JAV ir Didžiosios Britanijos lėktuvai yra dislokuoti Inkirliko oro pajėgų bazėje rytinėje Turkijos teritorijoje, iš kur jie skrenda patruliuoti į “neskraidymo zonas”, nustatytas 1991 m. tam, kad apsaugotų kurdus nuo Irako kariuomenės antpuolių. Arabų šalys atidėjo Irako klausimo svarstymą Rytoj Kaire turėjęs įvykti arabų šalių užsienio reikalų ministrų pasitarimas atidėtas iki sausio 24 d., vakar Egipto sostinėje paskelbė Arabų lygos generalinis sekretorius Esmatas Abdelis Megidas. Anot jo, pasitarimas atidėtas Persijos įlankos šalių bendradarbiavimo tarybos (GCC) prašymu. Arabų šalių užsienio reikalų ministrai rytoj Kaire ketina svarstyti Jemeno prašymą surengti neeilinį viršūnių susitikimą, skirtą aptarti JAV ir Didžiosios Britanijos karo veiksmus prieš Iraką. Persijos įlankos šalių bendradarbiavimo tarybai priklauso Bahreinas, Kuveitas, Omanas, Kataras, Saudo Arabija ir Jungtiniai Arabų Emyratai. Rusijos iniciatyva Rusijos užsienio reikalų ministras Igoris Ivanovas mano, kad Jungtinių Tautų Saugumo Taryboje, dalyvaujant ekspertams, tikslinga surengti Irako masinio naikinimo ginklo ir jo gabenimo priemonių likvidavimo problemos “visuotinę apžvalgą”. Apie tai žurnalistams jis pranešė po susitikimo su prezidentu Borisu Jelcinu. URM vadovas pareiškė, kad Irakas turi nuosekliai ir visiškai vykdyti atitinkamas JT Saugumo Tarybos rezoliucijas. Anot jo, šiuo klausimu Rusija visiškai pritaria JT ir tarptautinei bendruomenei. Ministras pasakė, kad Irako teritorijoje būtina sunaikinti masinio naikinimo ginklus ir jų nešėjus, tačiau svarbu suprasti, kokia ten yra tikroji padėtis. ESBO: atsakomybė už naują smurtą Kosove - abipusė Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO) pirmininkas Bronislawas Geremekas vakar pareiškė, kad dėl naujų mūšių Kosovo provincijoje gali tekti iš naujo svarstyti sprendimą dėl tarptautinės stebėtojų misijos. Oficialiame ESBO pareiškime Geremekas, kuris yra Lenkijos užsienio reikalų ministras, pareiškė “didžiai apgailestaująs dėl pastarosiomis dienomis Kosove atsinaujinusių mūšių bei sulaužytų trapių paliaubų”. Atsakomybė už tai, anot jo, tenka abiem pusėms: Serbijos pajėgos vėl įžengė į Kosovo teritoriją ir ėmėsi represinių veiksmų, o Kosovo albanų karinės struktūros tuo pat metu surengė teroristinius aktus. Pasak Geremeko, naujas smurto protrūkis verčia suabejoti taikaus Kosovo konflikto sureguliavimo galimybėmis. Be to, nesiliaujantis kraujo liejimas bei smurtas gali priversti ESBO pakeisti savo darbo Kosove formas. Neginkluoti ESBO stebėtojai turi kontroliuoti, kaip laikomasi spalio mėnesį tarp JAV tarpininko Richardo Holbrookeʼo ir Jugoslavijos prezidento Slobodano Miloševičiaus pasirašyto susitarimo dėl taikaus Kosovo krizės sureguliavimo. Maždaug 600 ESBO atstovų jau yra Kosove - iš viso čia numatoma atsiųsti apie 2000 stebėtojų. Nuo praėjusio ketvirtadienio, kai Belgradas, reaguodamas į antiserbiškus išpuolius, Kosovo šiaurinėje dalyje pradėjo puolimą, žuvo 15 Kosovo išlaisvinimo armijos (KIA) kovotojų albanų. Prieš KIA nukreipta karinė operacija yra didžiausia nuo to laiko, kai pagal spalio mėnesio susitarimą Serbijos pajėgos pasitraukė į savo bazes. Kosove skaičiuojami savaitgalio nuostoliai Po kelias dienas provincijos šiaurėje trukusių kovų tarp vyriausybės pajėgų ir Kosovo išlaisvinimo armijos (KIA) vakar čia vėl buvo ramu. Nuo sekmadienio popietės Kosove iki vakar pietų neužregistruota jokių incidentų, skelbia Jugoslavijos žiniasklaida. Pranešimų apie incidentus negauta nei iš vietos serbų ar albanų, nei iš Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO). Per smarkius susišaudymus prie Podujevo miestelio maždaug 30 km į šiaurę nuo provincijos administracinio centro Prištinos sekmadienį buvo sužeisti trys serbų policininkai, du serbų civiliai ir vienas albanas. Susišaudymas čia liovėsi sekmadienio vakarą. Kaip teigia pusiau oficialūs šaltiniai, per kovas prie Podujevo - pagrindinio šiaurinės Kosovo dalies miesto - žuvo 15 albanų ir vienas serbas. Dar šeši serbai buvo sužeisti. Pasak ESBO atstovų, organizacijos stebėtojai palaiko nuolatinį kontaktą su Serbijos saugumo pajėgų bei pogrindinės KIA vadais. Savaitgalį regione dėl kovų savo namus paliko apie 30 tūkst. žmonių - daugiausia albanų, vakar paskelbė Juodkalnijos laikraštis “Danas”. Izraelyje daugėja dabartinio premjero konkurentų “Likud” partijos įkūrėjo Menachemo Begino vienintelis sūnus Benis Beginas vakar paskelbė, jog išstoja iš partijos, kad kaip dešiniųjų jėgų atstovas mestų iššūkį dabartiniam vyriausybės vadovui Benjaminui Netanjahu per Izraelio parlamento pirmalaikius rinkimus 1999 m. 55 metų parlamentaras tapo jau penktuoju pretendentu, siekiančiu nugalėti Netanjahu. Sekmadienį apie apsisprendimą dalyvauti partijos lyderio rinkimuose paskelbė įtakingas “Likud” dešiniojo sparno atstovas Uzis Landau. Izraelio parlamentas - Knesetas - praėjusią savaitę balsavo už tai, kad 2000 m. pabaigoje turėję įvykti eiliniai parlamento rinkimai būtų surengti pirmojoje 1999 m. pusėje. Prieš tai Netanjahu parlamente prarado daugumą - jį atsisakė remti dešinieji, manydami, kad premjeras išdavė juos, sutikdamas palestiniečiams perduoti dar 13 proc. vakarinio Jordano kranto teritorijos. Prieš dešimt metų politiko karjerą pradėjęs geologas Beginas susilaukė visuotinio pripažinimo už sugebėjimą neįsivelti į politines intrigas. Kaip ir 1992 m. miręs jo tėvas, jis tvirtai tiki, kad vakarinis Jordano krantas turi priklausyti žydams. Prieš dvejus metus, protestuodamas prieš vyriausybės susitarimą su palestiniečiais dėl vakariniame Jordano krante esančio Hebrono miesto perdavimo, jis atsistatydino iš Netanjahu ministrų kabineto. Kambodža atsisako teisti raudonųjų khmerų vadovus Kambodžos ministras pirmininkas Hun Senas vakar kategoriškai atmetė reikalavimus tarptautiniame tribunole teisti du buvusius raudonųjų khmerų vadovus. Buvęs valstybės vadovas Khieu Samfanas ir maoistinių partizanų vyriausiasis ideologas Nuon Čea vyriausybinėms pajėgoms pasidavė šį savaitgalį. Jie laikomi vienais iš pagrindinių kaltininkų dėl beveik 2 mln. žmonių mirties Pol Poto valdymo metais (1975-1979 m). Pasisakęs prieš tarptautinį tribunolą, dabartinis Kambodžos premjeras pakeitė savo ankstesnę poziciją - kelis mėnesius jis rėmė pasiūlymus sudaryti dar vieną tarptautinį teismą, kaip buvo padaryta su buvusios Jugoslavijos karo nusikaltėliais. Premjeras leido suprasti, jog ignoruos užsienio protestus dėl pakeistos pozicijos. “Tai yra grynai Kambodžos reikalas”, - sakė Hun Senas. Jis pabrėžė, kad Khieu Samfanas ir Nuon Čea galės gyventi Kambodžoje kaip paprasti piliečiai. “Jiems sugrįžus, liausis egzistuoti beveik pusę amžiaus gyvavęs raudonųjų khmerų judėjimas. Jei įkištume juos į kalėjimą, galėtų kilti naujas pilietinis karas”, - sakė Hun Senas. Jau 1991 m. pasirašytoje Paryžiaus taikos sutartyje numatyta reintegruoti raudonuosius khmerus į Kambodžos visuomenę. “Privalome užmiršti praeitį ir galvoti apie ateitį”, - pareiškė Kambodžos vadovas. Kita vertus, nebus pasigailėta besislapstančio Ta Moko - paskutinio raudonųjų khmerų vadovo. Vienakojis vadas, pramintas “skerdiku”, vis dar slapstosi Kambodžos ir Tailando pasienio džiunglėse. Raudonųjų khmerų vyriausiasis vadas Pol Potas mirė savo džiunglių slėptuvėje šių metų balandį. Rusijos karinė reforma vyksta lėtai Rusijos prezidentas Borisas Jelcinas vakar pareiškė, kad šalies ginkluotosios pajėgos įvykdė šių metų planą ir sumažino kareivių skaičių iki 1,2 mln., tačiau apgailestavo, kad karinė reforma vyksta labai lėtai. “Šis skaičius pasiektas. Užduotis įvykdyta”, - anot įvairių Rusijos naujienų agentūrų, per susitikimą Kremliuje gynybos ministrui maršalui Igoriui Sergejevui pasakė prezidentas. Pasak 1997 m. gynybos ministru paskirto I. Sergejevo, siekiant sumažinti armiją iki 1,2 mln. kariškių, šiemet teks atsisakyti 400 tūkst. žmonių paslaugų. Pernai į atsargą buvo išleista apie 200 tūkst. kariškių. “Problemos išlieka dėl ginkluotųjų pajėgų finansavimo, tačiau, nepaisant to, gynybos ministras dirba labai ryžtingai. Vyriausybė padeda armijai ir net aš kiek galiu padedu, ir mes bendromis jėgomis pakelsime šitą naštą”, - pasak Rusijos žiniasklaidos, pareiškė Jelcinas. Jis kaip labai svarbų įvykį paminėjo tai, kad sekmadienį Sergejevas iškilmingai perdavė armijai pirmąsias “Topol-M” raketas - naujosios kartos balistines raketas, kurios kitą tūkstantmetį turėtų tapti Rusijos strateginės gynybos sistemos pagrindu. “Topol-M” dar žinomos “RS-12M” pavadinimu, o NATO jas vadina SS-27. Vakar Jelcinas teigiamai įvertino tai, kad pavyko reformuoti ginkluotąsias pajėgas, sujungti įvairias kariuomenės rūšis į keturias - sausumos, jūrų, oro ir raketines pajėgas. Tai leis supaprastinti karinio aparato valdymą. 1996 m., kovodamas dėl perrinkimo prezidento poste, Jelcinas paskelbė ambicingą karinės reformos programą - iki 2000 m. atsisakyti privalomosios karinės tarnybos ir sukurti šiuolaikines profesionalias karines pajėgas.


Būsią nutraukti santykiai? ,,Berliner Tageblatt“ žiniomis iš Belgrado, Italija mananti tuojau po Nettuno sutarčių (tarp Italijos ir Albanijos) ratifikavimo išprovokuoti diplomatinį incidentą su Pietųslavija, kad galėtų su ja nutraukti santykius. Kartu su tuo Italija ruošiantis paskelbti muitų uniją tarp Italijos ir Albanijos. Italija tuo būdu norinti atsiekti visiškos Albanijos priklausomybės nuo Italijos ir patikrinti sau karo pozicijas ties Albanijos Pietųslavijos siena. Sąryšy su tuo Pietųslavijos politinės sferos labai rimtai įvertina susidariusią padėtį ir laukia dar didesnio santykių pablogėjimo su Italija. Krizis, kurį dabar pergyvena Italijos Pietųslavijos santykiai, yra rezultatas konflikto, į kurį suėjo abi valstybės, kovodamos dėl įtakos Balkanuose. Italija, atsistojus prie vairo Mussolini, ėmė varyti aktingą ekspansijos politiką, ieškodama naujų teritorijų savo gyventojų prieaugliui ir naujų rinkų savo pramonės gaminiams. Albanija yra gausinga nenaudojamais ligšiol gamtos turtais, kaip antai įvairiais metalais ir mineralais, kas Italijai yra nepaprastai svarbu. O Albaniją verčia ieškoti italų globos nedraugingų jos atžvilgiu kitų Balkanų valstybių politika. Taip tad italų albanų artėjimas šiuo tarpu yra visai suprantamas.


Šioje Lotynų Amerikos šalyje taip pat plečiasi solidarumo su revoliucine Kuba judėjimas. Įvairių gyventojų sluoksnių atstovai rūsčiai protestuoja prieš Jungtinių Valstijų karinių provokacijų politiką, nukreiptą prieš Kubą. Net dabar, politinės krizės įkarštyje, Brazilijoje iš nacionalinio kongreso tribūnos nuskambėjo, gindamas Kubą, galingas nacionalistinio parlamentinio fronto balsas. Šiame fronte yra susivieniję įvairių politinių partijų atstovai. Jo pareiškime griežtai smerkiami agresyvūs Pentagono ir JAV valstybės departamento planai prieš Kub


Grasinimų politika vykdoma toliau LONDONAS, rugpiūčio 6 d. (TASS-ELTA). Spaudos pranešimais, du Anglijos karinių jūrų pajėgų lėktuvnešiai „Tisies“ ir „Bulvark“ išplaukė iš Portsmuto į Viduržemio jūrą. Lėktuvnešyje „Tisies“, be lėktuvų, yra speciali aviadesantinė brigada. Reuterio agentūra, pasiremdama Anglijos karinės ministerijos pareiškimu, teigia, kad lėktuvnešiai siunčiami kaip „atsargumo priemonė Anglijos pozicijoms užtikrinti rytinėje Viduržemio jūros dalyje“. Dauguma laikraščių šį žingsnį nušviečia kaip spaudimo priemonę Egipto vyriausybei Sueco kanalo klausimu. Daugelis buržuazinių spaudos organų toliau užsipuola Egiptą ir grasina jam, siekdami dirbtinai sustiprinti nervingumo atmosferą Sueco kanalo nacionalizavimo klausimu ir atitraukti visuomenės dėmesį nuo to fakto, kad iš tikrųjų nėra jokios grėsmės laivybos kanalu laisvei. Tačiau kai kurie įtakingi laikraščiai smerkia šią propagandinę kampaniją. „Mančester Gardian“ rašo, kad nieku nepateisinti smurto veiksmai prieš Egiptą būtų agresijos aktas ir tik sukeltų sunkius padarinius Anglijai. Laikraštis primena, kad Suvienytųjų Nacijų Organizacijos įstatai draudžia griebtis jėgos tarptautiniams nesutarimams sureguliuoti.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

BERLYNAS, rugsėjo 21 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūra ADN, Vokietijos Demokratinėje Respublikoje įsteigtas pasipriešinimo fašizmui kovotojų komitetas kreipėsi į visus taikinguosius Rytų ir Vakarų Vokietijos vokiečius, ragindamas susivienyti kovoje prieš Vakarų Vo-


Kubos liaudis kovoja prieš teroristini režima

Spaudos pranešimal rodo, kad į kovą prieš Kuboje egzistuojantį teroristinį režimą įsijungia vis nauji Kubos gyventojų sluoksniai. Komentuodamas padėtį, susidariusią Kuboje po penkerių metų Batistos buvimo valdžioje, laikraštis „Niujork Taims” rašo, kad šalyje viešpatauja didelis nepasitenkinimas. „Dar niekuomet, - nurodo laikraštis, - nebuvo tokios stiprios korupcijos aukštųjų pareigūnų sluoksniuose. Kuboje yra karinė diktatura pačia šlykšČlausia forma”. Jeigu anksčiau Batistos vyriausybei pavykdavo susidoroti su politiniais priešininkais, tai dabar prieš ją „renkasi naujos jėgos”. Laikraštis nurodo, kad prie šių jėgų priklauso jaunimas, inteligentijos atstovai, įmonininkai, armijos žemesnieji karininkai, aplamai plačiosios Kubos gyventojų masės. Kubos emigrantai organizavo Niujorke protesto demonstraciją prieš Batistos režimo daromus nusikaltimus. Demonstrantai nesė plakatus, kuriuose smerke Batistą kaip „Kubos jaunimo žudiką” ir reikalavo, kad Jungtinės Valstybės nutrauktų pagalbą Batistus režimui tankais ir reaktyviniais lėktuvais, kurie siunčiami į Kubą nuo to laiko, kai ten atvyko Kastro grupė (kaip žinoma, jaunimo veikėjo Fidelio Kastro grupė išsilaipino Kuboje praėjusių metų pabaigoje kovai prieš Batistos režimą). Niujorke ispanų kalba einan tis laikraštis „Diario de Nueva Jork” praneša, kad grupė Kubos emigrantų nusiuntė į SNO dokumentą, kuriame smerkia Batistos režimo įvykdytus pastaraisiais ménesiais politinius nusikaltimus. Ši grupė apkaltino Batistą 105 jaunuolių nužudymu, partizanų užimto rajono bombardavimu napalmo bombomis, per kuri buvo užmušta šimtai civilinių gyventojų, eilės Kubos piliečių kankinimais už tai, kad jie slėpė politinius Batistos priešininkus, ir kitais Suvienytųjų Nacijų Organjzacijos įstatų numatytų žmogaus teisių pažeidimais.


