Smetoninė klika atėjo prie valdžios karinio perversmo keliu. Šį perversmą suruošė saujelė caro laikų juodašimtininkų, spėjusių „nepriklausomoje“ Lietuvoje įsigyti generolų epoletus. Jų priešakyje stovėjo žudikas Plechavičius, dvarininkas — baudžiavininkas, įkūnijęs savyje žvėrišką kaimo bei miesto buržuazijos neapykantą liaudžiai, jos gobšumą bei valdžios troškimą. Atėjusi prie valdžios su tikslu užtikrinti fabrikantų, bankininkų, dvarininkų bei buožių interesus, pridengiant „tautine“ skraiste jų plėšikavimą, smetoninė diktatūra pradžioje net nemėgino tvirtinti, kad ji remiasi kuriais nors žymiais tautos sluoksniais. Fašistinis oficiozas „Lietuvos Aidas“ net buvo sukūręs „teoriją“, esą tautos valios vietą Lietuvoje turi užimti „tautos vado“ valia. „Valstybės valia, — rašė papirktieji fašistiniai plunksnos banditai, — nėra jos visų ar daugumos narių pareikštas noras, o valstybės vado jiems įdiegtas noras, neretai ir troškimas“ („Lietuvos Aidas“, 1934. VIII. 22). Ypatinga neapykanta smetoninė diktatūra, elsploatatorių klasių interesų reiškėja degė liaudžiai, darbo žmonėms, sudarantiems milžinišką tautos daugumą. Politinis darbo žmonių aktyvumas daugiausia baugino fašistinio režimo šulus. Tačiau augantis liaudies masių pasipriešinimas fašistinei diktatūrai privertė smetoninę gaują klastingai meilintis prie tos „minios“ ir suruošti įvairių „rinkimų“ farsą. Šių „rinkimų“ tikslas buvo sudaryti antiliaudiškai diktatūrai legalumo priedangą ir tuo pačiu metu išlaikyti pagrindinį fašistinės santvarkos dėsnį: neduoti jokių politinių teisių darbo žmonėms. Pirmoji repeticija Rinkiminė komedija, kurią buvo sugalvoję fašistai, nebuvo nei gudri, nei originali. Rinkiminiai įstatymai buvo nurašyti nuo kitų fašistinių valstybių, ypač nuo pilsudskinės Lenkijos įstatymdavystės. Smetoniniai banditai iš karto stengėsi sukurti fiktyvines savivaldybes ir, remiantis šiais vietiniais fašistinės valdžios lizdais, vėliau pravesti prezidento ir seimo rinkimus. Savivaldybių rinkimai buvo pirmoji rinkiminė fašistinių provokatorių repeticija. Savivaldybės rinkimų įstatymas, kuris buvo paskelbtas 1931 m., įvedė aukštą amžiaus bei turto cenzą, kuris jaunimui ir kaimo bei miesto varguomenei atėmė rinkimų teisę. Bijodami darbo valstiečių ir norėdami užtikrinti dvarininkų bei buožių diktatūrą savivaldybės organuose, smetoniniai banditai nustatė, kad valsčių tarybų rinkimai yra atviri. Atstovai į valsčių tarybas turėjo būti renkami vadinamose „krivulėse“ — atviruose kaimo gyventojų susirinkimuose. „Krivulėje“ neturėjo teisės dalyvauti piliečiai, jaunesni kaip 24 metų amžiaus, o taip pat neturintieji jokio nekilnojamojo turto ir piliečiai, gyvenantieji valsčiuje mažiau kaip metus. Šis nuostatas atėmė rinkimų teisę kaimo bernams, bežemiams valstiečiams, sezoniniams žemės ūkio darbininkams. „Krivulė“ buvo laikoma teisėta, jeigu joje dalyvavo trečdalis turinčiųjų balsavimo teisę. „Krivulės“ balsavo atvirai, fašistiniams pareigūnams bei žvalgybininkams „prižiūrint“. „Krivulių“ balsavimo rezultatus turėjo patvirtinti apskrities viršininkas. Toks, atsiprašant, įstatymas leido fašistams „išrinkti“ valsčių tarybas iš saujelės buožių tarpo ir užtikrinti, kad į jas neprasiskverbtų kaimo varguomenės atstovai. Tokiu būdu sufabrikuotos valsčių tarybos turėjo „išrinkti“ pagrindinį apskričių savivaldybės organą — apskričių tarybas. Be to, į apskričių tarybas automatiškai įėjo fašistiniai viršaičiai ir antraeilių miestų burmistrai. Panašią sistemą fašistinis sayivaldybių įstatymas numatė ir miestų tarybų rinkimams. Šiuose rinkimuose taip pat negalėjo dalyvauti jaunimas iki 24 metų ir piliečiai, neturintieji nuosavybės. Išimtis buvo daroma tik valdininkams. Tokiu būdu savivaldybės rinkimuose miestuose negalėjo dalyvauti didžiulė darbininkų bei tarnautojų dauguma. Kandidatų sąrašus turėjo tvirtinti fašistiniai apskričių viršininkai, kurie, suprantama, praleisdavo tik smetoninius gaivalus. Fašistinis įstatymas nustatė, kad mieste, kur yra vyriausybės būstinė, trečdalis miesto tarybos narių nėra visiškai renkama, o tiesiogiai skiriama smetoninės vyriausybės. Tačiau smetoninė valdžia, bijodama savo šešėlio, nebuvo tikra, kad ir tokie fašistiniai rinkimai užtikrins jai pageidaujamą savivaldybės organų sudėtį, ir todėl ji faktinai pavertė niekais miestų tarybų įgaliojimus ir perdavė neribotas teises burmistrams, kurie, jeigu jie nepatikdavo apskričių viršininkams, turėjo būti skiriami fašistinio ministerių kabineto arba vidaus reikalų ministerio. Štai, kaip atrodė fašistiniai savivaldybių rinkimai. Prezidento „rinkimai“ „Sutvarkę“ savivaldybes ir pavertę jas fašistinių žandarų įrankiais, fašistai sufabrikavo prezidento rinkimų įstatymą. Šio įstatymo tikslas buvo „išrinkti“ prezidentą, remiantis fašistinėmis savivaldybėmis, ir tokiu būdu legalizuoti „tautos vadą“, niekam neprašant atsisėdusį ant tautos sprando. Bijodami tautos ir gerai žinodami jos politines nuotaikas fašistai neišdrįso pravesti net falsifikuotus visuotinius prezidento rinkimus. Prezidento rinkimų įstatymas, paskelbtas 1931 m, nustatė, kad respublikos prezidentą renka „ypatingieji tautos atstovai“. Šiuos „ypatinguosius atstovus“ turėjo išrinkti fašistinės valsčių, miestų ir apskričių tarybos. Kad į elektorių tarpą atsitiktinai nepakliūtų nepageidaujami elementai, „ypatingųjų tautos atstovų“ rinkikų sąrašus turėjo sustatyti apskričių viršininkai. Įdomu, kad fašistai specialiais vyriausybės nutarimais skirdavo net „tautos atstovams“ rinkti susirinkimų pirmininkus! („Vyriausybės Žinios“ Nr. Nr. 369/623). Būdingas panikos nuotaikoms, vyravusioms fašistinėje klikoje, yra taip pat specialus prezidento rinkimų įstatymo paragrafas, kuris nustatė, kad „ypatingiesiems tautos atstovams rinkti susirinkime rinkikai tiktai renka ypatinguosius tautos atstovus; jie neturi teisės nei kelti, nei svarstyti kokių dalykų, nei daryti kokių nutarimų“. Prezidento „rinkimai“ galėjo įvykti net nesant rinkikų kvorumui ir rinkimų prezidiumas turėjo teisę nepatenkinti prašymo dėl pilno kvorumo sušaukimo (§ 28). Štai, kokiomis banditinėmis priemonėmis fašistai norėjo sudaryti Lietuvoje tautos budelio „prezidento“ Smetonos renkamumo iliuziją. Ši komedija negalėjo apgauti nė vieno doro lietuvio. „Ypatingieji tautos atstovai“, kurių tarpe buvo tik buožės, biznieriai ir fašistiniai žandarai savo blogai suruoštų „rinkimų“ farsu dar kartą tik pabrėžė visai Lietuvai, kad smetoninė diktatūra tai miesto buržuazijos, dvarininkų bei buožių diktatūra. Seimo rinkimų komedija 1936 m., po Suvalkijos valstiečių neramumų, smetoninė valdžia, bijodama aktyviosios antifašistinės liaudies masių kovos sustiprėjimo, nusprendė pravesti fiktyvinius seimo rinkimus, kurie sudarytų diktatūros parlamentinės atramos iliuziją. Seimo rinkimus buvo nutarta pravesti remiantis pirmoje eilėje fašistiniais savivaldybių organais ir pavartojant tokius pat metodus, kuriuos smetoninė žvalgyba jau buvo patikrinusi per savivaldybių bei prezidento „rinkimus“. Seimo rinkimų įstatymas, smetoninės vyriausybės paskelbtas 1936 m., atėmė rinkimų teisę jaunimui, nepasiekusiam 24 metų amžiaus, o taip pat kariams. Tačiau pagrindiniai šio įstatymo nuostatai, kurie pavertė seimo rinkimus žiauriu pasityčiojimu iš liaudies masių, buvo nuostatai apie kandidatų sąrašus. 