės laisvę ir nepriklausomybę, už josios gerovę ir pažangą, rusų tauta sukūrė pažangią kultūrą, kurioje atsispindėjo rusų liaudies tautinis būdas, ir kuri padarė didžiulę įtaką į pasaulinės kultūros vystymąsi. Ši pažangi rusų kultūra augo ir vystėsi kovoje prieš autokratinę — baudžiavine, klasinę ir tautinę priespaudą, prieš reakcinių klasių ideologija. Leninas dar 1913 metais rašė: „Yra dvi tautinės kultūros kiekvienoje tautinėje kultūroje. Yra Puriškevičių, Gučkovų ir Struvių rusų kultūra, bet yra taip pat ir toji rusų kultūra, kurią api būdina Černiševskio ir Plechanovo vardai“ (Raštai, XVII t. rus. leid. 143 psl.). Tarp šių dviejų kultūrų carizmo sąlygomis ėjo nesutaikoma kova. Ir nepaisant to, kad reakcinės ideologijos pusėje buvo visa valstybinės valdžios jėga, pažangios rusų kultūros geriausi atstovai nesudėjo ginklų ir visada pasireikšdavo, kaip ryžtingi kovotojai prieš carizmo smurtą ir sauvaliavimą. Tautinės rusų kultūros ypatybės — josios liaudiškumas ir patriotizmas — pasireiškė jau ankstyviausiu rusų istorijos laikotarpiu, tuo laiku, kada Rytinės Europos teritorijoje vos bepradėjo formuotis feodaliniai santykiai. Gilus tautinis jausmas, kuris yra taip ryškus senosios rusų literatūros kūriniuose, nė kiek nesumažino rusų tautos domėjimosi kitų tautų kūryba. Petro I-jo laikais — Rusijos valstybinio ir kultūrinio atnaujinimo epochoi — mokslo komandiruotės į užsienį, šalies gamybinių jėgų tyrimas, pasaulietiško meno skatinimas ir kitos XVII amžiaus pradžios priemones sukūrė rusų literatūros, meno ir mokslo pradmenis. Genialus rusų XVIII amžiaus mokslininkas ir poetas Michailas Lomonosovas visą savo veikimą — ir mokslo ir literatūros srityse — rišo su praktiniais gyvenimo poreikiais. XIX amžius užima ypatingą vietą rusų valstybės istorijoje. Tai buvo vis progresuojančio feodalinės santvarkos smukimo ir kapitalistinės santvarkos įsigalėjimo epocha. Tai buvo gilių socialinių — ekonominių sąjūdžiu ir įniršusios kovos prieš baudžiauninkystę ir autokratiją epocha. Tai buvo laikas, kai vyko ginkluotasis dekabristų sukilimas prieš carizmą, kai išsivystė revoliucinė Gerceno agitacija kai didieji švietėjai Belinskis ir Černiševskis skelbė demokratijos idealus, kai Plechanovas ir Leninas iškėlė mokslinio socializmo vėliavą. Šio laikotarpio rusų kultūra nepalyginamai turtingesnė ir gilesnė negu ankstyvesnių laikų kultūra. Ypač išryškėjo literatūros reikšmė kovoje už geriausius žmonijos idealus. Greta literatūros aukšto tobulumo laipsnio pasiekė rusų tapyba, rusų skulptūra, rusų muzika ir rusų teatras. Išimtini vaidmenį rusų ir pasaulinės kultūros istorijoj suvaidino rusų klasinės XIX amž. filosofijos kūrėjai — Belinskis, Gercenas, Černiševskis, Dobroliubovas, Pisarevas. Svarbiausia rusų filosofijos klasikų ypatybė — tai jų veikimo praktinė ir revoliucinė kryptis. Filosofija ir politika, materializmas ir demokratiškumas — sudarė jųjų mokslo organinę vienybe. Teorinis jų revoliucinės - demokratinės pasaulėžiūros pagrindas buvo materialistinė filosofija ir dialektika. Aistringi savo tėvynės patriotai, jie kovojo dėl liaudies masių gyvenimo sąlygų pagerinimo, prieš dvarininkišką — autokratinę valstybę ir darbo žmonių išnaudotojus. Pažangios rusų visuomeninės minties XIX amžiuje įtaka į literatūrą buvo milžiniška. Geriausias pavyzdys šiam teigimui yra visa genialaus Puškino — šio naujosios rusų literatūros tėvo — kūryba. Puškinas nuo pat savo pirmųjų žingsnių literatūrinėje arenoje pasirodė kaip politinės laisvės ir pilietinės lygybės dainius. Savo odoje „Laisvė“ ir eilėraštyje „Čaadajevui“ poetas griežtai pasmerkė carinę autokratiją. Jo eilėraštis „Kaimas“ nukreiptas prieš baudžiavą. Protesto prieš autokratiją dvasia persunkta dauguma jo ankstyvesnių eilėraščių. Tuo pačiu keliu nueita ir Puškino mokinio ir pasekėjo — talentingo, anksti žuvusio poeto Lermontovo.