Parengta pagal užsienio radijo ir informacijos agentūrų pranešimus

Lisabonoje (Portugalijos sostinėje) susirenka EEB šalių vidaus reikalų ministrai aptarti saugumo sienų kontrolės ir imigracijos problemų. Johanesburge (PAR) lankysis EEB delegacija Danijos, Didžiosios Britanijos ir Portugalijos užsienio reikalų ministrai. Karakase (Venesuelos sostinė) Kolumbijos, Meksikos ir Venesuelos prezidentai aptars laisvosios prekybos klausimus. JAV prezidentas Dž.Bušas, vykdamas į Rio de Žaneiro konferenciją, viešės Panamoje. Netoli Atėnų NATO pareigūnų pasitarime dalyvaujantis Estijos premjeras T.Viahis turėtų skaityti pranešimą apie šalies nacionalinio saugumo problema


Tarptautiniai stebėtojai padėtį Kosovo provincijoje antradienį pavadino ”labai įtempta”. Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos stebėtojų misijos Kosove vadovas Williamas Walkeris kritikavo Belgradą už tai, kad jis prastai bendradarbiauja su misijos darbuotojais. Tačiau jis kalbėjo apie Kosovo išsilaisvinimo armiją (KIA) ir kritikavo jos narius, kad jie elgiasi “provokuojančiai”. KIA antradienį pareikalavo panaikinti visus serbų policijos kontrolės punktus provincijoje. Žinoma, pastaruoju metu pasaulio dėmesį buvo prikaustęs ”karščiausias taškas” - įvykiai Irake. Jie skatina prisiminti Kosovo temą ne vien dėl teisingumo. Situacija tiek Irake, tiek Kosove yra panaši bent jau bendriausiais bruožais. Jie vis dažniau vardijami ir pabrėžiami XX a. pabaigos tarptautinės politikos retorikoje. Turime omenyje ”civilizacijų karo”, kaip pagrindinio ateities konfliktų požymio, prognozes. Vargu ar apie ”civilizacijų karą” galima kalbėti, remiantis tik tokiu schemišku vaizdu, kokį teikė Irako krizė - iš vienos pusės Vakarų pasaulio atstovo vaidmenį prisiėmusi ”pasaulio policininkė” Amerika, iš kitos - musulmoniškos Artimųjų Rytų valstybės diktatorius. Kosovo scenoje irgi matome panašią figūrą - Miloševičių. Klausimas, kiek Sadamas Huseinas arba Miloševičius yra susiję su kokia nors politinių ir kultūrinių vertybių tradicija, lieka atviras. Kone pagrindinė ”civilizacijų karo” koncepcijos idėja - geografinės civilizacijų sankirtos ribos - čia irgi nelabai tinka. Sulėtinta Vakarų reakcija į Balkanų problemas (kurios ryškiai išsiskiria visoje posovietinėje tarptautinėje panoramoje) labiausiai piktinamasi dėl to, kad regionas yra Europos dalis. Kad genocidas ir etninis valymas vyko ir vyksta pačioje pagrindinių Europos valstybių pašonėje. Buvimas ”pačioje pašonėje”, žinoma, yra labai svarbus dalykas. Įprasta manyti, kad Vakarų baudžiamosios akcijos prieš vakarietiškosios demokratijos idealų ir vertybių nepripažįstančius diktatorius (JAV valstybės departamentas Miloševičių jau pavadino Balkanų ”problema”) remiasi pirmiausia tam tikrais praktiniais - ekonominiais ir socialiniais - pačių baudėjų interesais (apie tai kalbėti skatino pirmiausia Kuveito gynimas nuo Sadamo Huseino). Europiečiams daugiausia rūpesčių dabar sudaro Kosovo pabėgėliai albanai. Europos komisijos narys, atsakingas už ES plėtrą ir ryšius su Vidurio ir Rytų Europos šalimis Hansas van den Broekas, kilus paskutinei didelei įtampai, kai Serbijai buvo grasinama oro antpuoliais, o Rusija tam priešinosi, pasakė, kad Rusija elgiasi neteisingai ir negali arba nenori suprasti problemos. Todėl jam ir buvo įdomu, kaip pati Rusija elgtųsi, jeigu jai grėstų toks nelegalų antplūdis, kokio gali sulaukti Vakarų Europa iš Kosovo. Kosovo albanų padėtis dabar, regis, yra kur kas geresnė. Jungtinių Tautų pagalbos pabėgėliams organizacijos vyriausioji komisarė Sadako Ogata po apsilankymo Kosove sakė, kad provincijoje jau nėra po atviru dangumi gyvenančių grįžusių pabėgėlių. Tačiau nauji karo veiksmai tik ką į savo sugriautus namus grįžusiems žmonėms būtų tikra katastrofa. Taigi Europa yra susijusi itin skaudžiais ir netvirtais - žmonių likimų - ryšiais. O Miloševičius problemą suvokia labai paprastai. Nesename interviu vienam Amerikos žurnalui į klausimą, ar Jugoslavija nori tapti ateities Europos dalimi, jis atsakė: ”Tai priklauso nuo kainos, kurią už tai turėsime mokėti. Jeigu tokia kaina bus Kosovo atidavimas, mes jos nemokėsime”.


Lenkijos Jungtinės Darbininkų partijos Centro Komitetui Lenkijos Liaudies Respublikos Ministrų Tarybai Lenkijos Liaudies Respublikos Valstybės Tarybai

Brangūs bičiuliai! Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetas, TSRS Ministrų Taryba ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas reiškia gilią užuojautą Lenkijos Jungtinei Darbininkų partijai, Lenkijos vyriausybei ir lenkų tautai mirus LJDP CK Pirmajam sekretoriui draugui Boleslavui Bierutui - didžiajam lenkų tautos sūnui, įžymiajam tarptautinio komunistinio ir darbininkų judėjimo veikėjui. Boleslavo Bieruto mirtis - sunkus praradimas lenkų tautai, Tarybų Sąjungos tautoms, didžiajai socialistinių šalių sandraugai, viso pasaulio darbo žmonėms. Draugo Bieruto asmenyje Lenkijos Jungtinė Darbininkų partija ir visa lenkų tauta neteko savo išmėginto politinio vadovo ir kovos už socializmo statybą organizatoriaus. Šlovingas Boleslavo Bieruto gyvenimas ir veikla bus įkvepiantis pavyzdys kovoje už triumfą komunizmo idėjų, kurioms tarnauti draugas Bierutas paskyrė visas savo jėgas.


Agentūros Frans pres korespondento pranešime iš Solsberio nurodoma, kad, kaip teigia pabėgėliai, kurių daug atvyksta iš Elizabetvilio į Rodezijos Kasumbalio pasienio punktą, Katangos žandarmerija traukiasi į džiungles ir ruošiasi partizaniniam karui prieš SNO kariuomenę. Tarp šiandien rytą čia atvykusių pabėgėlių yra Katangos „prezidento“ brolis Devidas Čiomb


Straipsnyje „Apie savąjį kelią ir bendrus bruožus” laikraštis „Tribuna Liudu” kritikuoja „nacionalinio komunizmo” sąvoką ir pasakoja apie Lenkijos savąjį kelią į socializmą. Apskaičiavimai, pagrįsti nacionaliniu komunizmu, sužlugo, pareiškia laikraštis. Iš nacionalinio komunizmo liko tiktai aidas. Mūsų kelio būdingas bruožas, pagrindinis veiksnys yra tai, kad jis numato savo specifines statybos sąlygas. Mus vienija tikslų vienybė su visa socializmo stovykla. Mūsų kelias į socializmą niekuo nepažeidžia mūsų santykių su broliškomis šalimis, kurios siekia to paties tikslo. Tarp atskirų šalių, statančių socializmą, gali ne kartą kilti pažiūrų skirtumų ir nesusipratimų. Tačiau, vadovaudamiesi nepažeidžiamais lenininiais proletarinio internacionalizmo principais, mes draugiška ir nuoširdžia diskusija bendromis pastangomis šaliname klaidas ir nesusipratimus. Lenkijos — Tarybų Sąjungos pereitų metų lapkričio 18 d. deklaracija yra įtikinamas šio metodo liudijimas.


Alžyras – demokratinė liaudies respublika

Rugsėjo 25 d. – reikšminga Alžyro istorijos data, pirmojo nacionalinio steigiamojo susirinkimo atidarymo diena. Deputatų pavestas, susirinkimo sesiją atidaro Ferhatas Abasas. Jis, be kita ko, sako: mūsų respublika orientuosis į socialistinę ekonomiką, nes tiktai nauji metodai gali mums padėti rasti teisingus daugelio mūsų problemų sprendimus. Nuodugniai ir revoliucingai nepakeitę savo žemės ūkio struktūros, nereformavę savo gamybos priemonių, neindustrializavę šalies ir neapgynę jos nuo monopolijų, nepaskelbę kovos neraštingumui, nesuorganizavę sveikatos apsaugos sistemos, nestatydami gyvenamųjų namų, mes negalėsime padaryti galą atsilikimui ir viduramžių liekanoms. Po to nacionalinis steigiamasis susirinkimas išrinko prezidiumą – pirmininką, tris jo pavaduotojus ir sekretorius. Nacionalinio susirinkimo pirmininku vieningai išrinktas Ferhatas Abasas. Nacionalinio susirinkimo posėdyje Ferhatas Abasas pranešė, kad laikinosios Alžyro respublikos vyriausybės pirmininkas Jusefas Ben Heda ir laikinojo vykdomojo organo pirmininkas Abderachmanas Faresas grąžino savo įgaliojimus ir perdavė valdžią Alžyro respublikos Nacionaliniam steigiamajam susirinkimu


Rusijos užsienio reikalų ministras A. Kozyrevas teigė, kad pagrindinis pavojus Rusijos demokratijai - ne naujas atviras perversmas, o nomenklatūros aparatininkų revanšas. Jis taip pat pasakė, kad sunku įsivaizduoti reformas buvusiose tarybinėse respublikose, nestiprinant demokratijos Rusijoje. Apie tai ministras kalbėjo, skaitydamas paskaitą Kolumbijos universitete (Niujorkas).