30-tasis įstatymo paragrafas nustatė: „Kandidatus į tautos atstovus kiekvienoje apskrityje pasiūlo apskrities taryba. Mieste, kuris prilygintas apskričiai, kandidatus pasiūlo miesto taryba“. Tokiu būdu kandidatus į seimo deputatus galėjo pasiūlyti tik fašistinės savivaldybių tarybos, kuriose sėdėjo nė kieno neišrinkti smetoniniai žandarai, „krivulėse“ sukombinuotųjų valsčių tarybų pasiųstieji dvarininkai bei buožės, įvairaus plauko spekuliantai bei lupikautojai, išrinkti saujelės cenzuotų miestų rinkikų. Šios tarybos, aršiausių darbo liaudies priešų lizdai, turėjo atrinkti uoliausius fašistinės valdžios sėbrus iš buožių bei miesto buržuazijos tarpo kandidatams į seimo narius. Kad ir pačiose fašistinėse apskričių bei miestų tarybose neįvyktų jokių kalbų dėl apskričių viršininkų siūlomų kandidatų, smetoninis įstatymas (§ 34) nustatė, kad „apskrities tarybos posėdyje, sušauktame kandidatams į tautos atstovus nurodyti ir pasiūlyti, tik nurodomi ir pasiūlomi kandidatai. Jame negalima nei kelti, nei svarstyti kokių dalykų, nei daryti kokių nutarimų“. Tačiau „tautos vadas“, matyti, nebuvo visiškai tikras, kad net tokia kandidatų siūlymo tvarka pilnutinai jį apsaugos nuo bet kurių netikėtumų ir jis suteikė vyriausiajai rinkimų komisijai teisę braukti iš kandidatų sąrašų visus tuos, kurie gali nepatikti Chodakauskų giminei. Fašistinis įstatymas pašalino bet kurią galimybę kontroliuoti rinkimų rezultatus ir suteikė smetoninei valdžiai visišką laisvę juos falsifikuoti. Vyriausiosios rinkimų komisijos pirmininką skyrė pats Smetona. Apygardų komisijų pirmininkus skyrė vyriausiosios komisijos pirmininkas, o apylinkių rinkiminių komisijų pirmininkus apygardinės komisijos pirmininkas. Gi pirmininkai patys skyrė atitinkamų komisijų narius. Tokia rinkiminių komisijų sudarymo sistema leido plačiai falsifikuoti rinkimų rezultatus tiek apylinkėse bei apygardose, tiek visos respublikos mastu. Kiekvienas darbo žmogus be jokių aiškinimų puikiai suprato, kad smetoniniai seimo rinkimai — tai tik priemonė kapitalistų bei buožių diktatūrai užmaskuoti. Pati smetoninė klika neturėjo jokių iliuzijų dėl plačiųjų liaudies masių pažiūros į rinkiminę komediją ir ji iš anksto griebėsi represijų bei įbauginimo priemonių, kad priverstų žmones balsuoti. Pasiruošimas rinkimams buvo lydimas masinių antifašistų areštų. Valstiečiams buvo grasinama, kad nebalsavusiųjų ūkiai bus parduodami iš varžytynių, iš nebalsavusiųjų nepirks bekonų, nepriims pieno ir panašiai. Darbininkams buvo grasinama atleidimu iš darbo. Žvalgybos agentai grasė, kad visi, kurie neturės balsavimo ženklo savo pase, bus suimti arba ištremti. Į gyventojų terorizavimo kampaniją plačiai buvo įtraukta ir liūdnos atminties Šaulių Sąjunga. Jos vadas pulkininkas Saladžius visiems šauliams įsakė ne tik patiems balsuoti, bet „veikti taip, kad ir kiti balsuotų“. Tačiau jokie įbauginimai neprivertė darbo žmonių balsuoti už savo engėjus. Rinkimai virto liaudies demonstracija prieš smetoninį režimą. Visame krašte didžiulė gyventojų dauguma boikotavo rinkimus. Daug kur darbo žmonės į vokus vietoje deputatų sąrašų įdėjo sąmojingus pasisakymus prieš smetoninę diktatūrą. Kaune vienas į voką įdėjo visų kandidatų sąrašus su užrašu: „Merkys — sušaudyti, Indrišiūnas — pakarti, Barkauskas — nunuodyti“. Vienas Kauno Žaliakalnio gyventojas į voką įdėjo piešinį apie Chodakauskų dvaro idiliją. Piešinyje buvo parodyti Smetona, Smetonienė, Tubelienė, Chodakauskas, o prie jų užrašas: „Chodakauskai melžia Lietuvos karvutę“. Tie ir panašūs epizodai rodo, kaip puikiai liaudis įvertino rinkimų į fabrikantų bei dvarininkų seimo pobūdį. Visoje Lietuvoje rinkimuose dalyvavo vos 25—30%. Tačiau tai netrukdė smetoninei vyriausybei paskelbti, esą balsavo 71,22% visų rinkėjų. Į tą biaurią pravirtusių rinkimų rezultatų falsifikaciją davė galingą atsakymą Kauno darbo žmonės, kelias dienas po fašistinio seimo rinkimų suruošę milžiniškas demonstracijas bei įspūdingą visuotinį streiką. „Tautos atstovai„ Smetoninio seimo sudėtyje ryškiai atsispindėjo klasinis fašistinės diktatūros pobūdis. Štai kaip atrodė seimo prezidiumas: Konstantinas Šakenis — seimo pirmininkas, 50 ha ūkio Biržų apskrityje savininkas, drauge ėmęs tūkstantines algas iš seimo ir valstybės kontrolės. Julius Indrišiūnas, seimo vicepirmininkas. Smetoninis finansų ministeris. Vienas stambiausių Lietuvos kyšininkų. Dvarininkų užtarėjas smetoniniuose teismuose. Alfonsas Gilvydis — seimo II-sis vicepirmininkas. Vilų savininkas. „Lietūkio“ direktorius. Bronius Gudavičius — seimo sekretorius. Dviejų dvarų, bendro 90 ha ploto, savininkas. Seimo nariai — dvarininkai, buožės, stambūs biznieriai, smetoniniai budeliai — įkūnijo savyje parazitines klases, kuriomis rėmėsi fašistinė diktatūra. Keli būdingi egzemplioriai: Julius Čaplikas — Suvalkijos valstiečių ir Kauno darbininkų budelis, 40 ha ūkio Trakų apskrityje savininkas, linų firmos direktorius, verslininkų sąjungos globėjas. Antanas Merkys — 80 ha ūkio Kauno apskr., Lapių valsčiuje, savininkas. Vienas stambiausių tautininkų partijos šulų. Pranas Barkauskas — namų savininkas, taupomųjų kasų valdybos narys, prie kruvinojo Skučo vidaus reikalų viceministeris. Stasys Jakubauskas — 90 ha ūkio Suvalkijoje savininkas, žemės ūkio rūmų direktorius su 2.000 litų mėnesine alga, „Lietuvos Cukraus“ bendrovės valdybos narys. Vladas Kurkauskas — 150 ha dvarininkas, Prekybos, Pramonės ir Amatų Rūmų pirmininkas su 2.000 litų alga. Antanas Jučas, 60 ha ūkio Grinkiškio valsčiuje savininkas, „Pienocentro“ valdybos narys, Žemės Ūkio Rūmų valdybos narys, stambus prekybininkas. Panašias charakteristikas galima pateikti apie kiekvieną smetoninio seimo narį. Lietuvių tauta Raudonosios Armijos, broliškųjų tarybinių tautų išgelbėta iš visiško sunaikinimo pavojaus, sujungusi savo žemes po laisvos, nepriklausomos Tarybų Lietuvos vėliava, didvyriškomis pastangomis likviduoja šiurpius hitlerinės okupacijos padarinius ir ruošiasi pradėti Lietuvos atstatymo didingo penkmečio plano vykdymą. Tarybų liaudis pradeda 4-jį savo penkmetį ruošdamasi istoriniams rinkimams į TSRS Aukščiausiąją Tarybą. Socialistinėje visuomenėje, kurioje valdžia priklauso darbo žmonėms, kurioje nėra klasių priešingumų, rinkimai yra demokratiškiausi pasaulyje. Lygi tarp lygiųjų, Tarybų Lietuva, kaip ir visos broliškosios respublikos, ruošiasi šiems rinkimams, aukštai laikydama tarybinės demokratijos vėliavą. Su pasišlykštėjimu ji atsimena smetoninius laikus. Su pasibiaurėjimu bei neapykanta ji galvoja apie tuos išgamas, kurie nuo smetoninio buožinio – buržuazinio „tautiškumo“ perėjo prie hitlerinės žmogžudystės „ideologijos“ ir dabar savo žvėriškame pyktyje siekia sutrukdyti lietuvių tautos žygį į savo šviesią ateitį. Vasario mėn. 10 d. Lietuvos darbo žmonės dar kartą pademonstruos savo vieningą pasiryžimą kurti naują laimingą socialistinį gyvenimą po didžiąja Lenino – Stalino vėliava.