JAV prezidento Kenedžio spaudos konferencija

VAŠINGTONAS, III. 8. (TASS-ELTA). Vakar JAV prezidentas Kenedis pareiškė spaudos konferencijoje, kad Jungtinės Valstijos laiko būsimąsias 18-kos šalių nusiginklavimo derybas Ženevoje „labai svarbiomis“ ir kad Amerikos delegacija vyksta į Ženevą pamėginti susitarti. Mes manome, pasakė prezidentas, kad tai atitinka Jungtinių Valstijų interesus ir viso pasaulio saugumo interesus. Prezidentas tvirtino, kad Jungtinių Valstijų delegacija vyksta į Ženevą, nuoširdžiai norėdama susitarti su Tarybų Sąjunga. Aiškiai teisindamas savo atsisakymą dalyvauti kartu su kitų vyriausybių vadovais 18-kos nusiginklavimo komiteto darbe, prezidentas Kenedis pakartojo savo seną tezę, kad jis yra pasirengęs dalyvauti aukščiausio lygio pasitarime tik po to, kai derybose bus pasiekta tam tikra pažanga. Vienas korespondentas paklausė prezidentą Kenedį, kaip Jungtinės Valstijos žiūri į pasiūlymus sudaryti įvairiuose pasaulio rajonuose atominio ginklo neturinčias zonas ir įgyvendinti priemones, kuriomis bus apribotas atominį ginklą turinčių šalių skaičius. Jungtinės Valstijos, pasakė Kenedis, mano, kad būtų pageidautina pasiekti tam tikrą susitarimą dėl vienos šalies branduolinio ginklo perdavimo kitai šaliai. Kai dėl atominio ginklo neturinčių zonų, toliau kalbėjo prezidentas, tai šį klausimą reikia išnagrinėti, ir, kaip jis mano, šis klausimas kartu su daugeliu kitų klausimų bus paliestas būsimosiose nusiginklavimo derybose Ženevoje ir kitose derybose. Prezidentas Kenedis pareiškė, kad jeigu būsimosiose nusiginklavimo derybose Ženevoje bus taip pat paliestas Berlyno ir padėties Pietryčių Azijoje klausimas ir jeigu bus galima pasiekti šiais klausimais tam tiktą pažangą, tai jis remia tokį svarstymą. „Tai, žinoma, neįeina į nusiginklavimo konferencijos uždavinius, – pasakė Kenedis, – tačiau bet kuris žingsnis, kuriuo galima pagerinti santykius, arba bet kuri priemonė, kuri padės pagerinti padėtį Berlyne ir Pietryčių Azijoje, žinoma, turi būti apsvarstyta. Tai visai aišku, ir mes neturime praleisti bet kurios progos.