JUNGTINIŲ Valstybių viceprezidentas Niksonas atlieka trijų savaičių kelionę po Afrikos šalis (Maroką, Ganą, Liberiją, Ugandą, Etiopiją, Sudaną, Libija, Tunisą). Amerikos spauda pabrėžia svarbią šios kelionės reikšmę, o kai kurie laikraščiai kvalifikuoja ją net kaip „neturinčią precedento“. Kas gi sudaro to įvykio reikšmę ir kokios priežastys paskatino JAV valstybės veikają vykti į tokią ilgą kelionę? Atsakyti į šį klausimą nesunku, tuo labiau, kad pati Amerikos spauda neslepia tikrųjų Niksono misijos tikslų. Neseniai laikraščio „Niujork Taims“ korespondentas pranešė iš Vašingtono, kad, kaip ten manoma, „specialioji programa Artimiesiems Rytams“ (t. y. nelemtoji „Eizenhauerio doktrina“) turi galiausial apimti visą rajoną nuo Maroko iki Afganistano ir į pietus iki Tanganikos. Niksono misijos tikslas kaip tik ir yra įgyvendinti ši uždavinį. Kaip yra žinoma, Amerikos Valdantieji sluoksniai jau nutarė įtraukti Libiją, Sudaną ir Etiopiją į „Elzenhauerio doktrinos“ sferą. Dabar meginama sustiprinti Amerikos „ftaką“ kitose Afrikos žemyno šalyse, kurios patraukia JAV imperialistų dėmesį savo naftos, rūdos ir kitų gamtos turtų, o taip pat savo strateginės padėties dėka. Reikia pasakyti, kad Niksonas - toli gražu ne pirmas Amerikos valstybės veikėjas, pradėjęs „žvalgytis“ Afrikoje. 1955 metais Afriką „tyrė“ speciali JAV Atstovų rūmų misija. Pranešime apie kelionės rezultatus Amerikos parlamentarai konstatavo, kad Jungtinės Valstybės „negali neatkreipti dėmesio į tą ekonominį potencialą“. Kartu misija nurodė, kad reikia stiprinti JAV karinius atramos taškus Afrikoje. Pernai rudeni pusantro mėnesio keliavo po Afriką JAV senato užsienio reikalų komisijos pirmininkas Teodoras Grinas. Jis aplankė 13 šalių ir studijavo jose Amerikos „pagalbos“ teikimo šioms šalims klausimus. Ypatingą dėmesį senatorius skyrė savo misijos „kariniam aspektui“. Neseniai kalbėdamas komisijos posėdyje, Grinas pabrėžė, be kita ko, kad Libija yra vienas svarbiausių Afrikos rajonų ir kad čia esančią Amerikos aviacijos bazę būtinai reikia išsaugoti. Senatorius taip pat apgailestavo, kad „Amerikos balso“ laidos Afrikos šalims silpnos ir negali prilygti laidoms iš Kairo. Komentuodamas Amerikos veikėjų vizitus į Afrikos šalis, Prancūzijos žurnalas „Ane Politik e Ekonomik“ rašė: „Galima neabejoti, kad Jungtinės Valstybės norėtų padaryti Šiaurės Afrikoje tą pat, ką joms pavyko padaryti Pietų Vietname“. O Pietų Vietname, kaip yra žinoma, JAV pasinaudojusios Prancūzijos pozicijų susilpnėjimu, išstume Prancūziją iš to rajono ir iškėlė valdyti savo agentą Ngo Din Djemą. Dabar, ryšium su Niksono kelione, Prancūzijos spauda su nauja jėga ėmė kelti aliarmą. Liesdami Amerikos viceprezidento viešėjimą Maroke, laikraščiai rašo apie jo vizito „nedraugišką pobūdį“, griežtai smerkia jo pareiškimą, kad JAV pasirengusios suteikti „pagalbą“ tai šaliai ir taikyti jai „Eizenhauerio doktriną“. „Mes palaikome draugiškus santykius, - konstatuoja laikraštis „Enformasion“, - bet reikia pasakyti, kad čia galimo kišimosi rėmai, net įsivaizduojamos jo ribos, buvo savavališkai peržengti“. Savaitraštis „Perspektiv“ tiesiog pareiškia, kad JAV ignoruoja Prancūzijos interesus Maroke ir norėtų ją galutinai iš ten išstumti. Maroke (kaip Libijoje ir Liberijoje) Jungtinės Valstybės turi savo karines bazes ir jas nepaliaunamai plečia. Šių bazių statybai JAV isleidžia vidutiniškai 58 milijonus dolerių per metus. Tai, matyti, teikia Niksonui pagrindą sakyti, kad „Marokas - tai viena šalių, kurios turi daugiausia šansų gauti Amerikos pagalbą“. Tiesa, viceprezidentas rado reikalą pridurti, kad toji „pagalba“ papildo prancūzų „pagalbą“, bet toks pareiškimas vargu ar gali paguosti Prancūziją. Šis mostas, kaip pažymi „Niujork Taims, pada rytas dėl „prancūzų jautrumo“. Užsienio spauda teigia, kad Niksonas likęs „labai patenkintas“ derybomis Maroko sostinėje Rabate. Tačiau Prancūzijos valdantieji sluoksnial jaučia kitką. Jie bijo dabartinio Maroko ir Prancūzijos santykių aštrėjimo. Tam tikri marokiečių sluoksniai kelia teritorines pretenzijas dėl Mauritanijos ir dalies Sacharos. JAV remia tokias pretenzijas, o tai leidžia manyti, kad Amerikos kapitalistai mielu noru pamėgintų pasiglemžti ginčijamų rajonų gamtos turtus. Prancūzų kolonizatoriams Alžyre po kojomis dega žemė, ir Jungtinės Valstybės nori pasinaudoti savo sąjungininko sunkumais, vadovaudamosi savo pačių interesais, Prancūzijos kompartijos generalinis sekretorius rašė laikraštyje „Jumanite“: „Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje Vašingtono vyriausybė faktiškai rėmė kolonialistinius Prancūzijos politikos vadovų principus, privertusi juos, žinoma, gerai užmokėti už tai. Kaina buvo ta, kad JAV buvo pakviestos „bendradarbiauti“ su vadinamąja „Eurafrika“, t. y. JAV émé skverbtis į Sacharą ir Afriką, bendrai paėmus“. Erdviose Sacharos platybėse pastaruoju metu rasti naftos, anglies, geležies rūdos, chromo, mangano klodai. Prancūzų kolonizatoriai trina rankas, numatydami naujus pelnus, ir, siekdami intensyviau eksploatuoti tuos turtus, remia idėją, kad jos valdos Afrikoje būtų įtrauktos į projektuojamą „bendrąją Europos rinką“. Tačiau, kaip pareiškia Prancūzijos žurnalas „Reviu Politike Parlemanter“, nieko „pakankamai stambaus“ „Europos rėmuose“ padaryti negalima, todėl reikalingos „visų Vakarų“ pastangos, t. y. „visiškai aiškus tas faktas, kad JAV turi plačiai dalyvauti šioje priemonėje“. Jau dabar Amerikos monopolijos siūlo savo paslaugas organizuojant žvalgymo darbus ir eksploatuojant Sacharos požeminius turtus. Reikia pažymėti, kad Jungtinės Valstybės naudoja visas priemones ir galimybes skverbimuisi į Afriką. Laikraščio „Niujork Džornel - Ameriken“ korespondentas praneša, pavyzdžiui, kad valstybės departamentas siekia sustiprinti savo diplomatines misijas Afrikos šalyse, įsteigti ten naujus konsulatus ir sudaryti specialų biurą Afrikos reikalams, kuriam vadovautų JAV valstybės sekretoriaus padėjėjas. Veidmainiškai pareikšdami, kad jie nenori sutapatinti savęs su kolonizatoriais, Amerikos imperialistai iš tikrųjų labai atvirai ketina užimti savo silpnesnių partnerių pozicijas ir užtikrinti savo viešpatavimą Afrikos šalyse. Imperialistai negali susitaikstyti su tuo, kad Afrikos tautos bunda, kad daugelis jų įgijo savo nepriklausomybę, o kitos kovoja už laisvę ir nepriklausoma gyvavimą. Pažeisdamos SNO įstatus, Jungtinės Valstybės siekia kištis į Afrikos šalių vidaus reikalus. Ši politika ypatingai vaizdžiai pasireiškia Egipto ir kitų Arabų šalių atžvilgiu. JAV nori paversti SNO ginkluotąsias pajėgas, kurios, sutinkamai su Generalinės Asamblėjos nutarimu, įvedamos į Gazos rajoną, okupacine kariuomene, paversti jas spaudimo Egiptui įrankiu JAV valstybės veikėjai nusikalba net iki to, kad reikalauja sau teisės imtis „efektyvių priemonių“, net iki karinės jėgos naudojimo galimų konfliktų“ atveju, pasitraukus Izraelio kariuomenei. Jungtinės Valstybės pareiškia, kad jos ketina viešpatauti Akabos įlankoje, kurios vartai, kaip yra žinoma, priklauso prie Egipto teritorinių vandenų. Dalesas atkakliai siekia suteikti šiai įlankai „tarptautinio vandens kelio statusą“ ir įvesti į ją Amerikos laivus. Tai daro na taip pat siekiant nuolat grasinti Egiptui ir kitoms Arabų šalims. Siekdami realizuoti „Eizenhauerio doktrina“, kuri yra JAV ekonominio ir karinio kišimosi į Afrikos žemyno šalių reikalus įrankis, Anerikos imperialistai nieko nevengia. Jie varo pašėlusią antitarybinę propagandą, mėgindami taip pavaizduoti reikalą, tarytum Tarybų Sąjunga grasintų Artimųjų ir Viduriniųjų Rytų bei visos Afrikos tautoms. Tačiau, kaip sako priežodis, melo kojos trumpos. Afrikos žemyno tautos puikiai supranta, kas sukelia tikrą grėsmę, ir kaip tik todėl jos duoda vis griežtesnį atkirti JAV kolonizatoriniams planams.


SNO generalinio sekretoriaus derybos su Egipto vadovaujančiais veikėjais

SNO generalinio sekretoriaus Hamaršeldo derybos su Egipto vyriausybės vadovaujančiais veikėjais vyksta toliau. Vakar Hamaršeldas ketvirtą kartą tarėsi su Egipto užsienio reikalų ministru Favziu. Kaip jau buvo pranešta, Hamaršeldas taip pat dukart ilgai kalbėjosi su Egipto prezidentu Naseru. Pranešama, kad šįvakar įvyks naujas Hamaršeldo ir Nasero susitikimas, kurio metu, kaip rašo laikraštis „Al-Achram”, bus baigtos SNO generalinio sekretoriaus derybos su Egipto vyriausybės vadovais. MEN'o agentūra praneša, kad derybos su Hamaršeldu išaiškino visišką savitarpio supratimą dėl galimybės išspręsti laivybos Sueco kanalu klausimą. Agentūros pranešimu, artimiausiomis dienomis Egipto vyriausybė paskelbs naują smulkų pareiškimą klausimu dėl laivybos Sueco kanalu. SNO generalinis sekretorius Hamaršeldas šįryt išvyko į Ismailiją, kur jis susipažins su Sueco kanalo valymo darbų eiga.


AMERIKOS DIPLOMATIJA KLIUDO ORGANIZUOTI JAUNIMO FESTIVALĮ

Kaip sužinota žurnalistų sluoksniuose, JAV valstybės sekretorius Dalesas davė nurodymą savo ambasadoriams, akredituotiems prie įeinančių į NATO šalių vyriausybių, imtis priemonių, kad šių šalių vyriausybės visaip kliudytų jaunimui vykti į VI Pasaulinį jaunimo ir studentų festivalį, į Maskvą.


Klaipėdos seimelis lietuvių kalbą neigia?

O ką apie tai sako konvencija Vakar, kaip žinoma, buvo tęsiamas Klaipėdos krašto Seimelio posėdis, kuriame buvo svarstoma visa eilė skubotų pasiūlymų. Seimelis priėmė skubotą pasiūlymą pavesti Direktorijai, kad ji pasirūpintų įsteigti telefoną ar pašto agentūrą tose vietose, kurias dažnai ištinka potvynis, nes gyventojai būna visiškai atskirti nuo Krašto. Turėta galvoj Naujų Rugelių kaimą, kuris visada potvynio atskiriamas. Taip pat priimtas pasiūlymas dėl pensininkų ir žuvusių šeimoms pašalpų sureguliavimo. Taikant dabar Klaipėdos Krašte galiojančius dėsnius, jiems susidaro žymių nuostolių. Todėl negali būti mažinamas jų gaunamų pensijų dydis, kuris numatytas 1926 m. sudaryta tarp Lietuvos ir Vokietijos pensininkų aprūpinimo konvencija. Po to vienbalsiškai buvo priimtas Volkspartei skubotas pasiūlymas, kuriuo numatomi palengvinimai žvejams, mokant nuomas už žvejybą. Taip pat buvo priimtas Volkspartei skubotas pasiūlymas, kuriuo protestuojama prieš Direktorijos pirmininko įsakymą dėl jų frakcijos nario atstovo Riecherto paleidimo iš Krašto policijos inspektoriaus vietos. Šis įsakymas motyvuotas tuo, kad atstovas Riechertas, būdamas Seimelio nariu, rinkimų įstatymu, negali užimti vietos administracinėj įstaigoj. Toliau buvo priimtas lietuvių frakcijos skubotas pasiūlymas, kuris smulkiai numato būdus, reikalingus pavartoti, nukentėjusius nuo potvynio gyventojus ir žvejus šelpiant, ir kokių priemonių reikia imtis, kad ateity gyventojai būtų nuo didelių potvynių jiems daromų nuostolių apsaugoti. Šis pasiūlymas, bet kitko, perduotas finansų komisijai. Seimelis atmetė lietuvių frakcijos skubotą pasiūlymą įnešti į kito posėdžio darbotvarkę antro Seimelio svarstytą atvertinimo įstatymo projektą, socialinio apdraudimo įstatymo pakeitimo projektą ir priverstinio butų išnuomojimo įstatymo pakeitimo projektą. Prieš šiuos pasiūlymus pasisakė Landwirtschaftspartei, Volkspartei ir socialdemokratų frakcija. Pirmosios dvi grupės savo nusistatymą motyvuoja tuo, kad jie negalį svarstyti antram Seimely svarstytą ir priimtą atvertinimo įstatymą. Jis teturi būti pasiųstas Krašto Gubernatoriui pasirašyti. Kaip žinoma, antro Seimelio priimtas atvertinimo įstatymas buvo pasiųstas Krašto Direktorijai, bet ji jį grąžino atgal Seimelio prezidiumui. Ypač daug ginčų Seimely sukėlė Stikloriaus patiektas pasiūlymas išbraukti iš Seimelio regulamino straipsnį, kuriame yra pasakyta, kad Seimelio biuras veda savo bylas ir protokolus vokiečių kalba, o Seimelio atstovui pareikalavus, pateikia jam viską lietuvių kalba. Tas pats straipsnis numato, kad, Seimelio atstovui pareikalavus, vertėjas verčia į lietuvių kalbą visus pranešimus, įteiktus Seimeliui vokiečių kalba. Buvo nurodyta, kad šis straipsnis prieštarauja Klaipėdos konvencijos dvasiai, kuri numato abiejų kalbų lygybę, tuo tarpu kalbamasis straipsnis lietuvių kalbą stato į antrą eilę. Be to, jis ir visai nereikalingas, nes pasiūlymai ir sumanymai jau dabar visada pateikiami abiem kalbom. Be to, p. Stikliorius pažymėjo, kad bendrai Seimely mažai rodoma pagarbos lietuvių kalbai ir lietuviškai kalbantiems atstovams trukdo tie, kurie nemoka lietuviškai. Daugumos balsais Stikloriaus pasiūlymas buvo atmestas.


1998 m. spalio mėnesį Votsono tarptautinių santykių instituto prie Brauno universiteto (JAV) profesorius Dominickas Arielis žurnale “Current History” (“Šiuolaikinė istorija”, įkurtas 1914 m., skirtas tik tarptautinių santykių problemoms) rašė: “Ukraina vis dar priklauso nuo Rusijos energetikos. Tiesa, vieną tūzą savo rankose turi: per jos teritoriją eina Rusijos naftotiekiai ir dujotiekiai. Tačiau Rusija planuoja alternatyvinį dujotiekį per Baltarusiją. Savo ruožtu Ukraina stengiasi rasti alternatyvių energetikos tiekėjų. Buvo svarstoma, kaip gauti naftos ir dujų iš Baku per Odesą, tačiau kol kas jokių apčiuopiamų rezultatų nėra”. Tiktai lapkričio 1 d. Ankaroje Ukrainos vyriausybės delegacija sužinojo, kad Ukraina galėtų gauti tik kelis Kaspijos naftos lašus. Kažkodėl Vakarai teikia pirmenybę naujam naftotiekiui Baku-Džeichanas (per Turkijos teritoriją). Šis naftotiekis bendrovėms “Amocco”, “British Petroleum” ir kitoms atsieitų 4 mlrd. dolerių, o jau esamo naftotiekio Baku-Odesa-Brodai modernizavimas - tik 250 mln. dolerių. Kokios priežastys verčia Vakarus taip išlaidauti? Turbūt Turkija laikoma patikimesne JAV partnere negu Ukraina, vykdanti tradicinę daugiakryptę užsienio politiką. Tų krypčių tiek daug, kad politika darosi neapibrėžta. Be to, dabar Rusijai gresia raudonasis revanšas. Ukraina taip pat gali būti įtraukta į Rusijos jėgos lauką, ypač tuo atveju, jeigu Kijeve 1999 m. į valdžią ateitų kairysis prezidentas. Anot apklausų, Ukrainos orientacijos į Rytus nori dvigubai daugiau rinkėjų. Tai nereiškia, kad ukrainiečiai trokšta dar kartą susijungti su Rusija (apklausų duomenimis, tokių Ukrainos gyventojų yra ne daugiau kaip 30 proc.). Tačiau aišku, kad dauguma Ukrainos gyventojų pritaria neutralitetui: tai leistų Ukrainai balansuoti tarp Vakarų ir Rusijos. Ukraina nori palaikyti gerus santykius su Vakarais nevykdydama reformų. Ji sąmoningai renkasi užsienio politiką, paremtą savo valstybės, kaip tam tikros atsvaros Rusijos jėgai ir įtakai…


Guanduno provincijoje kovo 7 d. pakrantės patrulis Čžucziano upės žiočių rajone sulaikė džonką su čankaišistais. Apie tai praneša agentūra Sinchua. Džonką lydėjusi motorinė valtis spėjo pasislėpti Aomyne. Sučiuptųjų banditų parodymais, pasprukusi motorinė valtis priklausė čankaišistų klikos agentams Aomyne. Kovo 7 d., paėmusi grupę čankaišinių banditų ir šaudmenų, ji plaukė į KLR pakrantės zoną vykdyti diversinės užduoties. Guanduno provincijos užsienio reikalų valdybos viršininkas pareikalavo, kad portugalų valdžia Aomyne atkreiptų rimtą dėmesį į įvykusį incidentą ir imtųsi efektyvių priemonių neleisti, kad čankaišistų klikai būtų suteiktos galimybės iš Aomyno varyti diversinę-ardomąją veiklą.


LVJ sąjungos Centro biuro kreipimasis į Vakarų Vokietijos jaunimą

BERLYNAS, rugsėjo 12 d. (TASS). Kaip praneša agentūra ADN iš Diuseldorfo, Laisvojo vokiečių jaunimo sąjungos Centro biuras (VFR) kreipėsi į jaunuosius Vakarų Vokietijos rinkėjus, ragindamas pasiekti, kad Adenauerio partija pralaimėtų per rinkimus į bundestagą rugsėjo 15 d. Kaip pabrėžiama kreipimesi, Adenaueris, tvirtindamas, kad VSDP pergalė per rinkimus reikštų „Vokietijos pražūtį”, eina Hitlerio pėdomis. LVJ sąjungos Centro biuras ragina per rinkimus balsuoti už Vokietijos socialdemokratų partijos kandidatus, kad būtų pasiektas posūkis Vakarų Vokietijos politikoje.