Prezidentas Valdas Adamkus vakar susitiko su dešimties metų sukaktį mininčio Lietuvos Sąjūdžio iniciatyvinės grupės nariais. Savo sveikinime V. Adamkus pabrėžė šios sukakties reikšmę, priminė, jog pagrindinis Sąjūdžio tikslas - Lietuvos valstybingumo atkūrimas - sėkmingai įgyvendintas. “Šiandien, kai šis tikslas pasiektas, mes turime stengtis jaunoje kartoje išlaikyti Sąjūdžio dvasią, nes tai mūsų tautos stiprybės šaltinis”, - kalbėjo V. Adamkus. Seimo Pirmininkas, buvęs Sąjūdžio vadovas Vytautas Landsbergis taip pat pabrėžė būtinybę išsaugoti prisiminimus apie Sąjūdį. “Sąjūdžiui gresia virsti mitologija, jei nebus pasirūpinta surinkti informaciją”, - sakė jis. Priėmime pas Prezidentą dalyvavo Baltijos televizijos direktorius Gintaras Songaila, parlamentarai Romualdas Ozolas, Kazimiera Prunskienė, Alvydas Medalinskas, profesorius Bronius Genzelis.


Lietuvos prekybos ir pramonės rūmų asociacija ir jos nariai - regioniniai rūmai ieško bendradarbiavimo partnerių ir Rytuose, ir Vakaruose. Praėjusią savaitę Maskvoje įvyko buvusios TSRS prekybos ir pramonės rūmų susitikimas. Įsteigta Tarptautinė konsultacinė koordinacinė prekybos ir pramonės rūmų taryba. Lietuva dalyvaus šios organizacijos veikloje turėdama stebėtojos statusą, kuris leis gauti visą mus dominančią informaciją. Praėjusią savaitę Vokietijoje, Rostoke, įkurta Baltijos prekybos rūmų asociacija. Jos veikloje dalyvaus visos Baltijos jūros baseino šalys. Tikslas - užtikrinti keitimąsi informacija, kurti bendrą informacinę sistemą. Be to, naujoji organizacija, pasinaudodama ilgamete Vokietijos patirtimi, padės plėtotis analogiškoms struktūroms Lietuvoje, Latvijoje, Estijoje. Tarp Baltijos prekybos rūmų asociacijos steigėjų - Vilniaus ir Kauno regioniniai prekybos ir pramonės rūmai. Dalyvaudami ir vienur, ir kitur, tikimės tapti tarpininkais, sugebančiais sieti skirtingus interesu