REIKALAUJAMA NACIONALIZUOTI ARGENTINOS ELEKTROS PRAMONĘ

BUENOS-AIRES, kovo 22 d. (TASS). Argentinos spauda teigiamai įvertina vyriausybės nutarimą nacionalizuoti užsienio elektroenergetikos kompanijos „Sosiedad Elektrika de Rosario“ įmones. Šioje kompanijoje vyrauja Amerikos kapitalas. Kaip nurodo laikraštis „Nuestra Palabra“, ši kompanija 68 metus laikė savo rankose visą miesto aprūpinimą elektros energija ir gaudavo didžiulius pelnus. Laikraštis „Liberasjon“ rašo, kad Rosario miesto gyventojai jau seniai reikalavo perduoti elektros energijos tiekimą valstybei, nes kompanija savivališkai keldavo elektros energijos tarifus ir griebdavosi kitų neteisėtų veiksmų. Pažymėjęs, kad kova už šios kompanijos įmonių nacionalizavimą pasibaigė liaudies pergale, laikraštis ragina siekti, kad būtų nacionalizuotos taip pat ir kitos Argentinos elektroenergetikos įmonės.


A. Оgarkovas LKP(b) CK propagandos sektoriaus vedėjas

LKP(b) CK įpareigojo partijos politines mokyklas valsčių partinio, komjaunimo ir tarybinio aktyvo politinio lygio pakėlimo tikslu.

Partijos apskrities komitetai turi visu rimtumu įvykdyti šį nurodymą. Žinoma, šioms mokykloms turėtų vadovauti etatiniai propagandistai. Bet kadangi tokių kol kas nėra, reikia paskirti vedėjais partijos komitetų propagandos ir agitacijos skyrių darbuotojus ar labiau išsilavinusius aktyvistus, kuriems būtina prieš darbo pradžią surengti seminarus politinių mokyklų programos klausimais. Ryšium su politinių mokyklų steigimu prie LKP(b) CK nuo spalio 1 d. pradės veikti 3 mėn. propagandistų kursai. Baigusieji kursus bus išsiųsti į tuos valsčius, kur nėra vietinių politinių mokyklų vedėjų. LKP(b) CK nurodo, kad mokyklas turi lankyti vietiniai partiniai, komjaunimo ir tarybiniai aktyvistai. Politinės mokyklos skirtos žemutinės grandies darbuotojams, kurie dar nesugeba savarankiškai dirbti. Politinių mokyklų mokslo plane numatytos 82 valandos. Iš jų 58 valandos skirtos VKP(b) istorijos trumpam kursui nagrinėti ir 24 valandos skirtos nagrinėti draugo Stalino knygai „Apie Didiji Tarybų Sąjungos Tėvynės karą“. VKP(b) istorijos trumpą kursą reikia dėstyti suglausta forma, trim pagrindiniais etapais: 1) Kova už bolševikų partijos įkūrimą (I—IV skyriai); 2) Bolševikų partijos kova už proletariato diktatūrą (V—VII skyriai); 3) Bolševikų partija prie valdžios (VIII—XII skyriai). Nagrinėjant draugo Stalino knygą „Apie Didįjį Tarybų Sąjungos Tėvynės karą“, politinių mokyklų vedėjai privalo išaiškinti klausytojams, kad mūsų karas su vokiečių ir japonų agresoriais buvo teisingas karas, turi iškelti tarybinės santvarkos privalumus, mūsų valstybės jėgos šaltinius, jos karinės galios ir tarptautinio autoriteto augimą, bolševikų partijos vaidmenį šioje kovoje. Labai svarbu yra teisingai nustatyti dėstymo metodą. Patartina naudoti šitokį metodą: iš pradžių vedėjas praveda 25—30 minučių pasikalbėjimą — pašnekesį, per kurį jis supažindina klausytojus su pagrindiniais temos klausimais, svarbiausiais istoriniais faktais, įvykiais ir išaiškina, kaip reikia dirbti ir kokia medžiaga naudotis. Paskui vedėjas praveda mokykloje seminarus, pašnekesius, pabrėždamas pagrindines šio etapo idėjas. Politinės mokyklos vedėjas turi įpratinti klausytojus naudotis politiniu pasaulio žemėlapiu ir sistemingai skaityti laikraščius, kuriais partijos apskrities komitetas turi aprūpinti visus klausytojus. Partijos apskrities komitetai turi rimtai kontroliuoti mokyklų darbą, jų mokslo lygį, dėstymo kokybę, užtikrinti tvirtą tvarką ir drausmę ir visokeriopai padėti klausytojams ir vedėjams.