„Vorwärts“, komentuodamas komunistų išreklamuotą kovo 6 d. turėjusią vykti „pasaulinę revoliuciją“, pažymi, kad vietoj pasaulinės revoliucijos išėjo pasaulinis komunistų fiasko. čia „Vorwärts“ cituoja „Pravdos“ žodžius, pasak kurių tą dieną vokiečių komunistų partija turėjo parodyti savo galią ir padėti vokiečių proletariatui įvykdyti savo norus — įsteigti „Sovietų Vokietiją“. Tačiau to laikraščio, lygiai, kaip ir vokiečių komunistų centralės raginimai pasilikę be rezultatų. Demonstravo tik nedidelės grupės. Nė viena Berlyno dirbtuvė nė vieną valandą neužbaigė savo darbo anksčiau, kaip paprastai. Kovo 6 d. rezultatai yra tie, kad komunistų partija pasirodė visiškai izoliuota nuo gyventojų masės. Laikraštis konstatuoja, kad komunistų partija, kuri per paskutinius rikimus dar surinko daugiau, kaip 3.000.000 balsų dabar nesugebėjo surengti tikros, demonstracijos. Vietoj grandiozinių demonstracijų ir „Sovietų Vokietijos“ nors neskaitlingi demonstrantai — mušeikos kai kur privedė prie kruvinų susirėmimų. Berlyne trys demonstrantai ir vienas pašalietis žmogus buvo mirtinai sužeisti. Policijoj 13 sužeistų. Hallėj — Ammendorfe du žmonės užmušti. Be Berlyno ir Hallės niekur daugiau Vokietijoj rimtesnių incidentų neįvyko. Ne stipriau pasirodė komunistai ir kitose Europos valstybėse. Anglijoj įvyko komunistų demonstracijos Londone ir Glasgowe. Įdomu, kad anglų komunistų demonstracijai Londone vadovavo, pasak „Vorwärts“, prūsų landtago atstovas. Anglų policija pasielgė su juo be ceremonijų — svečiui buvo atimtas pasas. Policijos lydimi demonstrantai nužygiavo į Londono rytinę dalį. Čia įvyko susirėmimas. Penki žmonės sužeisti. Glasgowe demonstravo 200 komunistų. Mėginusieji peržengti policijos parėdymus keturi komunistai buvo suimti. Manchestery komunistai pakėlė triukšmą ties darbininkų registravimo įstaiga. Penki triukšmadariai buvo suimti. Birininghame prisirinko vos 50 demonstrantų. Savo neskaitlingumo dėliai ir tie patys atsisakė vykdyti iš anksto užbrėžtą planą. Airijoj įvyko keli mažesni incidentai. Dubline penki komunistų vadovai buvo suimti. Paryžiuj komunistų dieną praėjo visai nežymiai. Stiprūs policijos būriai saugojo ramybę miesto centre. Komunistų demonstracijos niekur nepasirodė. Iš viso Paryžiuj ir jo priemiesčiuose tą dieną šventė 3.000 darbininkų. Vienoj komunistų diena praėjo taip pat neįspūdingai. Iš 15 susirinkimo centrų suėjo iš viso apie 1500 demonstrantų, kurie su raudonom vėliavom traukė prie Schwarzenbergo aikštės. Laisvės aikštėj „revoliucinė eisena“ ramiai išsiskirstė. Olandijoj komunistų „kovos“ diena visai nepasisekė. Raginimai darbininkų streikuoti niekur nepasiekė tikslo. Visos Olandijos dirbtuvės dirbo, kaip dirbusios. Taip pat niekur neįvyko bent kiek žymesnių demonstrancijų.“ Čekoslovakijoj komunistai taip pat nepasirodė stipresni. Prahoj Wenzelio aikštėj susirinko nesuaugusių vyrukų būrys ir ėmė triukšmauti. Policija jos išsklaidė. Keli suimti. Provincijoj taip pat jokio didesnio eksceso neįvyko. Ir Jungtinėse Amerikos Valstybėse komunistai mėgino pasirodyti. New Yorke Union Square buvo surengtas mitingas, kuris praėjo visai ramiai. Ten susirinko daugiau smalsuolių pasižiūrėti to nepaprasto įvykio, negu pačių demonstrantų. Eisenos sudaryti policija neleido. Daug triukšmadarių, kurie norėjo pasipriešinti policijai, buvo suimta.


ŠALCININKAI. Rajono darbo žmonės su dideliu susidomėjimu susipažįsta su TSKP CK gruodžio Plenumo nutarimais. Visur vyksta Plenumo medžiagos skaitymai, kolūkiečių, darbininkų susirinkimai, rengiami pasikalbėjimai apie besibaigiančių metų gamybinių planų įvykdymo rezultatus ir ateinančiųjų 1957 metų uždavinius. Pasikalbėjimuose ir susirinkimuose laukų ir įmonių darbo žmonės kelia daug klausimų, susijusių su tolesniu darbo gerinimu, ieško naujų rezervų žemės ūkio ir pramonės gamybai padidinti, Baltosios Vokės durpyno mechaninio cecho darbininkų susirinkime geriausios šaltkalvių brigados brigadininkas Stanislavas Drozdas pareiškė: - Geriau išnaudodama techniką, mūsų įmonė viršijo metinį durpių gavybos ir išsiuntimo planą. Plenumo nutarimai ragina mus nuolat didinti darbo našumą, rodyti iniciatyvą visuose darbo baruose. Mano brigada įsipareigoja pirma laiko – iki vasario 1 d. užbaigti durpių kasimo technikos remontą. Mechaninio cecho kolektyvas nutarė iki to laiko pateikti ne mažiau kaip 10 racionalizatorinių pasiūlymų, sutaupyti, patobulinus gamybos technologiją, tūkstančius rublių valstybinių lėšų. Dzeržinskio vardo žemės ūkio artelėje po pasikalbėjimo apie Plenumo nutarimus gyvulininkystės fermos vedėjas drg. Pravlockis pasakė: Per tris šių akinių metų mėnesius pieno primelžimas mūsų fermoje nemažėja. Sausio-vasario mėnesiais mes padidinsime pieno primelžimą 15 procentų. Tuo pačiu sudarysime sąlygas šiais ūkiniais metais gauti iš kiekvienos karvės po 2700 kilogramų pieno.


N. A. Bulganinas ir N. S. Chruščiovas draugiškoje Suomijoje

HELSINKIS, birželio 8 d. (TASS-ELTA). Trečia TSRS Ministrų Tarybos pirmininko N. A. Bulganino ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo nario N. S. Chruščiovo viešėjimo Suomijoje diena prasidėjo kelione „Ariadnos” garlaiviu po Suomių įlankos šcherus. Apie 12 valandą dienos N. A. Bulganinas, N. S. Chruščiovas ir juos lydintieji asmenys atvyko į laivų statyklą „Chietalachti”. Išėję iš cechų, darbininkai sveikinimo šūkiais pasitiko tarybinius svečius. Čia, laivų statykloje, yra Suomijos Respublikos prezidentas U. K. Kekonenas, parlamento pirmininkas K. A. Fagerholmas, ministras pirmininkas V. I. Sukselainenas ir kiti Suomijos valstybės veikėjai. Laivų statyklos direktoriaus-tvarkytojo V. Valforso ir kitų statyklos darbuotojų lydimi, N. A. Bulganinas ir N. S. Chruščiovas prieina prie stovinčio prieplaukoje ledlaužio „Voima” trapo. Šis ledlaužis yra prototipas tokių pat laivų, kurie pastatyti šioje statykloje Tarybų Sąjungos užsakymu. Čia juos „Suomijos-Tarybų Sąjungos” draugijos skyriaus vardu ir visų įmonės darbininkų vardu pasveikina statyklos darbuotojas Arne Lankinenas. Baigęs kalbėti, Lankinenas viso įmonės kolektyvo vardu įteikia N. A. Bulganinui ir N. S. Chruščiovul fotoalbumus. Atsakydamas į laivų statyklos darbininkų sveikinimą, N. A. Bulganinas sako: – Brangūs draugai! Leiskite, atsakant į jūsų sveikinimą, išreikšti jums mūsų draugystės jausmą ir nuoširdžią padėką. Mes abu, Nikita Sergiejevičius Chruščiovas ir aš, labai sujaudinti jūsų nuoširdaus draugiško sveikinimo ir, savo ruožtu, iš širdies sveikiname jus, brangūs bičiuliai. Jūsų asmenyje mes taip pat sveikiname visus laivų statyklos darbininkus, tarnautojus, inžinierius ir technikus. Tebūnie mūsų susitikimas stiprėjančios mūsų tautų draugystės laidas. Tebūnie amžina Tarybų Sąjungos ir Suomijos tautų draugystė. Mes ir ateityje išvien kovosime už mūsų tautų gerovę, už būsimųjų kartų laimę. N. S. Chruščiovas ir N. A. Bulganinas tvirtai paspaudė pasveikinusių juos darbininkų atstovų rankas. Vienas darbininkas perskaito N. S. Chruščiovui įteiktame albume užrašytus žodžius. Jie skamba: „Kaip ledlaužis sudaužo ledines Jūrų grandines, taip ir tautų savitarpio pasitikėjimas ir sąveika sugriauna neapykantos tarp jų sienas”. – Labai gerai pasakyta! Taip ir bus! – atsako N. S. Chruščiovas. – Jeigu tautos draugaus, jos sugebės sutriuškinti kliūtis kelyje į taiką. Kelionėje „ Ariadnos” garlaiviu tarybinius svečius lydi U. K. Kekonenas, K. –A. Fagerholmas, V. I. Sukselainenas ir kiti vadovaujantieji Suomijos veikėjai. Garlaivis lėtai nuplaukia nuo kranto. Atsiskleidžia nuostabi žalių salų, puikių uolų panorama. Garlaivis plaukia pro istorinę Sveaborgo tvirtovę, kur daugiau kaip prieš 50 metų kariuomenė sukilo prieš caro patvaldystę. Ši įdomi kelionė truko daugiau kaip pustrečios valandos ir pasibaigė prie Helsinkio Olimpo prieplaukos. Čia, garlaiviui atplaukus, susirinko daug Suomijos sostinės piliečių, kurie karštai sveikino N. A. Bulganiną ir N. S. Chruščiovą. HELSINKIS, VI. 8 d. (TASSO spec. koresp.-ELTA). Šiandien antrojoje dienos pusėje TSRS Ministrų Tarybos pirmininkas N. A. Bulganinas ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Narys N. S. Chruščiovas dalyvavo šventėje, kurią surengė „Suomijos–Tarybų Sąjungos” draugija. Šventėje, kuri įvyko didžiausioje Helsinkio miesto Mesuchalio salėje, kalbas pasakė draugijos pirmininkas S.-K. Kilpi ir N. S. Chruščiovas. Vakare Tarybų Sąjungos ambasadoje įvyko pietūs.


Visoj Suomijoj plačiai varoma prieškomunistinė kampanija. Į Vazą atvyko 1.250 valsčių ūkininkų atstovų delegacija, kuri, pirmiausia, nuėjo prie gubernatoriaus rūmų. Vienas prieškomunistinio judėjimo vadų sveikino gubernatorių ir pareiškė, kad delegacija atvyko į Vazą prašyti uždaryti vietos komunistų laikraštį. Gubernatorius į tai pareiškė, kad šis žygis jau nereikalingas, nes laikraščio leidimas sustabdytas. Kuobio mieste susirinko apie 500 ūkininkų atstovų, kurie kartu su vietos viršininku nuėjo į komunistų spaustuvę ir jos savininkui pareiškė, kad vidaus reikalų ministerijos įsakymu spaustuvė uždaroma. Uleaburge susirinko apie 3000 demonstrantų. Jie 40 automobilių nuvyko prie brolių kapų. Po to demonstrantai susirinko prie gubernatoriaus rūmų, kur nurodė, kad jie atvykę pareikšti savo reikalavimo nutraukti komunistinį veikimą. Po to ramiai išsiskirstė.


Paskutinis Tautų Sąjungos tarybos posėdis visoj pilnumoj parodė didžiųjų valstybių pastangas žūt būt suvesti Lietuvą į normalinius santykius su Lenkija. Lietuva, norėdama su visais savo kaimynais gyventi geruoju, nevengia to. Bet visas klausimas, kokiu būdu tai galima atsiekti. Nomalinių santykių negali būti su valstybe, kuri klastingai pagrobė kitos valstybės žemes su sostine. Todėl versdamos Lietuvą užmegsti be jokių salygų normalinius santykius su Lenkija didžiosios valstybės tuo ne tik sankcionuoja lenkų smurtą, bet drauge skatina lenkus ir ateity griebtis tokių pat priemonių jų imperialistinėms užuogaidoms patenkinti. Lenkijoj niekuomet nestigo grupių, kurios svajoja apie didžiulę Lenkiją „nuo jūros iki jūros“. Dabar net valstybės valdžios priešaky stovi žmonės, kuriems istoriškos Lenkijos žemių sujungimas yra realios šių dienų politikos tikslas. Nesivaržydami priemonėmis, tie žmonės konsekventiškai siekia savo tikslų. Tos politikos išdava yra svetimų žemių grobimas. Kaip kadaise Austrijos Vengrijos monarchija, Lenkija dabar visai teisingai užsitarnavo „lopinių respublikos“ vardą. Šiaip lenkų imperialistų pastangos skaudžiai pajuto visi kaimynai. Lietuviai, gudai, ukrainiečiai, – visos šios tautos yra lenkų nuskriaustos. Net toka didelė tauta, kaip vokiečiai yra pajutę lenkų imperializmą. Pagaliau, didžioji rusų tauta neabejojamai laukia valandos, kada ji galės suvesti sąskaitas su lenkais. Žodžiu, su visais savo kaimynais lenkai yra susipykę. Jei vokiečiai ar rusai palaiko su lenkais santykius, tai tik būtino reikalo verčiami. Pagaliau, rusų ir vokiečių santykiai su lenkais toli gražu nėra geri. Ypač su rusais lenkų santykiai labai dažnai įgauna didžiausio įtempimo pobūdį. Lenkai, berods, geriausiai sugyvena su turkais… Ir vis tik tenka stebėtis tomis valstybėmis, kurios ne tik nesistengia pažaboti lenkų imperializmą, bet dar jį palaiko. Gal į kai kurių valstybių planus įeina matyti, jų supratimu, stiprią Lenkiją. Bet kaž kodėl tų valstybių politikai, kalbėdami apie pavojų taikai Rytų Europoj, nenori ar neistengia suprasti, iš kur tas pavojus taikai kyla. Remdamos lenkų imperializmą, tos valstybės tuo pačiu tiesioginai didina pavojų taikai. Bet yra ir kita pavojaus pusė. Tai, būtent pavojus mažosioms kaimynėms tautoms. Lenkai, prisigrobę lietuvių, ukrainiečių ir gudų žemių, tuo dar nesitenkina. Baltijos jūrą jie tėra pasiekę siauru koridoriu. Dancigas – dar ne lenkiškas. Iki Juodosios jūros dar toli. Dar latvių Latgalija ne lenkių rankose. Lenkų dvarininkai Latgalijoj tyčia vengia tartis su latviais dėl atlyginimo už nusavintą žemę. Niekas neabejoja, kas stovi už šių dvarininkų nugarų. Lenkams svarbu neišleisti iš savo rankų kozyrį, kurį jie galėtų panaudoti konfliktui iškelti su Latvija. Pagaliau, Dauguvos kairiajam krante esą šeši valsčiai dar traukia lenkų akį. Lenkų militaristų spauda nekartą yra atkreipusi dėmesio į tai, kokios didelės reikšmės lenkams turi šie valščiai. Kilus ginkluotam susirėmimui su rusais, šie lengvai galėtų per Latviją pereiti per Dauguvą ir pradėti karo veiksmus prieš lenkus iš užpakalio. Todėl lenkų militaristai išvadžioja, kad tokiam pavojui pašalinti sakyti šeši valščiai turėtų būti prijungti prie Lenkijos. Patys latviai iš patyrimo žino, kiek teko pavargti, kol lenkai per karą su bolševikais išsinešdino iš Daugavpilio. Čia miniatiūroj pasikartojo Vilniaus istorija, kada lenkų kariuomenė tik keliomis valandomis pirmiau įžengė į miestą prieš besitraukiančius bolševikus. Net įtakingų lenkų politikų tarpe rasi žmonių, kurie nieku būdu negali dovanoti, kad Liepojos uostas priklauso ne Lenkijai. Pagaliau, ar bereikia atviresnio lenkų planų atidengimo, kaip „vieno lenkų delegacijos nario“ pareiškimas, kad jie, lenkai, sutiktų pasidalinti su rusais Pabaltę. Visa tai faktai, kurie aiškiai liudija, kad lenkų imperializmas siekia paglemžti ne tik Lietuvą. Jei lenkams šiokiu ar tokiu būdu pavyktų užgrobti Nepriklausomąją Lietuvą, lenkai siektų ir Latvijos žemių. Todėl, atkakliai gindamiesi nuo lenkų naujausios agresijos, lietuviai tuo pačiu gina kitas mažąsias tautas, kurias taiko suryti lenkų aras. Štai kodėl lietuvių lenkų ginčas ne tik šių dviejų tautų ginčas. Tai mažujų kaimynių tautų kova prieš lenkų imperializmą.