TASS-o spec. koresp. A. Krasikovas praneša: Saulėtu oru ir vėjo plaikstomomis TSRS ir Italijos valstybinėmis vėliavomis sutiko Metanopolio miestas svečius 19 Tarybų Sąjungos: TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pirmąjį pavaduotoją A. Kosyginą ir jo palydovus. Pavadinimo „Metanopolis” geografijos žemėlapyje nerasi. Oficialiai yra tik San Donato gyvenvietė, Milano priemiestis. Ir vis dėlto šis geografinis pavadinimas jau labai plačiai žinomas: čia yra pagrindinės valstybinio naftos — metano susivienijimo „ENI” mokslinio tyrimo įstaigos. Aplankę valstybinį naftos-metano susivienijimą „ENI” Metanopolyje prie Milano, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pirmasis pavaduotojas A. Kosyginas ir jo palydovai dalyvavo pusryčiuose, kuriuos surengė jų garbei „ENI” prezidentas E. Matejis. Pusryčiuose Italijai atstovavo inžinieriai Fornara ir Sakis, profesorius Dinelis, „ENI” grupei priklausančios bendrovės Adžip mineraria” generalinis direktorius Dzaumatis ir kiti. Kreipdamasis į A. Kosyginą trumpa sveikinimo kalba, E. Matejis pareiškė esąs įsitikinęs, kad ekonominis TSRS ir Italijos bendradarbiavimas stiprės ir plėsis. „Žmonės nori dirbti taikos sąlygomis, — pasakė E. Matejis, — ir mes tikime, kad šis taikus darbas, šis taikus bendradarbiavimas bus geras indėlis į mūsų šalių draugystę”. Atsakydamas A. Kosyginas padėkojo svetingiems šeimininkams už nuoširdų priėmimą. Jis labai gerai atsiliepė apie Italijos technikos specialistų laimėjimus ir palinkėjo jiems naujos sėkmės kūrybiniame darbe.


Šeštadienį vakare įvyko vokiečių rusų prekybos delegacijos plenarinis posėdis. Posėdis buvo sušauktas su tikslu galutinai apsvarstyti komisijų paruoštus klausimus. ,,Tass“ sužinojo, kad konferencijos darbai eina sėkmingai ir derybų pabaigos galima laukti artimiausiu laiku.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Pietūs pas Indijos ministrą pirmininką Dž. Neru A. I. Mikojano garbei

DELIS, kovo 27 d. (TASS). Vakar Indijos ministras pirmininkas Dž. Neru surengė pietus TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmojo pavaduotojo A. I. Mikojano garbei. Pietuose dalyvavo Uzbekijos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas S. R. Rašidovas bei asmenys, kurie lydi A. I. Mikojaną kelionėje į Indiją, ir TSRS ambasadorius Indijoje M. A. Menšikovas. Nuo Indijos pietuose dalyvavo vidaus reikalų ministras Pantas, prekybos ir pramonės ministras Krišnamačiaris, sveikatos apsaugos ministras R. Kauras ir kiti Indijos vyriausybės ministrai, ponia Indira Gandi, ministerijų atsakingieji bendradarbiai ir kiti oficialūs asmenys.


Nevykęs mėginimas iškreipti tikrovę ir pateisinti Kubai priešišką JAV politiką – taip Kubos laikraštis „Notisias de oi“ apibūdina prezidento Kenedžio pareiškimą apie „agresyvius“ Kubos „ketinimus“ ir apie Tarybų Sąjungos pagalbą Kubai. Laikraštis rašo, kad, pralaimėjusios Plaja Chirone, Jungtinės Amerikos Valstijos sustiprino agresyvius veiksmus prieš Kubą ir ėmė atvirai ruoštis ginklu įsikišti į jos reikalus. „Atsakydama į šią politiką, – pabrėžia laikraštis, – Kuba, remdamasi savo neatimama teise, ginklavosi, kad galėtų apsiginti, atremti bet kokius mėginimus ginklu kištis į mūsų Tėvynės reikalus“. „Kubos priemonės ir pagalba, kurią jai suteikė Tarybų Sąjunga, niekam nekelia grėsmės, – pažymi „Notisias de oi“, jos nekelia grėsmės nė vienos Amerikos žemyno šalies saugumui, taip pat ir Jungtinių Valstijų saugumui“. Kubos liaudis, pabrėžia pabaigoje laikraštis, pasiryžusi apginti savo Tėvynę. Ji pasiryžusi atremti ir sutriuškinti bet kurį agresorių, kuris pamėgins okupuoti mūsų šventą žem


„Laisvės” radijas pranešė, kad daugiau kaip 20 ESBK šalių užsienio reikalų ministrai Švedijos sostinėje turėtų pasirašyti Stokholmo konvenciją, skelbiančią, jog įkuriamas teismas būsimiesiems ginčams spręsti. ESBK teismo bustinė bus Ženevoje, jo sprendimai bus privalomi šalims, pasirašiusioms konvenciją. Užsienio reikalų ministrai mėgina atnaujinti pastangas išspręsti konfliktus buvusioje Jugoslavijoje, Gruzijoje, Azerbaidžane ir Moldovoje. Manoma, kad vyriausiojo komisaro tautinių mažumų reikalams postą gali užimti Olandijos atstovas. Jis turėtų spręsti etninius konfliktus, iki jie neišsiliejo į prievartą. Kaip pranešė ELTA, remdamasis Lietuvos URM, Stokholme turėtų būti priimtas susitikimo dokumentas „ESBK vaidmuo, kuriant naują Eurорą”.