Informacijų agentūrų korespondentų pranešimu iš Buenos Aireso, Alsina išskrido į Kordobą, kur pareiškė atsisakąs atsistatydinti. Pranešimuose pažymima, kad Alsina ir jo šalininkai mėgino įvykdyti šalyje valstybės perversmą. Argentinoje uždrausta skraidyti karinių oro pajėgų lėktuvams. Padėtis šalyje tebėra neaišk


Lenkai visai be reikalo pakelė triukšmą dėl Mickevičiaus nulenkinimo

„L. Aido“ šio mėn. 5 d. numery parašyta, kokį lenkai pakėlė triukšmą dėl prof. Mykolo Biržiškos lietuvių kalba išleisto Adomo Mickevičiaus raštų rinkinio. Girdi, prof. M. Biržiška nulenkinęs Mickevičių, net „suklastojęs“ jo raštus… Dėl to paklaustas pats prof. M. Biržiška. — Man malonu, kad „Lietuvos Aidas“ plačiau parašė apie ta polemiką — maloniai šypsodamasis, pasitiko tais žodžiais jūsų korespondentą. — Mat, kiti laikraščiai, tik trumpai savo skaitytojus apie tai tepainformavę, net suklydo. Jie parašė, esą, lenkai savo spaudoje man prikiša, kad aš Mickevičiaus raštuose žodį „Lenkija“ pakeitęs žodžiu „Lietuva“, o ne žodžiu „tėvynė“, kaip kad iš tikrųjų yra padaryta. Dabar iš „Liet. Aido“ matyti, kad bent to lenkai man neprikišo. Ir negalėjo to padaryti. Nebent tiktai patys lenkai manytų, kad vietoje „tėvynė“ turi būti „Lietuva“, išvedant iš paties Mickevičiaus žodžių: „Litwo, ojczyzna šioja“ („Lietuva, mano tėvynė“). — Ką p. profesorius gali pasakyti apie telšiškį lenkų mokslininką Brenšteina, paskelbusį, esą, Mickevičius nulenkintas? — Ponas Brenšteinas senas mano pažįstamas. Jis daugelio lietuvių geras pažįstamas. Didelis praeities mėgėjas. Bet — blogas politikas. Čia kaip tik jo parodyta negudri politika, nes pačių lenkų naudai būtų buvę verčiau nutylėti apie tą tariamą Mickevičiaus nulenkinimą. Mat, tasai Mickevičiaus raštų lietuvių kalba mano rinkinys specialiai pataikytas Lietuvos mokyklų reikalams. Ir tame mokyklų vadovely įsakmiai nurodyta, kad kai kas jame atitinkamai patvarkyta ir mokykloms pritaikyta. Vadovėly taip pat nurodyti ir rekomenduojami leidiniai, kur Mickevičiaus raštai lietuvių kalba yra ištisai, be trumpinimų ir pertaisymų. Manasis rinkinys juk ir yra ne pačios literatūros kūrinys, bet tik mokykloms vadovėlis. Lygiai taip mano išleistame kitame mokykloms vadovėly aš esu atitinkamai pritaikęs ir kai kur ištaisęs lietuviškai rašytus Duonelaičio raštus. Tad ir Mickevičių lietuvių mokyklai tegalima buvo duoti tik lietuvišką. Patys mokytojai dažnai gali net neturėti reikalingų šaltinių Mickevičiui atitinkamai nušviesti. Taigi, čia negudri lenkų politika todėl, kad po šito lenkų politikų triukšmo dėl to mano išleisto Mickevičiaus raštų mokykloms vadovėlio galėtų vieni kiti lietuviai reikalauti visai pašalinti Adomą Mickevičių iš mokyklos; kažin ar bepatiktu tas lenkams! Antai, ir Vilniaus krašte lenkų valdžia politiniais sumetimais neleido vartoti mokyklose vadovėlio lenkų kalba „Nowe Czytanki“, kur buvo tekstai apie Lietuvą iš Adomo Mickevičiaus, Kraševskio, Kondaratavičiaus ir kitų rašytojų raštų Tenka juk skaitytis ir su politinėmis aplinkybėmis, ir su krašto visuomenės nuotaika. — Lenkus ypač suerzino Tamstos, pone profesoriau, paliktas kyšininko majoro Pluto pažymėjimas lenku — tarp kitko pastebėjau. — Dėl to Pluto, gal būt, mane paveikė atsiminimas Suvalkų sutarties apgaulės. Dabar, kada patys lenkai atvirai pripažįsta tą Suvalkų apgaulę, leisdamas tokį vadovėli, to Pluto nebenurodyčiau. — O kaip, pone Profesoriau, apskritai žiūri į Ad. Mickevičiaus lenkiškumą. — Žiūriu taip, kaip iš tikrųjų yra. Antai, Vytauto Didžiojo vardo Lietuvos universitete skaitau apie Mickevičių viską, nieko neslėpdamas. Kartu reikalauju, kad mano klausytojai studentai skaitytų originalo tekstą lenkų kalba. Vadinasi, pats žiūriu ir savo klausytojams skelbiu ne tik lietuvišką Adoma Mickevičių. — Kaip ponui Profesoriui atrodo kažkokio Adolphʼo straipsnis laikrašty „Kurjer Wilenski“? — Visai be pamato ir negražus net. Yra juk tekstų pakeitimų, kuriuos lenkai ne tik sau leidžia padaryti, bet dar didžiuojasi tais pakeitimais. Pavyzdžiui, populiarioj lenkų giesmėj „Bože, coš Polsce“ niekad nevartojama teksto žodžių, kuriais buvo kreiptasi į carą, Aleksandra I-jį ir jie pakeisti kitais. Todėl tokiems lenkų politikams tegaliu patarti pirma pagalvoti, o tik paskum rašyti. Tiesa, man pačiam tie lenkų puolimai — nei šilta, nei šalta. Jei aš nedaug teboju, kaip politinis veikėjas, ką atskiros lietuvių grupės mano ir atsiliepia apie mano asmenį, tai anaiptol nerūpi man lenkų politikų nuomonės, apie mane, ypač dar nelenkiškas pavardes turinčių lenkų. Šie paskutiniai lenkų priekaištai man ir jų tonas, be to, labai primena man tą kasdieninę porciją, kurią iš jų gaudavau, tebeveikdamas Vilniuje. Visi jų atsiliepimai apie mane galima suvesti į vieną mintį požondnas (padorus) žmogus, bet — vis dėlto didelis galgonas… Tikiuosi, kad ateity jie dar labiau mane garbins, nes medžiagos tam jiems nepašykštėsiu — baigė gerbiamas prof. M. Biržiška.