Frakcijos - normalus reiškinys civilizuotame pasaulyje - LR Aukščiausiojoje Taryboje pradėjo kurtis tik 1990 metų vasarą. Pirmoji buvo Sąjūdžio centro frakcija, pasiskelbusi 1990 m. birželio 21 d. Paskutinė (ar paskutinė?) - Sąjūdžio santaros frakcija - susikūrė visai neseniai. Dabar AT yra 9 frakcijos, kurioms priklauso 111 deputatų, o 29 nepriklauso jokioms. Dauguma frakcijų AT Prezidiumo įregistruota 1991 m. gegužės 8 d., kai jau buvo įsigaliojęs nuolatinis AT reglamentas. LDDP frakcija įkurta 1990.09.25 kaip Kairiųjų; jai priklauso 10 deputatų - LDDP narių. Kairiųjų buvo daugiau: šiai frakcijai priklausė ir miręs deputatas Valerijonas Šadreika. Nuosaikiųjų frakcija įkurta 1991 m. kovo mėnesį kaip Septintoji. Tautininkų frakcija, įsteigta 1991 m. sausį, suskilo į Reorganizuotąją tautininkų, kuriai priklauso daugiausia Lietuvių tautininkų sąjungos nariai, ir Tautos pažangos frakcijas. Į pastarąją (iš dalies - ir į pirmąją) buriasi nemaža Sąjūdžio jungtinės frakcijos narių. Ilgą laiką buvusi didžiausia (net 36 nariai) Sąjūdžio jungtinė frakcija, įkurta 1990 m. gruodį, atskilus „pažangiečiams“ ir susidarius Sąjūdžio santaros frakcijai, sumažėjo iki 15 deputatų. Jai priklauso ir LR Vyriausybės vadovai-deputatai. Joje - keli Nepriklausomybės partijos nariai, neskaičiuojant partijos pirmininko. Nuo 1990 m. rugsėjo gyvavusios Sąjūdžio nuosaikiųjų radikalų ir Laisvųjų demokratų frakcijos po pusmečio iširo: „radikalai“ pasklido po įvairias frakcijas, o daugelis „demokratų“ perėjo į Liberalų frakciją, įkurtą 1991 m. balandį. Jos nariai - daugiausia Lietuvos liberalų sąjungos veikėjai. Įvairūs pasikeitimai Šiuo metu didžiausioje frakcijoje - Sąjūdžio centro, turinčioje 20 narių: vieni atėjo, kiti (jų daugiau) išėjo, daugiausia - į Nuosaikiųjų frakciją. Centro frakcijos pagrindas - Lietuvos socialdemokratų partijos, pirmosios pripažintos tarptautiniu mastu ir 1990 m. sugrįžusios į Socinterną, atstovai. Išliko nepasikeitusi vienintelė - Lenkų frakcija, kurioje tėra 8 deputatai - daugiausia Lietuvos lenkų sąjungos nariai, kuriai įsteigti reikėjo specialaus AT sprendimo. Mat pagal reglamentą frakcijoje turi būti ne mažiau kaip 1/15 visų deputatų dalis. O kuriose frakcijose yra kitų žinomų Lietuvos politinių partijų nariai? Demokratai šiuo metu priklauso Sąjūdžio santaros frakcijai. Tuo tarpu krikdemai ir žalieji yra išsisklaidę po įvairias frakcijas. Nuosaikiųjų frakcijos deputatai dar susibūrė į Piliečių chartijos klubą. Deputatai - Lietuvos ateities forumo veikėjai - nei atskiros frakcijos, nei savo klubo dar neįkūrė. Ir pabaigoje - apie nepriklausančius frakcijoms: tai - įvairių politinių pažiūrų deputatai, tarp jų - ir 3 ministrai. Iš anksto atsiprašome gerbiamųjų ponų deputatų, jeigu kurį ne ten ir ne taip įrašėme…


Čekoslovakijos ir KLR mokslinis-techninis bendradarbiavimas

PRAHA, rugsėjo 7 d. (TASS-ELTA). Čekoslovakijos telegramų agentūros pranešimu, Prahoje buvo pasirašytas protokolas Čekoslovakijos ir KLR mokslinio-techninio bendradarbiavimo klausimais. Čekoslovakija, suteiks Kinijos Liaudies Respublikai pagalbą vystant mašinų gamybos bei energetikos pramonę, teikdama jai dokumentaciją, siųsdama grupes specialistų statyti elektrinių, organizuodama konsultacijas Kinijos specialistams ir ruošdama Čekoslovakijoje Kinijos praktikantus. Kinijos Liaudies Respublika perteiks Čekoslovakijos specialistams savo patyrimą chemijos srityje ir vartojimo prekių gamybos srityje. Buvo taip pat priimtas nutarimas užmegzti betarpišką Čekoslovakijos ir Kinijos ministerijų, projektavimo ir mokslinio tyrimo institutų bendradarbiavimą.


Vakar Nasau mieste, Bahamos salose, pasibaigė JAV prezidento Dž. Kenedžio derybos su Anglijos ministru pirmininku H. Makmilanu. Pasibaigus deryboms, buvo paskelbtas komunikatas. Jame sakoma, kad „prezidentas ir ministras pirmininkas apsvarstė daug klausimų. Jie išnagrinėjo Rytų ir Vakarų santykius po spalio mėnesio krizės Kuboje ir kartu pareiškė viltį, kad patenkinamas šios krizės sureguliavimas, gal būt, padės išspręsti ir kitas neišspręstas Vakarų ir Tarybų Sąjungos savitarpio problemas“. Kenedis ir Makmilanas apsvarstė, konkrečiai, „dabartinę padėtį, kurią pasiekė derybos dėl branduolinių bandymų nutraukimo sutarties, ir vėl patvirtino, kad jie ketina stengtis susitarti su TSRS šiuo klausimu, tikėdamiesi, kad toks susitarimas padės sėkmingai tartis ir dėl platesnių su nusiginklavimu susijusių problemų“. Tačiau sekančioje komunikato dalyje matyti, kad jo autoriai, kaip ir anksčiau tebesilaiko politikos, „iš jėgos pozicijos“ ir branduolinio bei įprastinio ginklavimosi varžybų politikos. Prezidentas ir ministras pirmininkas, kaip sakoma komunikate, gana detaliai apsvarstė politiką, susijusią su naujausių sistemų branduoliniu ginklu, ir išnagrinėjo įvairias pažiūras šioje srityje“. Prie komunikato pridėtame „pareiškime dėl branduolinės gynybos sistemų“ aiškinama, kad Makmilanas sutiko su Kenedžio nutarimu nutraukti darbus „Skaibolto“ raketai sukurti, nors Anglija jau išleido milžiniškas lėšas gaminti lėktuvams, kuriuos buvo numatyta apginkluoti šiomis raketomis. Vietoj „Skaibolto“ JAV žadėjo tiekti Anglijai „Polario“ raketas (be kovinio užtaiso) anglų povandeniniams laivams. Todėl Jungtinės Karalystės vyriausybė statys povandeninius laivus, kurie bus apginkluoti šiomis raketomis“, kas, be abejo, bus susiję su naujomis didelėmis išlaidomis. Pagal pareiškimą, „prezidentas ir ministras pirmininkas sutiko su tuo, kad abi vyriausybės siekia, apsirūpindamos „Polario“ raketomis, sukurti daugiapusiškas branduolines NATO pajėgas, kuo glaudžiausiai konsultuojantis su kitais sąjungininkais NATO bloke“. Šiam tikslui JAV ir Anglija ketina išskirti specialias pajėgas. Kartu derybų dalyviai pabrėžė, kad „svarbu didinti jų įprastinių ginkluotųjų pajėgų kovingumą pasauliniu pagrindu“. Nutarimas sudaryti daugiapusiškas branduolines NATO pajėgas, tuojau pat davė progą spėliojimams, kiek jose dalyvaus Vakarų Vokietija, kurios revanšistiniai sluoksniai seniai siekia branduolinio ginklo. Pareiškime dėl branduolinio ginklo, – rašo, pavyzdžiui, laikraščio „Niujork taims“ Londono korespondentas Driu Midltonas, komentuodamas Nasau susitarimo išdavas, – nieko nepasakyta apie Vokietijos dalyvavimą. Tačiau jame minima, kad turinčios būti sudarytos branduolinės NATO pajėgos, „kuo glaudžiausiai konsultuojantis su kitais sąjungininkais NATO bloke“. Vokietija viena iš jų“. Anglijos konservatorių sluoksniuose, pažymi Midltonas, „buvo pareikšta nuomonė, kad ministras pirmininkas įtraukė save ir savo vyriausybę į susitarimą, kuris, gal būt, pasirodys esąs politinis dinamitas. Jo sutikimą, kad Anglija dalyvautų daugiapusiškoje branduolinėje stabdymo priemonėje, jau kritikuoja leiboristai, nes juo iš anksto nulemiama, kad branduolinį ginklą naudos Vakarų Vokietija“. Komunikate pranešama, kad Kenedis ir Makmilanas taip pat apsvarstė Berlyno klausimą, Indijos–Kinijos ir Indijos–Pakistano santykius, padėtį Konge ir būklę, kurią pasiekė derybos dėl Anglijos stojimo į Bendrąją rink


Lietuvių išeivijos žurnalistai pristato savo pasaulį

Lietuvių žurnalistų sąjunga, vienijanti plunksnos brolius užsienyje, išleido pirmą jau anksčiau žadėto savo leidinio ”Mūsų pasaulyje” numerį. Pirmame leidinio puslapyje spausdinama Lietuvių žurnalistų sąjungos (LŽS) valdybos narių nuotrauka, taip pat kreipimasis į kolegas su kvietimu bendradarbiauti, teikti informacijas, dalytis profesinio darbo patyrimu. Kituose puslapiuose garbingų sukakčių proga sveikinami sąjungos nariai Vytautas Gedgaudas, Aurelija Balašaitienė, dr. prelatas Juozas Prunskis, LŽS valdybos pirmininkas Kęstutis K. Miklas, Rūta Kleva Vidžiūnienė, Vilius Bražėnas. Trumpai aprašoma kiekvieno jubiliato žurnalistinė veikla, pranešama, pavyzdžiui, kad buvusi ilgametė LŽS pirmininkė R. K. Vidžiūnienė dabar gyvena Lietuvoje, Kačerginėje. “Mūsų pasaulyje” rašoma ir apie lietuvių žurnalistams paskirtas premijas, informuojama, kad JAV krašto Lietuvių bendruomenės Kultūros taryba ir šiais metais ketina premijuoti labiausiai nusipelniusį žurnalistą, dailininką, muziką, mokytoją ir radijo programų vedėją. Sudarytas premijavimo komitetas. Pateikiama informacijos ir iš Lietuvos žurnalistų sąjungos veiklos. Naujajame mūsų išeivijos žurnalistų leidinyje taip pat pranešama, kad giminingos organizacijos - Lietuvių rašytojų draugijos centras, - tris kadencijas buvęs Niujorke, dabar, išrinkus naują valdybą, persikėlė į Čikagą. Leidinyje “Mūsų pasaulyje” primenama, kad Lietuvių žurnalistų sąjungos durys yra atviros visiems lietuvių spaudos, žinių teikimo bei perdavimo darbuotojams.


Šiandien atidaromas naujas lenkų seimas, kurio jau pirmas pasėdis turės parodyti, ar jame esama palinkimo bendradarbiauti su Pilsudskiu. Pilsudkis į seimo pirmininkus yra išstatęs, tikriau sakant, pasiūlęs vyriausybės blokui išstatyti dabartinio vicepremjero Bartelio kandidatūrą. Pilsudskio pasiūlymas laikomas reikalavimu ir „jedynka“, be abejojimo, jokių kitų kandidatūrų nestatys. Tuo būdu partijoms pasilieka Pilsudskio pageidavimas tik formaliai patvirtinti, nes Bartelio kandidatūros atmetimas būtų seimui tolygus mirties dekretui. Taip savo dviejų valandų kalboj davęs suprasti Pilsudskis pirmam privatiniam vyriausybės bloko atstovų pasitarime. Didžiausia opozicijos partija – PPS (socialistai) ir, be to, „Wyzwolenie“ Pilsudskio kandidatui vis dėlto priešinasi, tačiau manoma, kad tai tik taktiškas manievras. Dauguma P.P.S. atstovų veikiausiai į pirmą seimo posėdį neateis, o atėjusieji, kurie demonstratyviai išstatys Dašinskio kandidatūrą, balsavimui sprendžiamos reikšmės neturės. Tuo būdu Bartelio pravedimas į seimo pirmininkus gali būt laikomas patikrintu. Tačiau tai tik smulkūs Pilsudskio programos įvadas. Pilsudskis turi užsibrėžęs neatidėliojant įgyveninti visą eilę kitų sumanymų. Jo manymu, seimo bendradarbiavimas su vyriausybe yra galimas, bet reikia baigti su blogais parlamentarizmo papročiais, nes tokie papročiai yra blogesni už blogą konstituciją. Turįs būt parlamentarizmas, bet ne seimo oligarchija. Pirmas dalykas tai panaikinimas senjorų konvento, kaipo įstaigos, kuri seime palengvindavo tarppartines kombinacijas ir diktuodavo savo valią. Konvento panaikinimas laikomas viena svarbiausių naujo seimo kūrybos darbo sąlygų. Toliau Pilsudskis nusistatęs baigti su tomis erzinančiomis scenomis, kurios viešpataudavo sudarant kiekvieną kabinetą. Seimas turįs dirbti kasdieninį įstatymų leidimo darbą, pirmiausia ūkio reikalais. Biudžeto priėmimo terminai turi būt sutrumpinti, nes jo svarstymas penkius mėnesius seimo yra labai žalingas. Apie seimo darbų tvarką ateity turės būt įspėjama vyriausybė ir ją sudarydamas seimas turės bendradarbiauti su vyriausybe. Konstitucijos pakeitimą Pilsudskis numato ta prasme, kad būtų praplėstos prezidento teisės, jog prezidentas kai kuriuos reikalus valėtų sutvarkyti pats, be vyriausybės galvos kontrasignatos. Be to, prezidento valdžia turi būt praplėsta santykiuos su užsieniais. Šio seimo darbą Pilsudskis nusistatęs padalinti į dvi fazes: pirmoj bus sutvarkyti biudžeto reikalai ir kiti neatidėliotini įstatymai, o antra bus paskirta specialiai konstitucijai keisti. Po to seimas tuoj bus paleistas.