Čekoslovakijos premjeras vėl pareiškė apgailestavimą dėl būsimo Čekijos ir Slovakijos padalijimo. Jis nurodė, kad dabar neįmanoma prikalbinti Slovakijos lyderius išsaugoti federaciją. Užsienio spauda pažymi, kad po šalies padalijimo V.Havelas gali užimti Čekijos prezidento postą.


Virginija Kligytė („Lietuvos aidas”, 1991.12.11)

„Ar šie žurnalistai - laisvi? Žurnalistai, išleidę tuščius puslapius, besiskelbią tiesos fakelą nešančiais? Bet mes matom, kad jų mintys prikaltos prie komunizmo uolos, o kepenis jų lesa juodi neaiškių žinybų kovarniai”.


Kijeve, Aukščiausiosios Tarybos sesijoje, AT pirmininkas I. Pliuščius perskaitė premjero V. Fokino pareiskimą. Pastarasis teigė, kad šalies ekonomiką ištiko didelė krizė, didėja socialinė įtampa. Vyriausybė svarsto ekonomikos reformų planą, kurį šį mėnesį pateiks parlamentui. Prie AT pastato daug demonstrantų protestavo prieš lėtas reformas ir reikalavo premjero bei jo kabineto atsistatydinimo.


Jungtinių Amerikos Valstybių laivyno ministeris Wilburas pranešė, kad iki sausio mėn. pabaigos i Nicaragua buvo apsiųsta 2.672 kareiviai ir 174 karininkai. Iš jų ligšiol žuvo kovose 16 ir sužeista 35. Per tą pat laiką užmušta 156 Nikaraguos sukilėliai. E.


Tą Baltarusijos informacinės erdvės spragą, kurios niekaip nesiryžo užimti NVS nepriklausomos radijo stotys, pamažu „privatizuoja” jų užsienio kolegos. Nuo šiol Norvegijos-Rusijos radijo kompanijos „Radio roks” dėka Baltarusijos gyventojai ištisą parą galės gauti informacijos ir klausytis muzikos. Kaip pranešė respublikos ryšių ir informatikos ministerija, dabar į Baltarusijos eterį pretenduoja dar aštuonios užsienio radijo stotys. Tarp jų - „Laisvės” radijas, BBC, Amerikos kompanijos. Tačiau licencija bus išduota tik tuo atveju, jeigu radijo stotys sutiks su dviem sąlygomis: pirmoji - techninė - jeigu pastatys įrenginius transliuoti laidas Europos dažniais, nes jokioje NVS valstybėje jie negaminami. Antroji sąlyga - jokios politikos!


Reino evakuavimą Vokietija turi nupirkti.

Prancūzų spauda laikosi nuomonės, kad Reino sričių klausime Vokietija turi pirkti savo teises nuo Prancūzijos, kuri veltui nieko nemano duoti. Ryšy su tuo, kad Tautų Sąjungos taryba yra labai apkrauta darbais, Reino evakuavimo klausimo svarstymas atidėtas kitai savaitei. Netikėtas anglų finansų ministerio Churhillio atsilankymas Paryžiuj yra rišamas su finansinėmis trazakcijomis dėl Reino sričių evakuavimo. Pranešama, kad Vokietija pulsianti Tautų Sąjungą dėl jos nusistatymo nusiginklavimo klausimu. Vokietijos nuomonę pareikšiąs kancleris Muelleris, kurs pasakys kalba šios dienos plenumo sesijoj. ,,Daily Telegraph“ žiniomis, Italijos nuomonė dėl Vokietijos Austrijos susijungimo pasikeitė, nes Dunojaus federacija Italijai galinti būti daugiau pavojinga, negu Vokietijos Austrijos susijungimas. ,,Vossische Zeitung“ praneša iš Ženevos, kad Čekoslovakijos ir Pietųslavijos užsienių reikalų ministeriai prašę Briando, kad jis juos informuotų apie derybas Reino evakuavimo ir Vokietijos Austrijos susijungimo klausimais. (Elta).


Suomijos spauda apie N. A. Bulganino ir N. S. Chruščiovo vizitą

HELSINKIS, birželio 9 d. (TASS-ELTA). N. A. Bulganino ir N. S. Chruščiovo vizitas ir toliau užima pagrindinę vietą Suomijos spaudoje. Šiandieninių Helsinkio laikraščių dėmesio centre yra N. S. Chruščiovo kalba, kurią jis vakar pasakė šventėje Mesuchalio salėje. Laikraščiai spausdina visą kalbos tekstą, duodami jai stambias antraštes. „Chruščiovas: stiprinti taiką Šiaurės Europoje yra didelis ir kilnus suomių tautos uždavinys'', – rašo antraštėje laikraštis „Kansan Utiset”. Laikraštis „Helsingin Sanomat” pareiškia: „ Suomijos ir Tarybų Sąjungos draugystė turi tarptautinę reikšmę. Chruščiovas savo kalboje Mesuchalio salėje linkėjo taikos Šiaurės Europoje”. Kai kurie laikraščiai Tarybų Sąjungos valstybės veikėjų vizitui skyrė vedamuosius straipsnius. Agrarų sąjungos organas „Makansa” pažymi, kad vizitas vyksta labai gerai, ir pabrėžia, kad jau dabar galima matyti, jog jis padeda toliau stiprinti kaimynų santarvę ir supratimą. Rašydamas apie respublikos prezidentui perduotą pakvietimą aplankyti Tarybų Sąjungą, laikraštis nurodo, kad šį kvietimą reikia laikyti ne tik mandagumo ženklu, bet ir pasireiškimu tos pagarbos ir to pripažinimo, kuriuos Tarybų Sąjungoje turi prezidento Kekoneno nuveiktas reikšmingas darbas naujiems kaimyniškiems santykiams stiprinti ir vystyti. Suomių tauta, rašo „Makansa”, be abejo, su pasitenkinimu pažymi šį dėmesį, parodytą valstybės vadovui. Sustodamas ties ta komunikato apie N. A. Bulganino ir N. S. Chruščiovo pasikalbėjimą su Suomijos ministru pirmininku V. I. Sukselainenu vieta, kur sakoma, kad Suomija siekia likti nuošalyje nuo prieštaravimų tarp didžiųjų valstybių ir savo neutralia ir taikinga užsienio politika padėti toliau vystyti taikias sąlygas, skyrium imant, Šiaurės Europoje, laikraštis rašo: Šiame oficialaus komunikato konstatavime vėl galima įžvelgti suinteresuotumą išsaugoti taikią padėtį ir Europos šiaurinėje dalyje. Tai, tikriausia, priklauso tiems centriniams klausimams, apie kuriuos mūsų svečiai rado reikalo pakalbėti savo vizito metu.