Vakar POLITINIO KOMITETO POSĖDYJE TARYBŲ SĄJUNGOS ATSTOVAS P. MOROZOVAS pranešė komiteto nariams, kad šiandien TSRS ir JAV atstovai prie SNO V. Zorinas ir E. Stivensonas nusiuntė SNO generaliniam sekretoriui U Tanui dokumentus, susijusius su Tarybų Sąjungos ir Amerikos mokslininkų susitarimu bendradarbiauti naudojant kosminę erdvę taikiems tikslams. Jis pasakė, kad tarp šių dokumentų yra TSRS Mokslų akademijos prezidento M. Keldyšo 1962 metų spalio 12 d. laiškas Nacionalinės aeronautikos ir kosminės erdvės tyrinėjimo valdybos direktoriui Dž. Vebui. Laiške, be kita ko, sakoma, kad minėtas susitarimas įsigaliojo ir kad Tarybų Sąjungos mokslininkai yra pasirengę jį vykdyti. Šiame laiške TSRS Mokslų akademija reiškia viltį, kad susitarimas bendradarbiauti, taikiai tiriant ir naudojant kosmosą, bus gera pradžia toliau vystant ir plečiant Tarybų Sąjungos ir Amerikos mokslininkų bendradarbiavimą. Komiteto posėdyje kalbėjęs JAV atstovas Stivensonas priminė, kad šių metų birželio mėnesį Amerikos ir Tarybų Sąjungos mokslininkai svarstė kosmines erdvės naudojimo taikiems tikslams problemas pagal laiškus, kuriais pasikeitė N. Chruščiovas ir Dž. Kenedis apie bendradarbiavimą šioje srityje. Suderintas rekomendacijas šiuo klausimu E. Stivensonas pavadino „daug žadančia programa“. Toliau jis pasakė, kad, nepaisydamos ideologinių skirtumų, JAV ir TSRS ėmėsi praktiškų žygių bendradarbiavimo linkme labai svarbioje kosmoso naudojimo taikiems tikslams srityj