Tuo metu, kai Alžyro mieste atkuriamas normalus gyvenimas, Orano rajone oasininkai toliau daro savo nusikaltimus. Pačiame Orane jie apšaudė iš  haubicų alžyriečių kvartalą miesto pietvakarių dalyje. Keli sviediniai nukrito į prancūzų karinės dalies išsidėstymo vietą; buvo sužeista 18 kareivių. OAS vadeivos, vadovauja fašistinėms organizacijoms Alžyro vakarų dalyje, pogrindinio radijo laidoje pareiškė siekią sudaryti „teritorinę platformą” Orano rajone, kitaip sakant atskirti šią Alžyro dalį. Gerėja padėtis Alžyro mieste. Valdžia panaikino komendanto valandą. Visuotinė darbo žmonių alžyriečių sąjunga paragino visus atnaujinti darbą mieste.


NIUJORKAS, rugsėjo 12 d. (TASS-ELTA). JAV kompartijos nacionalinis administracinis komitetas pateikė paskelbti spaudoje pareiškimą, kuriame jis smerkia vyriausybės poziciją, susijusią su rasistų siautėjimu pietų valstijose, ir ragina plačiąsias liaudies mases pareikalauti, kad federaliniai organai imtųsi veiksmingų priemonių negrų tautos demokratinėms teisėms apginti. Dauguma mūsų šalies visuomenės, sakoma pareiškime, yra už radikalias priemones, kurios turi padaryti galą barbariškam negrų engimui, rasinei segregacijai ir diskriminacijai. Amerikiečių tautos sąmoningos masės neturi leisti Baltiesiems namams ir teisingumo ministerijai lošti dvigubą lošimą, delsti, išsisukinėti ir versti atsakomybę vienas antram tuo metu, kai ginkluoti kareiviai padeda sužvėrėjusiems rasistams užpuldinėti negrų vaikus pietų miestų gatvėse. Tegu visi amerikiečiai tuojau pat stoja ir pareikalauja, kad vyriausybė nedelsdama imtųsi ryžtingų veiksmų prieš fanatikus rasistus, kurie daro nusikalstamus veiksmus ir persekioja mūsų bendrapiliečius negrus.


PARYŽIUS, III. 3. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūros Frans pres korespondentas, Rangune paskelbta revoliucinės vyriausybės sudėtis. Ši vyriausybė sudaryta po žaibiško karinio perversmo, kurį įvykdė Birmoje vyriausiasis armijos vadas Ne Vinas naktį į kovo 2 d. Generolas Ne Vinas, būdamas revoliucinės tarybos ir revoliucinės vyriausybės pirmininkas, užima gynybos, teisingumo ir finansų ministro postus. Užsienio reikalų ministru paskirtas U Ti Hanas, vienintelis civilis vyriausybėje. PARYŽIUS, III. 3. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūros Frans pres korespondentas iš Ranguno, informacijos ir kultūros ministras naujojoje Birmos vyriausybėje pulkininkas So Mjintas pareiškė, kad Birmos užsienio politika nepasikeis. PARYŽIUS, III. 3. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūros Frans pres korespondentas, kovo 2 d. antroje dienos pusėje karinė valdžia tebelaikė suimtus Birmos ministrą pirmininką U Nu, prezidentą U Vin Maungą ir 10 U Nu kabineto narių. Naktį iš kovo 1 d. į 2 d. gaudynių metu buvo suimta apie 50 vadovaujančių vyriausybės ir valdančiosios partijos veikėjų. Septyni žmonės buvo paleisti kovo 2 d. rytą, jų tarpe 4 ministrai. NIUJORKAS, III. 3. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūros JPI korespondentas iš Ranguno, šiandien generolas Ne Vinas sustabdė Birmos konstitucijos veikimą ir paleido parlamentą.


Izraelio delegacijos vadovas pareiškė, kad Vašingtone vykstančioms Artimųjų Rytų taikos deryboms būdinga nors lėta, bet nuolatinė pažanga. O štai Sirijos vadovo nuomone, pažangos nėra. Sirija norėtų, kad Izraelis, prieš pasirašydamas taikos sutartį, įsipareigotų išvesti kariuomenę iš visų okupuotų Golano aukštumų. O Izraelis iš pradžių siekia taikos garantijų iš Sirijos. Panašūs ir palestiniečių delegacijos reikalavimai: ji norėtų, kad iš anksto būtų įsipareigota išvesti kariuomenę iš Gazos sektoriaus, Vakarinio Jordano upės kranto ir Rytų Jeruzalės.


Rašo René Martel. Žinomas prancūzų publicistas, universiteto profesorius, p. René Martel, kuris tarp kito ko gerai pažįsta rytų Europos kraštus – Balkanus, Lenkiją ir kitus, kurio knyga „La Pologne et nous“ visur sukėlė daug susidomėjimo, mūsų kviečiamas sutiko bendradarbiauti „Lietuvos Aide“. Šiandie mes spausdiname pirmą jo mums atsiųstą straipsnį vedamojo vietoj, nes turime pagrindo manyti, kad jo vedama mintis tikrai yra labai svarbi ir dar daugiau reikšmės turės ateity, kada tarp prancūzų ir lietuvių. p. René Martel ir jo draugų dėka išnyks lig šiol sėtas vienų kitais nepasitikėjimas. Redakcija. Paryžius, 1928 m. gruodžio mėn. Vyriausias „Lietuvos Aido“ redaktorius, p. Valentinas Gustainis, mane paprašė reguliariai bendradarbiauti šiame laikrašty, kad iš Paryžiaus būtų informuojama lietuvių opinija. Jo pasiūlymą aš priėmiau nedvejodamas dėl abiejų mūsų kraštų gero. Reikia, brangūs draugai lietuviai, kad jūs pažintumėte prasidėjusią evoliuciją jūsų naudai prancūzų visuomenės opinijoj. Jūs turite žinoti, kad Paryžiuje jūs turite draugų ir gynėjų, – vyrų, kurie tiki jūsų tautos likimu, – vyrų, kurie yra įsitikinę jūsų gera teise, jūsų reikalo teisingumu, – kad jūs turite vyrų, kurie nedvejos pakelti savo balsą, jei prieš jus bus norima atnaujinti negarbingą neteisingumą, kurio aukomis jūs vieną kartą esate buvę. Jūs išgirsite iš paties Paryžiaus mūsų parsiduodančios spaudos kritiką: nuo dabar iš Paryžiaus bus ardomi klastingos propagandos suokalbiai, kurie puola jūsų kraštą. Jūs žinosite, kad oficioziniai laikraščiai, daugiau ar mažiau inspiruoti, daugiau ar mažiau parsisamdę kai kurioms svetimų kraštų valdžioms, grobuoniški ir be skrupulų, nenušviečia prancūzų viešosios opinijos vieningos dvasios nuo taikos. Kiekvieną kartą, kada nauja apgaulė bandys ją suklaidinti, mes protestuosime, mes demaskuosime intrigos machinacijas, – žodžiu mes skleisime šviesą, visą šviesą. Iki dabar Prancūzijoj Lietuva ir jos teisė buvo perdaug nežinoma. Daug ne. susipratimų tarp abiejų mūsų kraštų yra iš nežinojimo priežasties. Prancūzai ne gana jus pažįsta: per maža pas jus atvyksta, per maža kontakto turi su jūsų tauta. Iš kitos pusės jūsų priešininkai visokiais būdais stengiasi kliudyti atvykt iki jūsų. Jie žino, kaip pavojingas yra šis prityrimas įsitikinimams, kurie perdaug artificiališkai yra nustatyti. Teisingas ir nepartyvus stebėtojas, pervažiavęs jūsų kraštą, ilgiau negali ignoruoti lietuvių tautinio jausmo galybės: jis čia jaučia realumą, nuoširdumą ir net jei jo apriorinis įsitikinimas palieka, po savo patyrimo jame lieka abejojimas ir neramumas. Prancūzas negali nepripažinti tautų teisės. Tautybės principas, tautų teisė pačioms spręsti savo likimą tiek daug kartų buvo patvirtinta didžiosios mūsų revoliucijos. Ar jūs norite, kad aš jums priminčiau būdą, kuriuo Savoie 1792 metais buvo prijungta prie Prancūzijos? Prancūzų kariuomenę į Savoie pašaukė patys jos gyventojai. Ji čia įėjo 1792 m. rugsėjo mėnesį, bet gyventojai išsitarė dėl savo likimo tik tada, kada paskutinis kareivis buvo apleidęs jų teritoriją. Tada 655 provincijos valsčiai laisvai išrinko delegatus, kurie, susirinkę Chambéry, priėmė tokį adresą konventui: „Jūs palikote mums teisę patiems duoti sau įstatymus, mes veikėme. Savoijaus tauta pasiskelbė laisva ir suvereninė. Iš šio susirinkimo mes vienu balsu pareiškiame norą, kad būtume prijungti prie prancūzų respublikos“. „Mes laikomės principo, pareiškė Lazare Carnot diplomatinio komiteto ir visuomenės gelbėjimo komiteto vardu, kad kiekviena tauta, vistiek kokio didumo būtų kraštas, kuriame ji gyvena, absoliučiai yra savo namie ponas, kad ji teisės atžvilgiu yra lygi didžiausiai ir kad niekas kitas teisėtai negali kėsintis į jos nepriklausomybę“. Mes būtume truputį užmiršę šiuos kilnius žodžius ir šiuos išmintingus patarimus. Karo ir pokarinis psichozas pakeitė protuose daug esminių tiesų, daug tikrų tautinių ir respublikoniškų tradicijų. Brutalus, siauras ir trumparegis utilitarizmas pasišovė kilnių idealų pastangų vieton, – vieton didelių moralinių realybių vaisingos intuicijos. Sąžinės nusileido… Piktas yra didelis, bet jį galima išgydyti. Artimiausioj ateity mes išstudijuosime nesveikas jėgas, kurios prisideda prie prancūzų lietuvių draugystės trukdymo. Mes matysime niekingų įtakų pastangas, mes konstatuosme jų vaisius, bet taip pat pamatysime pradžią išganingos reakcijos – kaip prancūzų sąžinė pabus iš savo letargo. Mes padarysime būklės nuoširdų balansą. Lietuvių tauta pažins tiesą. Tam ji turi teisės ir to ji yra verta.


Tokia antrašte „Žydų Balse“ įdėtas jo vyr. redaktoriaus p. R. Rubinšteino „Laiškas iš Zenevos“. Kiek sutrumpintą šį laišką paduodame. „Pirmas nusivylimas jau atėjo. Lietuvių-lenkų ginčas dabartinėj Tautų Sąjungos Tarybos sesijoj jokios žymios vietos neužims, jis nebus degantis darbų punktas, bendrai nepritrauks tarybos narių ypatingo dėmesio. Tas jau šiandien beveik yra aišku, ir žurnalistai, profesionaliniai sensacijų bei aštrių monentų mėgėjai, yra sunkiai apvilti ir užgauti“. Šio apsireiškimo priežastį autorius šitaip paaiškina: „Sansacingai ir aštriai šį klausimą gali statyti tik lenkų delegacija, Lietuvių delegacija neturi jokio intereso šį ginčą paaštrinti. Bet kaip tik lenkų pusė šį kartą rodo pažymėtiną pasingumą. Ji nesiskubino ir neskubina. Prieš kelias dienas lenkų nota, kurią Suliakovskis atvežė Kaunan, reikalavo kuo greičiau atnaujinti derybas. Jau buvo norėta atvykti į Ženevą su aiškiais lietuvių lenkų susitikimo rezultatais. Bet po to, kai prof. Voldemaras, pasirėmęs tam tikromis formalybėmis, gudriai atsisakė nuo „ekspres“ - derybų, lenkų ūpas, matyt, atslūgo. Žymus lenkų žurnalistas, gerai orientuojąsis lenkų politikoj, man visai atvirai pasakė, kad reikia prisipažinti, jog Lietuvos ministeris pirmininkas turi didelį dialektikos talentą ir moka išnauduoti priešo klaidas savo nusistatymams ir savo interesams. Lenkai dabar nereikalauja greitųjų derybų rezultatų ir to negali reikalauti, nes su kuom gi galima ateiti į tarybą ir ko galima iš jos norėti? Kadangi dar nėra suvesta oficialinis Karaliaučiaus konferencijos ir komisijų posėdžių balansas, tai neturi reikšmės reikalauti iš tarybos, kad ji priimtų aiškią rezoliuciją šiuo klausimu, nes prof. Voldemaras labai teisingai atsakys, kad yra per anksti priimti nutarimus, kol derybos dar nėra pabaigtos. Tiesa, lenkai sako, kad vistiek iš derybų nieko neišeisią, kad prof. Voldemaras tyčia užtęsiąs bylą ir ieško visokių formalinių aiškinimu, tuo statydamas lazdas į taikos vežimo ratus… Bet formaliai vis dėlto negalima statyti klausimo iš esmės dabartinėj tarybos sesijoj. Ir tuo lietuvių pozicija yra stipri. Tai kas gi bus? Įvyks, kaip sako žinovai, ir kaip yra lengva numatyt, štai kas: lietuvių lenkų ginčų referentas, einant birželio mėn. tarybos nutarimu, laikys sausą, grynai istorinį pranešimą dėl klausimo padėties. Galimas daiktas, kad šia proga pakalbės dar prof. Voldemaras ir Zaleskis, kurie išdėstys savo vyriausybių nusistatymą. Bet taryba principinio nutarimo nepriims ir paves sekretoriatui padėti techninėmis priemonėmis tolimesnę lietuvių lenkų derybų eigą. (Musų spec. kor. pranešimas tai patvirtino. Red.). Degamos sensacijų medžiagos tokiu būdu nebus duota ir viskas praeis švariai ir ramiai… Jei ištikrųjų taip ir bus, tai vietos politikai tame mato prof. Voldemaro laimėjimą. Bendrai nurodoma į tai, kad bylą toliau bus užtęsiama dėl… referento! Dabartinėj Tautų Sąjungos Tarybos sesijoj atėjo eilė Olandijai išeiti iš tarybos ir perduoti savo vietą kitai valstybei. Ir kita valstybė bus Ispanija, kuri turi gauti patenkinimą už tai, kad ji susitaikė su Tautų Sąjunga: po jos žinomo demonstratyvinio išstojimo. Ji dabar atvyko atgal ir su ja pasielgiama kaip su glamonėjamu kūdikiu. Bet Olandijos atstovas Beelaerst van Blockland yra lietuvių lenku ginčo referentas. Jo vietoj referentu dabar bus paskirtas Ispanijos atstovas Kinones de Leon. Jis yra naujas žmogus, ir turės iš naujo studijuoti šia supainiotą bylą iš šimtų dokumentų ir sudėtingų aplinkybių. Tai yra mėnesių darbas. Ir šis nelauktas, beveik nė kieno nenumatytas apsireiškimas, vėl kris į lietuvių delegacijos svarstyklę jos naudai. Taip čia įvertinama tolimesnių derybų perspektyvas. Tautų Sąjungos kuluaruose aš šiandien pagavau žymų lenkų delegacijos narį, kuriam atvirai pastačiau klausimą: - Paskutinėj savo notoj prof. Voldemaras jums pranešė, kad jis esąs pasiruošęs Ženevoj susitikti su p. Zaleskiu ir nutarti apie lietuvių lenkų konferencijos laiką ir vietą. Taigi, ar negalėtumėt man pasakyti, ką jus manote į tai atsakyti? - Atsakyti? Nieko. Mes bendrai neturime ką atsakyti. Žmogus kimba prie mažmožių, prie tuščių formalybių, mėgina užtemdyti paprasto dalyko aiškią prasmę. Jis nori susitikti su p. Za


Vokietija sumokėjo reparacijų 5 ½ milijardų markių. Prieš išvykdamas į Ženevą vokiečių reichskancleris Muelleris užsienių spaudos atstovams davė pasikalbėjimą einamojo momento klausimais, kuriam pareiškė, kad visa vokiečių tauta be skirtumo partijų šiuo metu yra vieninga kas dėl atšaukimo iš vokiečių teritorijos ten stovinčios 67.000 svetimos kariuomenės. Vokietijoj nesuprantama, kaip vokiečių teritorijoj gali pasilikti svetimoji kariuomenė po to, kai Vokietija yra įrodžiusi savo gerus norus separacijų mokesnių mokėjimo ir nusiginklavimo atžvilgiu. Reparacijų agentas savo pranešime apie reparacijų mokėjimą ketvirtais metais pažymi, kad Vokietija visus mokėjimus atlikusi pilnai ir punktualiai. Per pirmus reparacijų mokėjimo ketverius metus ji iš viso sumokėjusi Santarvės valstybėms 5 miliardus 470 milionų reichsmarkių.