Pietų Vietnamo gyventojai prijaučia partizanams

Laikraščio „Niujork taims” korespondentas Bigartas pranešime iš Saigono pasakoja apie vieną iš paskutiniųjų operacijų Pietų Vietname. Šios operacijos metu partizanai surengė pasalą ir sutriuškino netoli Ben Kato Pietų Vietnamo automobilių koloną. Šiame mūšyje žuvo du Amerikos karininkai ir ne mažiau kaip 15 Ngo Din Djemo kareivių. Partizanams, rašo korespondentas, pavyko pasislėpti nuo persekiotojų. Vietnamiečiai ir jų patarėjai amerikiečiai mokosi iš kartaus patyrimo, rašo Bigartas. Dauguma stebėtojų visai nevertino partizanų sugebėjimų. Buvo manoma, kad jie negali surinkti užpuolimui daugiau kaip vienos kuopos. Todėl buvo manoma, kad tikrai bus sėkminga „Sanraizo” operacija, kurios tikslas įsteigti strategines gyvenvietes (savotiškas koncentracijos stovyklas valstiečiams. – Red.). Ši operacija vykdoma su tiesiogine Jungtinių Valstijų pagalba. Paskutinis partizanų užpuolimas įrodė, kad tai buvo savęs apgaudinėjimas. Jie ėmėsi, kaip manoma, puikios operacijos, kurios metu ne mažiau kaip dvi partizanų kariuomenės kuopos galėjo vidury dienos užimti pusės mylios pozicijas pagal 13-ąjį kelią, kur visada būna gyvas judėjimas, ir tris valandas laukti pasirodant automobilių kolonos. Partizanų kariuomenė gerai pasiruošė kovai. Bigartas pažymi, kad, matyt, besiruošiančius partizanus matė daugelis vietinių valstiečių, bet niekas iš jų nepranešė apie tai Ben Kato įgulai.


Atmosfera Alžyre kaista ne dienomis, bet valandomis. Šiandien, antroje dienos pusėje, Alžyro miesto Bab-el-Uedo priemiestyje penkiose vietose prasidėjo įnirtingi gatvių mūšiai tarp oasininkų ir prancūzų kareivių bei žandarų. Spaudos pranešimais iš Alžyro, ginkluoti iki dantų oasininkai pradėjo šaudyti iš balkonų, nuo stogų ir iš langų į prancūzų kareivius, kuriems teko su ginklu imti kiekvieną namą. Prancūzų kariuomenė metė prieš sužvėrėjusius „ultras“ aviaciją, kuri pradėjo šaudyti į oasininkus, įsitvirtinusius ant stogų. Prancūzų valdžia, susirūpinusi dėl paaštrėjusios padėties Alžyre, nutarė permesti iš Prancūzijos į Alžyrą dviem lėktuvais kareivių kuopą, iš „respublikos saugumo būrių“. Prezidentas de Golis šiandien pareiškė kabineto posėdyje, kad ginkluotas sukilimas Alžyre ir Orane turi būti „negailestingai numalšintas“, praneša agentūra Frans pres.


Čia vadinamas rimtu įspėjimu TASS-o pareiškimas, kuriame demaskuojama agresyvi JAV politika. Agentūra Frans pres atpasakojo šį dokumentą, kuriame Tarybų Sąjungos vyriausybė ragina tautas pasmerkti agresyvius Amerikos agresorių kėslus, neleisti, kad jie sukeltų karą. Agentūra cituoja tas pareiškimo vietas, kur sakoma, jog Tarybų Sąjungos vyriausybė viską padarys taikai ir taikiam sambūviui užtikrinti. Tačiau ji negali nesiskaityti su tuo, kad Jungtinės Valstijos ruošia agresyvų aktą, ir pavedė Tarybų Sąjungos gynybos ministrui ir Tarybinės Armijos vadovybei imtis visų priemonių, kad TSRS Ginkluotosios Pajėgos būtų visiškai parengtos kova


Pnom-Penio Počentongo aerodrome nusileidus Pietų Vietnamo lėktuvui, kuris dalyvavo bombarduojant ir apšaudant Ngo Din Djemo rezidenciją, įvyko incidentas, sukėlęs Kambodžos visuomenės nuostabą ir pasipiktinimą. Tuo metu aerodrome buvę amerikiečių karininkai, įspėti per radiją iš Saigono, pirmieji puolė prie nusileidusio lėktuvo, nuginklavo lakūną – jaunesnįjį leitenantą Nguen Ven Ku ir mėgino jį pagrobti. Atskubėję į įvykio vietą Kchmero lakūnai pareiškė protestą amerikiečiams ir sukliudė jų veiksmus, nesuderinamus su Kambodžos suverenumu. Laikraštis „Depeš diu Kambodž“, šiandien pranešdamas šį faktą, stebisi tuo, „kaip nepaprastai skubiai amerikiečiai įsikišo į reikalą, kuris tiesiogiai liečia Kchmero suverenumą“. Dar nežinoma, ar Ngo Din Djemo rezidencijos bombardavimas yra izoliuotas aktas, ar pradžia suderinto plano siekiant likviduoti Pietų Vietnamo režimą. Lakūnas, pažymi laikraštis, nėra komunistas, jis nacionalistas, atvirai norįs, kad jo šalyje būtų tikrai demokratiškas režimas. „Depeš diu Kambodž“ nurodo, jog Pietų Vietnamo lakūnas pareiškė, kad, jeigu padėtis Pietų Vietname nepasikeis, „įvyks naujų sukilimų. Tai neišvengiama“.