B. Plokšta Vilniaus alaus daryklos „Tauro“ meisteris salyklininkas

Padidinti darbo našumą, pertvarkyti, atremontuoti savo įmonę ir išplėsti gamybą — tai buvo mūsų garbingi pasižadėjimai, įsijungiant į spalinį socialistinį lenktyniavimą. Rugsėjo 1 dieną mūsų kolektyvas pradėjo vykdyti šį pažadą. Su dideliu pakilimu darbininkai stojo prie darbo. Aš stebėjau tuo metu savo draugų veidus — jie buvo susikaupę, o akyse spindėjo tvirta valia ir ryžtingumas. Jie buvo pasiryžę visa tai, kas pažadėta, atlikti anksčiau nustatyto laiko. Niekad nebus užmirštos mūsų darykloje tos spalinių lenktynių dienos. Niekad mes neužmiršime savo draugų — šaltkalvio Urbonavičiaus, mašinisto Grodeckio, elektromonterio Glinskio, dailidės Kelbuko, Vasiljevo ir kitų spartuoliško darbo. Jie buvo pirmūnai, kuriais didžiavosi ir sekė visas kolektyvas. Ir štai, baigiantis spalio mėnesiui, nauja jėga sudūzgė motorai, visiškai atremontuotose ir gražiai išdažytose daryklos patalpose buvo pradėta padidinta alaus gamyba. Kolektyvas trečdaliu praplėtė salyklos rūsį. Pertvarkė mažąjį garinį katilą, nugramdė nuo jo sienų sukietėjusias nuosėdas, pertvarkė katilo šildymo įrengimus, pravedė naujus garo ir vandens vamzdžius. Taip pat buvo rekonstruktuoti elektros įrengimai, pastatytas atsparus pamatas 60 kilovatų galingumo elektros motorui. Toliau kolektyvas atremontavo 75 tūkstančių litrų talpos statines, įrengė 250 tonų talpumo miežių sandėlį. Šiandien atremontuoto katilo galingumas siekia 6,5 atmosferų spaudimo, pavyzdingai veikia elektros sistemos įrengimai, į praplėstą salyklą kiekvieną savaitę dedama 24 tonos miežių. Palyginti su ankstyvesniąja gamybos apimtimi iki fabriko pertvarkymo, šiuo metu darykla sutaupo 20% kuro, 10% energijos ir žymiai yra padidinusi savo pajėgumą. Metinis gamybos planas buvo įvykdytas lapkričio 30 dieną 102%. Kolektyvui pripažintas Visasąjunginių socialistinių lenktynių nugalėtojo vardas ir suteikta trečioji piniginė premija. Šis garbingas įvertinimas mums ypač brangus šiuo metu, kai visa mūsų socialistinė šalis rengiasi sutikti šauniais laimėjimais rinkimus į TSRS Aukščiausiąją Tarybą. Gruodžio 8 dieną kolektyvas apsvarstė Vilniaus tabako fabriko Nr. 1 kreipimąsi ir pasiryžo įsijungti į socialistines lenktynes rinkimų į didįjį darbo žmonių parlamentą garbei. Vėl mes išeiname į naujų laimėjimų kelią, pasiryžę gruodžio mėnesio planą įvykdyti 120%, pakelti darbo našumą 5%, sumažinti gamybos savikainą 0,5%, per gruodžio mėnesį parūpinti 75% žaliavos ateinantiesiems metams. Taip pat mes parengsime 4 naujus specialistus gamybininkus. Socialistinis lenktyniavimas jau prasidėjo. Darykla vėl gyvena didžiąsias dienas. Savo pažadą brangiai Tėvynei mes garbingai ištesėsime.