Susitarimas Laose — smūgis JAV Imperializmui

Į Kiniją atvykęs vizito Laoso aukščiausiosios karinės tarybos pirmininkas, Laoso karinės delegacijos vadovas generolas Kongas Le ir Patet Lao kovinių dalių vyriausiosios vadovybės atstovas, Laoso aukščiausiosios karinės tarybos narys ir Laoso karinės delegacijos vadovo pavaduotojas generolas Sinkapas vakar davė interviu agentūros Sinchua korespondentui. Generolas Kongas Le pareiškė, kad trijų Laoso princų susitarimas yra didžiulė pergalė, kurią iškovojo Laoso liaudis. Tačiau šis susitarimas dar nereiškia galutinės Laoso liaudies pergalės, pasakė jis. Laose bus taika, ir jis taps neutralia šalimi tik tuomet, jeigu dabartinis susitarimas bus teisingai įgyvendinamas. Generolas Kongas Le baigdamas pažymėjo, kad karališkosios Laoso vyriausybės ginkluotųjų pajėgų ir Patet Lao kovinių dalių susitelkimas bei bendradarbiavimas turėjo nepaprastai svarbią reikšmę dabartinei pergalei. Generolas Sinkapas pažymėjo, kad šis susitarimas yra sunkus smūgis Amerikos imperializmo planams, kuriais mėginama toliau vykdyti intervenciją ir agresiją prieš Laosa. Tai — svarbus Laoso liaudies ir visų patriotinių jėgų indėlis išsaugojant taiką Indokinijoje ir visoje Pietryčių Azijoje. Tačiau, nors Amerikos imperializmas ir pralaimėjo, jis vis dar neatsisako savo intervencijos Laose planų. Kaip praneša agentūra Slachua, Neo Lao hak sato partijos pirmininkas princas Sufanuvongas išdalijo korespondentams raštišką pareiškimą dėl susitarimo sudaryti laikinąją Laoso koalicinę vyriausybę. Aš labai džiaugiuosi, sakoma pareiškime, kad po keturias dienas trukusių trijų princų derybų Ąsočių slėnyje mes susitarėme sudaryti laikinąją koalicinę vyriausybę. Tai yra didelė pažanga taikiai sprendžiant Laoso problemą. Ši pažanga įgalins mus sutinkamai su bendruoju Ciuricho komunikatu vesti mūsų šalį taikos, neutralumo, nepriklausomybės, demokratijos, nacionalinės vienybės ir klestėjimo keliu. Patriotinių Laoso jėgų vienybė sustiprės, kaip niekada. Tai taip pat yra indėlis išsaugojant taiką ir saugumą Pietryčių Azijoje. Šie rezultatai — tai vaisius ilgalaikių ir nenuilstamų pastangų, kurias dėjo Jo aukštybės princo Suvanos Fumos vadovaujama karališkoji vyriausybė ir Neo Lao hak sato partija vadovaujami jos Centro Komiteto, jie pasiekti dėl to, kad nenuilstamai kovojo visa Laoso liaudis. Norėčiau nurodyti, sakoma pareiškime, kad derybose Neo Lao hak sato partija, vadovaudamasi taikos ir neutralumo politika, didžiais Laoso liaudies lūkesčiais, padarė svarbių nuolaidų ir parodė savo nuoširdumą. Mūsų laimėjimas, nurodo Sufanuvongas, yra tik didelis žingsnis į priekį ilgoje Laoso liaudies kovoje. Šiuo metu dar yra daug kliūčių, susidariusių dėl karingų JAV elementų ir jų agentų intervencijos. Jie, gal būt, griebsis įvairių machinacijų, kad sukliudytų koalicinei vyriausybei vykdyti savo pareigas, mėgins skleisti nesantaiką Laoso patriotų gretose ir net nuversti koalicinę vyriausybę. Dar daugiau, nereikia pamiršti, kad netoli mūsų sienos dislokuota amerikiečių kariuomenė. Ji rems reakcionierius, skatindama vienu ar kitu būdu sudarinėti sunkumus ir vykdyti provokacijas mūsų žemėje. Naudodamasis šia proga, reiškiu nuoširdžiausią Laoso liaudies padėką visoms vyriausybėms ir tautoms bei įvairių sluoksnių veikėjams, kurie suteikė labai vertingą paramą mūsų kilniam reikalui.


Politinės aistros, virusios Amerikoje prezidento rinkimų išvakarėse, atrodė, buvo nurimusios. Politinių institutų vadovai, kolumnistai tuoj išsilakstė atostogų - kas į Alpes, kas į garsiąją Kapakabaną prie Rio, kas į Taitį. Bet štai Lietuva vėl papylė alyvos. Laimėję demokratai pradėjo nervintis, o laikraščių redaktoriai - trinti iš džiaugsmo rankas: teminių antraščių iš piršto laužti nebereikia. Turbūt supratot, kad aš rašysiu apie įspūdį, kurį čia paliko iš Lietuvos Seimo atėjusi nauja opozicijos koncepcija. Rutininis požiūris į ją, kaip pralaimėjusią pusę, laukiančią revanšo naujuose rinkimuose, aiškiai paseno. Šiandien jau aišku, kad pralaimėjimas - tai kartu laimėjimas. Prieš metus Lietuvoje opozicija buvo griaunamasis pradas, objektyviai padėjo tautos priešams, nusmukdė žemės ūkį, supriešino tautą, o dabartinė opozicija - tautos atgaiva, tvirtovė, ginanti nuo pozicijos išdavysčių. Amerikos didlapiai - „Kentucky Chickens”, „Tihuana Brass”, „Butchers of Maryland” ir kiti mirga detaliais reportažais apie Sąjūdžio opozicijos sėkmę stabdant komunistų Seimo darbą, ekonomikos įstatymų priėmimą. Dažnai spausdinamos aktyviausių opozicijos oratorių - A. Kubiliaus, V. Jarmolenkos, E. Jarašiūno biografijos, jų portretai. Specialiu leidiniu išleistas Z. Šličytės pateiktas dokumentas, kad A. Brazauskas KGB pirmininko pavaduotoju paskyrė Baltiną. Marškinėlių gamintojai tokios progos nepraleido - į rinką išmetė milijonus spalvingų trumparankovių su užrašu „I love Zita” (vietoj „love” dažnai šviečia purpurinė širdis). Šiltose pietinėse valstijose tokius marškinėlius šiandien nešioja kas antras paauglys. Kai kurie laikraščiai pono V. Landsbergio opozicijai negaili ir kritikos. Girdi, jai nepavyko nukelti A. Brazausko patvirtinimo prezidentu. Juk pasaulis dar turėjo viltį… Kas žino, kas per naktį galėjo atsitikti. Dar labiau kritikuojamas LDDP sparnas. „Jų vieningas balsavimas kelia pasipiktinimą. Jeigu svarbiausiais klausimais pusė jų balsuotų už savus projektus, o pusė - už Sąjūdžio, būtų kas kita, nekvepėtų bolševizmu”, - pasakė Ajovos fermeris Bilas Reinbouas (Bill Rainbow). Suprantama, didžiausią politikų ir biznierių dėmesį sukėlė pono Landsbergio pasiūlymas priimti įstatymą dėl opozicijos. Mažumą kongrese turintys respublikonai puolė rengti savąjį projektą. Esama įdomių siūlymų, pavyzdžiui, kad paskutinę mėnesio savaitę opozicija taptų pozicija ir galėtų atšaukti nepatinkančius pozicijos priimtus įstatymus. Kadangi opozicija dirba moralinio diskomforto sąlygomis, jai turi būti mokamas didesnis atlyginimas negu pozicijai, skirtos geresnės patalpos kongrese, ilgesnės atostogos ir dvigubai didesnės socialinės garantijos. Laikraštis „Voice of Utah” redakcijos straipsnyje rašė, kad opozicijos klausimams aptarti ketinama sušaukti pasaulinį kongresą ir skirti vieną specialią JTO asamblėją. Bus siūloma, kad ten, kur opozicija atstovauja tautai (Lietuvos atveju), o pozicija - nežinia kam, ji turi teisę grįžti į valdžią anksčiau, negu rinkimai leistų. Žinoma, ponas Klintonas su savo demokratais tam priešinsis, tačiau, kaip sakydavo ponas Gorbačiovas, procesas prasidėjo. Lietuviškasis opozicijos variantas - tikrasis variantas.


AKMOLINSKAS. Automobilių trasa Atbasaras-Barankulis-Zarečjė yra vienintelis kelias, kuris sieja dabar Užišimio dirvoninėse žemėse įkurtus grūdininkystės tarybinius ūkius su geležinkeliu. Iki upių išsiliejimo šiuo keliu reikia spėti pervežti šimtus tūkstančių centnerių sėklų, daug degalų ir maisto produktų naujakuriams. Neseniai smarkios pūgos ir audros užnešė kelius. Krovinių trakte sustojo judėjimas. Tuomet trasos štabas priėmė nutarimą nedelsiant išvalyti kelią, atkurti judėjimą. Atbasare buvo suformuota trijų šimtų automašinų kolona. Važiuoti priekyje pasisiūlė komunistai ir komjaunuoliai - labiausiai prityrę šoferiai. Į trasą išėjo buldozeriai ir traktoriai su metaliniais kampainiais. Sunku buvo pirmosios Atbasaro autobazės šoferiams Serafimui Čerenščikovui, Veniaminui Makarinui, Viktorui Plotnikovui, Vladimirui Fiodorovui ir Sergiejui Fiodorčenkai, kurie važiavo kolonos priešakyje. Automobiliai klimpo vėputiniuose, buksavo. Žemumose, kur sniego vėputiniai buvo keletą kartų aukštesni už mašinas, teko kasti sniego tunelius ir koridorius. 250 kilometrų ilgio apsnigtos trasos šturmas pasibaigė pergale. Šiuo reisu kolona pristatė į tarybinius ūkius „Rostovskij“, „Barankulskij“, „Tersakanskij“ ir kitus tūkstančius tonų sėklų, maisto produktų, paštą. Dabar keliu vėl važiuoja automobiliai, pristatomi kroviniai.


Tarybų socialistinių respublikų sąjungos aukščiausioji taryba

TSRS Aukščiausiosios Tarybos Nutarimas Tarybinės Vyriausybės užsienio politikos klausimais

TSRS Aukščiausioji Taryba visiškai pritaria tarptautinei Tarybinės Vyriausybės veiklai. TSRS Aukščiausioji Taryba visiškai remia pasiūlymus, išdėstytus laiškuose ir notose, kurias TSRS Vyriausybė nusiuntė valstybių — Suvienytųjų Nacijų Organizacijos narių vyriausybėms, nes jie atitinka uždavinį mažinti tarptautinį įtempimą, nutraukti „šaltąjį karą” ir ginklavimosi varžybas, — uždavinį plėsti taikų visų valstybių bendradarbiavimą. TSRS Aukščiausioji Taryba, išreikšdama tvirtą tarybinės liaudies valią ir vieningą siekimą iškovoti taiką, yra tos nuomonės, jog šiuo metu, kai vis dar toliau vykdomos ginklavimosi varžybos, ypač atominio ir vandenilinio ginklo srityje, būtina imtis priemonių, kad įvykiai nesivystytų pavojinga kryptimi, kad būtų apginta taika ir žmonija išvaduota nuo naikinamo atominio karo grėsmės. Ši tikslą atitiktų: 1. Atominį ir vandenilinį ginklą turinčių valstybių — TSRS, JAV ir Didžiosios Britanijos atsisakymas naudoti šių rūšių ginklus; 2. TSRS, JAV ir Didžiosios Britanijos įsipareigojimas nuo 1958 metų sausio 1 d. nutraukti visus atominio ir vandenilinio ginklo bandymus; 3. TSRS, JAV ir Didžiosios Britanijos susitarimas atsisakyti dislokuoti bet kokių rūšių branduolinį ginklą tiek Vakarų, tiek ir Rytų Vokietijos teritorijoje ir priėmimas Lenkijos, Čekoslovakijos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos pasiūlymo atsisakyti gaminti ir dislokuoti branduolinį ginklą šių šalių ir Vakarų Vokietijos teritorijoje; 4. Valstybių ir pirmiausia didžiųjų valstybių, turinčių galingiausias ginkluotąsias pajėgas, esminis ginkluotųjų pajėgų skaičiaus ir apsiginklavimo sumažinimas; 5. Nepuolimo susitarimas tarp valstybių – Šiaurės Atlanto sąjungos dalyvių ir valstybių Varšuvos sutarties dalyvių; 6. Susitarimas nesiimti jokių žygių, pažeidžiančių Artimųjų ir Vidurinių Rytų šalių, nepriklausomybę, ir atsisakyti naudoti jėgą sprendžiant su šiuo rajonu susijusius klausimus; 7. Karo propagandos nutraukimas tose šalyse, kur ši propaganda vis dar varoma, ir visokeriopas valstybių tarptautinių prekybinių, mokslinių ir kultūrinių ryšių plėtimas. TSRS Aukščiausioji Taryba yra įsitikinusi, kad asmeninis valstybių vadovaujančiųjų veikėjų susitikimas ir pribrendusių tarptautinių problemų svarstymas padėtų surasti būdus, kaip sumažinti esamą įtempimą valstybių santykiuose ir sustiprinti jų savitarpio pasitikėjimą. TSRS Aukščiausioji Taryba su didžiausiu pasitenkinimu konstatuoja, kad taikią Tarybų Sąjungos iniciatyvą supranta ir remia plačiausieji tarptautiniai sluoksniai, kurie mato, kad mūsų laikais yra tik vienas kelias išvengti atominio karo taikaus sambūvio kelias. Vis labiau pripažįstamas tas faktas, kad, susidarius pasaulyje tokiai padėčiai, kai yra kapitalistinės ir socialistinės valstybės, bet kurie mėginimai pakeisti šią padėtį išorine jėga, mėginimai kištis į kitų valstybių vidaus reikalus siekiant pakeisti politinius režimus, mėginimai primesti kokius nors teritorinius pakeitimus, pažeisti dabartinį „status-kvo”, sukeltų katastrofiškus padarinius visuotinei taikai. TSRS Aukščiausioji Taryba su pasitenkinimu pažymi, kad tik ką pasibaigusi Suvienytųjų Nacijų Organizacijos Generalinės Asamblėjos sesija, apsvarsčiusi valstybių taikaus sambūvio klausimą, parėmė taikaus sambūvio principus ir priėmė nutarimą, kuriame pripažįstamas būtinumas vystyti valstybių santykius „remiantis savitarpio gerbimu ir nauda, nepuolimu, savitarpiniu suverenumo gerbimu, lygybe bei teritorine neliečiamybe ir nesikišimu į viena kitos vidaus reikalus”. Asamblėja kreipėsi į visas valstybes, ragindama „dėti visas pastangas, kad būtų sustiprinta tarptautinė taika ir vystymosi draugiški santykiai ir bendradarbiavimas, o taip pat, kad ginčai būtų sprendžiami taikiomis priemonėmis”. Tai, kad Suvienytųjų Nacijų Organizacija priėmė tokią rezoliuciją, atspindi visame pasaulyje nepaprastai didėjančius reikalavimus nutraukti ginklavimosi varžybas, rasti būdus ir priemones ginčijamiems klausimams taikiai išspręsti, sustabdyti pavojingą įvykių vystymąsi naujo karo kryptimi ir neleisti jam kilti. Aukščiausioji Taryba pažymi, kad šios nuotaikos atsispindėjo ir šalių — Šiaurės Atlanto sąjungos dalyvių eilės valstybinių veikėjų kalbose Paryžiuje vykusioje NATO tarybos sesijoje. Šie veikėjai pasisakė už tai, kad būtų priimtas Tarybinės Vyriausybės pasiūlymas surengti valstybių derybas. Tačiau, nors NATO Tarybos sesijos nutarimuose ir užsimenama, kad tikslinga vesti derybas su Tarybų Sąjunga nusiginklavimo klausimais, iš esmės jais siekiama, kad valstybės — Šiaurės Atlanto sąjungos dalyvės ir ateityje vykdytų karinius pasiruošimus, ir rodo, kad vadovaujančiosios valstybės NATO bloke ketina toliau vykdyti pavojingą taikai politiką. Vadovaudamasi kilniais visuotinės taikos stiprinimo tikslais, TSRS Aukščiausioji Taryba reiškia viltį, kad visų šalių parlamentai ir vyriausybės su reikiamu dėmesiu apsvarstys Tarybų Sąjungos iškeltus pasiūlymus ir padarys visa, kas nuo jų priklauso, kad būtų sumažintas tarptautinis įtempimas, susilaikydami nuo žygių, galinčių sukomplikuoti valstybių santykius. TSRS Aukščiausioji Taryba atkreipė dėmesį į pareiškimus, kuriuos padarė valstybių Šiaurės Atlanto sąjungos dalyvių vadovaujantieji veikėjai apie tai, kad šios valstybės laikosi pozicijų nenaudoti jėgos santykiuose su kitomis šalimis. Tai rodo, kad blaivi pažiūra sprendžiant tarptautines problemas vis labiau skina sau kelią. Atsižvelgdama į šiuos pareiškimus ir reikšdama viltį, kad jie vystysis praktiniais valstybių — NATO dalyvių žygiais, TSRS Aukščiausioji Taryba, siekdama įnešti naują rimtą indėlį į taikos stiprinimą ir pasitikėjimo tarp tautų atmosferos sudarymą, paveda Tarybinei Vyriausybei apsvarstyti klausimą dėl tolesnio Tarybų Sąjungos ginkluotųjų pajėgų mažinimo, išlaikant, kol bus pasiektas tarptautinis susitarimas dėl nusiginklavimo, reikiamo lygio liekanti ginkluotųjų pajėgų skaičių ir apsiginklavimą, kuris visiškai užtikrintų Tarybų Sąjungos gynybos interesus. TSRS Aukščiausioji Taryba laukia, kad Jungtinės Amerikos Valstijos, Didžioji Britanija ir Prancūzija savo ruožtu imsis žygių savo ginkluotosioms pajėgoms sumažinti ir tuo pačiu įneš indelį į tikro tarptautinio saugumo sudarymą. TSRS Aukščiausioji Taryba reiškia įsitikinimą, kad Tarybų Sąjungos, Liaudies Kinijos ir kitų socialistinių valstybių tautų pastangos, sujungtos su visų kitų tautų, ginančių kilnų taikos ir visų nacijų draugystės reikalą, pastangomis, laimės, ir žmonija, išvaduota iš naujo karo grėsmės, galės skirti visas savo pastangas taikiam darbui.