Vokietijoj gyvenau ir važinėjau Plečkaičio lėšomis, kurias gaudavau iš agentų ir betarpiškai iš jo paties. Teko patirti, kad Plečkaitis tiek iš Vokietijos, tiek iš Lenkijos palaiko ryšius su Lietuva per Eitkūnuose gyvenančius savo agentus, kurie gautus laiškus nuneša į Virbalį ir prilipdę lietuviškus pašto ženkliukus, meta pašto dėžutėn; per juos laiko ryšius su Lietuva ir daugelis kitų emigrantų. Berlyne Plečkatis sakėsi sustojęs profsąjungų name, su manim čia būdamas negavo vietos (visi kambariai buvo užimti) ir mudu buvome sustoję Engel - Ufer Hotel.


Nepasistumia pirmyn. Iš kalbų, kurios buvo įvairių valstybių atstovų pasakytos dabar per T. S-gos posėdžius, paaiškėjo, kad nėra nei vienos valstybės, kuri nenorėtų ar vengtų nusiginkluoti. Visos tik laukia, kada bus galima nusiginkluoti, bet nei viena nenori pirmoji parodyti pavyzdžio. Pasirodo, kad šiais laikais moderniškojo ginklavimosi sritys yra labai plačios ir įvairios, taip kad sunku suvienodinti vastybių pažiūras. Jei viena valstybė, sakysim, sutinka visiškai sumažinti sausumos pajėgas, tai kita norėtų nusiginkluoti jūrų srity. Vėl kyla nuomonių dėl povandeninių laivų reikalingumo. Toliau, ką daryti su oro karo laivynu, su nuodijamomis dujomis? Žodžiu sakant, kiekviena atskira valstybė sutinka nusiginkluoti kaip tik toj srity, kurioj ji yra silpniausia, bet kurioj kitos yra stiprios. Aišku, kad taip nusiginklavimo klausimą statamt sunku ką nors laimėti. Todėl suprantama, kodėl kalbant Ženevoj apie nusiginklavimą nuolat buvo pabrėžiama, kad prie nusiginklavimo reikia eiti „atsargiai“. O praktikoj „atsargus“ nusiginklavimas virsta neatsargiu ginklavimosi. Taip tad jau kelinti metai stovi vietoj nusiginklavimo vežimas, nes perdaug priešingos jėgos jį nori vežti.


Dagas Hamaršeldas išrinktas SNO generaliniu sekretoriumi

NIUJORKAS, rugsėjo 26 d. (TASS-ELTA). Generalinė Asamblėja vienbalsiai išrinko D. Hamaršeldą SNO generaliniu sekretoriumi antram penkerių metų laikotarpiui.


Stiprinama Brazilijos ekonominė nepriklausomybė

Čia prezidento rūmuose „Laranžeiras” įvyko oficiali ceremonija valstybinės kompanijos „Elektrobraz”, kuri aprūpins Braziliją elektros energija, įsteigimo proga. Ceremonijoje dalyvavo respublikos prezidentas Žoao Gulartas, ministras pirmininkas Tankredas Nevesas, vyriausybės nariai ir kiti oficialūs asmenys, daug Brazilijos visuomenės atstovų. Kalbėdamas susirinkusiems, prezidentas Gulartas pabrėžė, kad Braziljos nacionalinės kompanijos „Elektrobraz” įsteigimas prisidės prie šalies nepriklausomo vystymosi”. Pažymėjęs, kad Brazilija gyvena „sunkų savo vystymosi etapą”, prezidentas nurodė, kad reikia neatidėliojant įvykdyti visą eilę reformų, jų tarpe mokesčių, administracinę ir rinkimų reformas. Reikia, pasakė jis, taip pat sumažinti pelno išplaukimą į užsienį. Ceremonijoje buvo perskaitytas dėl ligos nedalyvavusio kalnakasybos darbų ir energetikos ministro Gabrielio Pasoso laiškas. Jame sakoma, kad kompanijos „Elektrobraz” steigimas — tai pergalė prieš antinacionalines jėgas. Anksčiau energetikos srityje vykdyta politika, pažymėjo Pasosas, atitiko užsienio kompanijų interesus. Nuo šiol visiems laikams šią politika vykdys „Elektrobraz” ir tik Brazilijos interesais. „Mes, — pabrėžė savo laiško pabaigoje Gabrielis Pasosas, turime išsivaduoti tiek politiškai, tiek ir ekonomiškai”.


BERLYNAS, rugsėjo 2 d. (TASS-ELTA). Agentūra ADN paskelbė VDR vyriausybės pareiškimą apie Vakarų Vokietijos karinių jūrų pajėgų dislokavimo Baltijos jūroje planus. Vokietijos imperialistai, sakoma pareiškime, ėmėsi įjungti į savo ruošimosi karui planus ir Baltijos jūros rajoną. Vokietijos Federatyvinės Respublikos vyriausybė atgaivina senas ir steigia naujas karines jūrų bazes Baltijos jūros pakrantėje Vakarų Vokietijoje. Remdamasi Vakarų Vokietijos spaudos pranešimais, VDR vyriausybė konstatuoja, kad Vakarų Vokietijos vyriausybė asignavo karinių jūrų pajėgų sudarymo programai įgyvendinti 2 milijardus markių, iš kurių 365 milijonai markių skiriama Kilio, Flensburgo ir Ekernferdės Uostams išplėsti. Atgaivinant Vakarų Vokietijos karinį jūrų laivyną, toliau sakoma VDR vyriausybės pareiškime, siekiama įsteigti NATO karines bazes Baltijos jūros rajone. Jo atgaivinimą visiškai remia JAV ir kitos valstybės — NATO nariai, nes jos siekia užtikrinti agresyvių NATO grupuotės tikslų įgyvendinimą. Vakarų Vokietijos karinių sluoksnių iniciatyva rugsėjo mėnesį Baltijos jūroje įvyks bendri Vakarų Vokietijos, Danijos, Anglijos ir Prancūzijos karo laivų manevrai, o Kilyje — Amerikos, Anglijos, Prancūzijos ir Vakarų Vokietijos admirolų pasitarimas. Tai, kad numatoma steigti Vakarų Vokietijos atomines bazes Baltijos jūros rajone, reiškia, kad atominis ginklas įteikiamas buvusiems nacistų admirolams, kurie dabar vadovauja Vakarų Vokietijos kariniam jūrų laivynui ir atvirai pareiškia apie savo agresyvius tikslus. Agresyvūs federalinės vyriausybės planai, sakoma pareiškime, yra rimta grėsmė visoms Pabaltijo valstybėms, jų tarpe ir tokioms neutralioms valstybėms, kaip Švedija ir Suomija, nekalbant jau apie Daniją, kurią Vakarų Vokietija laiko placdarmu ir įsakymų vykdytoju. VDR vyriausybė, sakoma pareiškime, laiko esant reikalinga, kad Pabaltijo valstybės pareikštų apie savo pasirengimą vesti derybas dėl dvišališkų arba daugiašališkų sutarčių sudarymo, siekiant išplėsti Pabaltijo valstybių ekonominius, transportinius bei kultūrinius ryšius ir savitarpiškai įsipareigoti nepulti viena kitos. Visai sutartinai su visais taikingais Vokietijos, Demokratinės Respublikos gyventojais VDR vyriausybė pareiškia, kad ji yra pasiruošusi paremti visus žingsnius, kurie sukliudytų militarizuoti Baltijos jūrą ir padėtų paversti ją taikos jūra.