Raudonosios Armijos N karinės dalies lietuviai kariai prisiuntė Lietuvos TSR Aukščiausios Tarybos Prezidiumo Pirmininko drg. J. Paleckio vardu sveikinimą. Lietuviai kariai pareiškia pasiryžimą gerai pasiruošti vykdymui draugo Stalino statomojo garbingo uždavinio — galutinai sutriuškinti hitlerinę Vokietiją. Lietuvių karių sveikinime rašoma: „Paskutinis mūsų žinių ir karinio ir politinio pasiruošimo patikrinimas parodė, kad visi mūsų dalies kariai mokosi gerai. Tokie draugai, kaip Feliksas Divlys, Kazys Prokuleckas, Mykolas Navikas, Vytautas Stuknys, Vladas Meškotavičius, Vitas Vagulaitis, Vytautas Norkus, Kostas Sumiakas ir šimtai kitų pasižymėjo, kaip karinio ir politinio pasiruošimo pirmūnai. Karinės dalies vadovybė jų šeimoms pasiuntė padėkos laiškus už taurių lietuvių tautos karių išauklėjimą. Mes užtikriname lietuvių tautą, kad garbingai tęsime jos tradicijas kovoj prieš vokiškuosius grobikus. Mes atiduosime viską, jei reikės ir pačią gyvybę, nekenčiamiesiems fašistiniams grobikams sutriuškinti. Kovos lauke mes parodysim lietuvių tautos karžygiškumą bei karinį šaunumą. Kartu su kitomis Raudonosios Armijos dalimis iškelsime Berlyne pergalės vėliavą“.


KAIRAS, birželio 11 d. (TASS-ELTA). Egipto savaitraštis „At-Tachir” praneša, kad reakciniai Jordanijos sluoksniai mėgina vėl sugrąžinti į Jordaniją anglų agentą generolą Glabą, kurį Jordanijos liaudis išvijo iš šalies praeitų metų kovo mėnesį. Žurnalas rašo, kad to reikalauja grupė karininkų ir beduinų dalys, kurios yra stiprioje reakcionierių įtakoje.


GINKLAVIMOSI VARŽYBŲ ŠALININKAI NORI PASISLĖPTI UŽ KONTROLĖS SKYDO

TSRS užsienio reikalų ministro A. Gromyko pareiškimas SNO radijui 1962 m. kovo 27 d.

TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko šiandien padarė tokį pareiškimą SNO radijui: Tarybų Sąjungos vyriausybė yra tos nuomonės, kad nėra kito svarbesnio uždavinio, kaip užtikrinti tvirtą taiką tautoms. Siekdama šio tikslo, ji negaili nei jėgų, nei energijos. Patikimiausiu ir tikriausiu būdu nepažeidžiamai taikai įtvirtinti Tarybų Sąjunga laiko visuotinį ir visišką nusiginklavimą. Mes galime pagrįstai būti patenkinti tuo, kad visuotinio ir visiško nusiginklavimo idėja, kurią iškėlė mūsų šalis, užvaldė žmonių protus, tapo tautoms brangiausia ir artimiausia idėja, su kuria jos sieja savo viltis gyventi taikiai ir ramiai. Dabar didžioji žmonių dauguma žemėje yra karšti visuotinio ir visiško nusiginklavimo šalininkai. Siekdama, kad Ženevoje prasidėjusios derybos nuo pat pradžios vyktų dalykiškai ir praktiškai, Tarybų Sąjungos vyriausybė paruošė ir pateikė 18 valstybių komitetui tarptautiniu mastu griežtai kontroliuojamo visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą. Ji pasiūlė gerą pagrindą, kad aštuoniolikos komitetas galėtų greit ir sėkmingai įvykdyti SNO Generalinės Asamblėjos priesaką paruošti visuotinio ir visiško nusiginklavimo susitarimą. Reikalinga tiktai gera visų derybų dalyvių valia, kad išsipildytų tautų svajonė sukurti pasaulį, kuriame nebūtų ginklų ir kurio nenuodytų branduolinio ginklo sprogimai. Tačiau, deja, matyti, ne visi derybų dalyviai yra pasirengę parodyti tokią gerą valią. Dar tebėra mėgėjų, užuot dalykiškai svarsčius ir sprendus nusiginklavimo klausimus, raizgyti procedūrines gudrybes, kaip jie tai ne kartą darė anksčiau. Jie norėtų atitraukti tautų dėmesį nuo gyvybiškai svarbios visuotinio ir visiško nusiginklavimo problemos, sukomplikuoti padėtį derybose ir neleisti, kad būtų greit išspręsti komitetui iškilę klausimai. Ryšium su tuo patraukia dėmesį JAV valstybės sekretoriaus p. Rasko 1962 m. kovo 23 d. kalba per SNO radiją. Jis teigė, kad Jungtinių Amerikos Valstijų atstovai atvykę į Ženevą, ketindami padėti susitarti dėl nusiginklavimo. Tačiau tai, ką daro JAV valstybės sekretorius, jokiu būdu nerodo tokio noro. Ponas Raskas sako, jog TSRS turinti sudaryti sąlygas, kad būtų galima susitarti dėl branduolinio ginklo bandymų uždraudimo. Bet apie kokias sąlygas gali būti kalbama, kai Tarybų Sąjunga, kaip tai yra plačiai žinoma, ne tik sudarė sąlygas susitarti, bet ir pateikė pasitarimui svarstyti konkretaus susitarimo uždrausti branduolinio ginklo bandymus tekstą, pareikšdama, kad ji pasirengusi bet kuriuo metu pasirašyti tokį susitarimą. Pateikdami tokį susitarimo projektą, mes, kaip žinoma, atsižvelgėme ir į JAV prezidento Dž. Kenedžio ir Didžiosios Britanijos ministro pirmininko H. Makmilano 1961 m. rugsėjo 3 d. pasiūlymus, kuriuose buvo pripažinta, kad pakanka nacionalinių priemonių branduolinio ginklo bandymų atmosferoje uždraudimui kontroliuoti. Patyrimas rodo, kad nacionalinių kontrolės priemonių pakanka taip pat branduoliniams sprogimams nustatyti tiek kosminėje erdvėje, tiek ir po vandeniu. Dabar Jungtinių Amerikos Valstijų ir Anglijos atstovai vaizduoja, lyg Vakarų valstybių 1961 m. rugsėjo 3 d. pasiūlymų nebūtų buvę. Bet kas pasikeitė nuo to laiko? Ničnieko, jeigu neatsižvelgsime į tai, kad nacionalinės branduolinių sprogimų nustatymo priemonės per tą laiką įvairiose šalyse buvo dar labiau patobulintos. Atsisakydamos savo pačių pasiūlymų, Vakarų valstybės ieško dirbtinių pretekstų, siekdamos neleisti susitarti dėl branduolinio ginklo bandymų uždraudimo. Ilgą laiką vienu iš tokių dirbtinių pretekstų susitarimui sužlugdyti Vakarų valstybės kėlė tezę, kad nacionalinių kontrolės priemonių, esą, nepakanka, norint nustatyti po žeme vykdomus branduolinius bandymus. Remdamiesi mokslo ir technikos duomenimis, mes žinojome, kad nacionalinių kontrolės priemonių visiškai pakanka požeminiams branduoliniams bandymams nustatyti. Dabar ir pačios Vakarų valstybės iš esmės pripažino, kad jos buvo neteisios šiuo klausimu. Kaipgi kitaip galima vertinti tai, kas įvyko ryšium su Tarybų Sąjungoje įvykdytu požeminiu branduoliniu sprogdinimu. Tarybų Sąjungos vyriausybė nutarė akivaizdžiai įrodyti, kad, teigdami, jog nacionalinės nustatymo priemonės negalinčios užfiksuoti branduolinių sprogimų, Vakarų valstybių atstovai kalba netiesą. Mes nutarėme viešai parodyti, kad tai netiesa. Ir šis tikslas buvo pasiektas. Tarybų Sąjungoje buvo įvykdytas branduolinis sprogdinimas po žeme. Mes apie šį sprogdinimą nepaskelbėme iš anksto, tačiau jis neliko nepastebėtas. Tarybų Sąjungoje įvykdytas požeminis branduolinis sprogdinimas buvo užfiksuotas Jungtinių Amerikos Valstijų turimomis nacionalinėmis priemonėmis, ir Amerikos atominės energijos komisija paskelbė apie šį sprogimą ko ne tą pačią dieną. Tuo pačiu Jungtinės Valstijos pačios paneigė savo argumentą, kad, esą, neįmanoma nacionalinėmis priemonėmis nustatyti požeminių branduolinių sprogimų. Bet jeigu taip yra, tai kyla klausimas, kas gi belieka iš Vakarų valstybių pasiūlymo žūt būt įsteigti tarptautinę branduolinio ginklo bandymų uždraudimo kontrolės sistemą. Lieka, atvirai kalbant, Vakarų valstybių mėginimas tarptautinės kontrolės priedanga varyti Tarybų Sąjungos teritorijoje žvalgymo ir šnipinėjimo veiklą. Kaip tik šio tikslo siekia Amerikos kariniai sluoksniai, norėdami tarptautinės kontrolės priedanga įsteigti Tarybų Sąjungos teritorijoje platų šnipinėjimo tinklą. Tai patvirtina, be kita ko, ir JAV gynybos ministro pavaduotojo Gilpatriko neseniai padarytas pareiškimas. Kalbėdamas š. m. kovo 15 d. elektroninės pramonės įmonių asociacijos nariams Vašingtone, Gilpatrikas pasakė, kad, siekdamos smogti tolimą „atsakymo smūgį“ Jungtinės Valstijos „turi patikslinti priešo taikinių sistemą“ ir „nustatyti, ar galima patikimai pataikyti į šiuos taikinius“. Štai, pasirodo, kodėl ponas Raskas siekia dislokuoti Tarybų Sąjungos teritorijoje vadinamuosius kontrolės postus. Šiuose postuose Pentagonas tikisi laikyti savo karinius žvalgus. Su tuo mes niekad nesutiksime. Mes nenorime vykdyti tokios veiklos savo partnerių teritorijoje, bet taip pat neleisime, kad mūsų teritorija būtų atvira užsienio žvalgybų veiklai. Susitarimo dėl branduolinio ginklo bandymų uždraudimo pasirašymas dabar priklauso ne nuo kontrolės sistemos paruošimo. Tokia sistema yra – tai nacionalinės nustatymo priemonės. Susitarimas nepasirašomas dėl to, kad Vakarų valstybės nenori sutikti uždrausti branduolinius bandymus ir tuo pačiu padaryti galą vis naujų ir naujų rūšių branduolinio ginklo gamybos varžyboms. JAV ir Anglijos vyriausybių pozicija, kurią jos užėmė aštuoniolikos komitete vykstančiose derybose branduolinių bandymų klausimu, rodo, kad jos nesiekia sudaryti tokio susitarimo, o nori įvykdyti seriją branduolinių sprogdinimų atmosferoje. Bet jeigu JAV vėl pradės eksperimentinius branduolinio ginklo sprogdinimus, Tarybų Sąjunga, siekdama užtikrinti savo saugumą ir taiką visame pasaulyje, bus priversta į tai atsakyti savo bandymų serija. Vadinasi, JAV pradeda naują branduolinio ginklavimosi varžybų etapą. Mes nenorėtume lenktyniauti su Jungtinėmis Amerikos Valstijomis kuriant ir kaupiant mirtiną ginklą. Bet kokie prasimanymai, kad Tarybų Sąjunga ketinanti pati vykdyti naujus bandymus ir todėl reikalaujanti susitarti, kad bandymai būtų nutraukti ir būtų naudojamos tik nacionalinės kontrolės priemonės, yra visiškai nepagrįsti. Šių prasimanymų tikslas aiškus apsaugoti JAV nuo tautų teisingų kaltinimų ryšium su tuo, kad JAV vėl pradeda branduolinius bandymus. Kai dėl Tarybų Sąjungos, tai ji, kaip ir iki šiol, nuosekliai kovos, siekdama, kad tuojau pat ir visiškai būtų nutraukti visi branduoliniai bandymai. Mūsų tikslas – suvienyti pastangas, kad būtų tikrai nusiginkluota, ir todėl mes esame pasirengę kad ir dabar pasirašyti sutartį dėl branduolinio ginklo bandymų uždraudimo naudojant nacionalines priemones šios sutarties vykdymui kontroliuoti. Viskas priklauso nuo Vakarų valstybių, ir visų pirma nuo Jungtinių Valstijų.