„Tass“ plačiai infromuoja apie centralinio vykdomojo komiteto sesijoj Litvinovo pasakytą kalbą SSSR tarptautinės padėties klausimu. Dėl Locarno Litvinovas pareiškė, kad juos prasidėjo labiau aktinga didžiųjų valstybių nugalėtojų politika. Ryškiausiu to diplomatinio darbo pagyvėjimo pavyzdžiu galima laikyti anglų prancūzų susitarimą ir anglų japonų derybos. Liesdamas pažymėjo, kad sovietų vyriausybė laikė ir laiko reikalingu arba visiškai nusiginkluoti arba bent maksimaliai sumažinti apsiginklavimą. Pereidamas prie Kellogo pakto ir primindamas apie SSSR rezervus, prisijungiant prie jo, Litvinovas nurodė, kad SSSR esanti pirmųjų valstybių tarpe, kurios tą sutartį ratifikavo. Iš 14 Kellogo pakto iniciatorių valstybių, pasirašiusių, jį Paryžiuj, iki šiol jo neratifikavo nei viena. Paktas neratifikuotas taip pat Lenkijos ir Pabaltijo valstybių, išskyrus Lietuvą. Liesdamas Briando pareiškimus, kad raudonoji armija yra kliūtis bendram nusiginklavimui, Litvinovas pareiškė, kad tik raudonosios armijos dėka SSSR jau ekzistuojanti 12 metų. Litvinovas nurodė, kad SSSR neturi jokių agresingų tikslų Lenkijos atžvilgiu. Tarp Lenkijos ir SSSR korektingi santykiai, bet nepakankami. Pagrindą bijoti duoda ne Sovietų taikinga politika, o lenkų ir rumunų vyriausybės ir nuolatiniai pasitarimai tarp tų valstybių generalinių štabų. Liesdamas santykius su Anglija Litvinovas pažymėjo, kad SSSR nelinkusi dabar, kaip ir prieš santykių nutraukimą, susitarti nepriimtinomis jai sąlygomis. SSSR santykiai su Amerikos Jungtinėmis valstybėmis smarkiai auga ekonominėj srity. Amerikos Jungt. Valstybių vyriausybė iki šiol nebuvo valstybių tarpe, kurios intriguoja prieš SSSR. Ekonominiai santykiai tarp abiejų šalių dar labiau padidėtų, jei būtų atstatyti oficialiniai santykiai. Santykiai tarp SSSR ir Artimųjų Rytų niekuomet nebuvo taip geri, kaip dabar. Santykiai su Italija neduoda jokių priežasčių tarpusavių nusiskundimams, nežiūrint priešingų režimų abiejuos kraštuos. Santykiai su Japonija korektingi. Pažymėjęs draugingų santykių stiprėjimą su Afganistanu ir Persija ir pareiškęs pasigailėjimą, kad Nankino vyriausybė varo SSSR atžvilgiu Čangtsolino politiką, Litvinovas perėjo prie santykių su Latvija, Lietuva, Estija ir Suomija, pareikšdamas, kad tuos santykiuos neįvyko jokių pakaitų. SSSR atsidėjusi seka, kad tos respublikos formaliai ir faktiškai išlaikytų savo nepriklausomybę ir savistovumą. Ypatingą dėmesį SSSR kreipianti kovai už nepriklausomybę, kurią veda Lietuva. Su Lietuva SSSR esanti drauginguos santykiuos. SSSR sekanti lenkų lietuvių ginčo plėtojimąsį, prisidedama, kiek tai galima, prie taikingo jo išsprendimo. Pasiektas paskutinėj Karaliaučiaus konferencijoj susitarimas vienu iš tų ginčijamų klausimu, nors ir nežymiu, leidžia tikėtis tokių pat palankių rezultatų tiesioginių derybų tęsimo atveju tarp abiejų valstybių, nesikišant pašalinėms įtakoms ir be prievartos. Jokių pasikeitimų neįvyko taip pat santykiuos su Anglija, Švedija, Norvegija, Danija ir Graikija, su kuria dabar vedamos prekybos derybos. Toliau Litvinovas pažymėjo nebuvimą normalių santykių arba bet kokių santykių su eile Europos valstybių, kurių tarpe yra tokių, kurios SSSR pareiškė žymias pinigines pretenzijas ir bergždžiai manė SSSR nepripažinimu išgauti jų patenkinimą. Baigdamas Litvinovas pažymėjo, kad, kol SSSR pasiūlymai dėl nusiginklavimo atmetami, SSSR neturi silpninti ir nusilpnins savo karo pajėgų.


Morisas Torezas: „Pasakykime „taip“ taikai, „ne“ de Goliui“

Eviano susitarimai yra svarbus įvykis, kuris didžiai džiugina prancūzų tautą ir Prancūzijos Komunistų partiją. Tai alžyriečių ir prancūzų tautų bendros pergalės rezultatas, o ne de Golio dovana, kaip teigia reakciniai politikieriai iš valdančiosios „Sąjungos naujajai respublikai ginti“, – pareiškė Prancūzijos Komunistų partijos generalinio sekretoriaus pavaduotojas Valdekas Rošė savo interviu Paryžiaus sekmadieniniam laikraščiui „Jumanitė dimanš“. Karas Alžyre, pasakė V. Rošė, nusinešė daug žmonių gyvybių ir prarijo apie 7.000 milijardų senųjų frankų. Demokratijos likvidavimas, asmeninės valdžios režimo įvedimas, fašizmo grėsmės didėjimas šalyje, tarptautinio Prancūzijos autoriteto smukimas – visa tai yra tiesioginiai karo Alžyre padariniai. Šis karas pakirto Prancūzijos autoritetą. Viena Alžyro karo pamokų, toliau kalbėjo V. Rošė, yra ta, kad reikia atsisakyti jėgos ir karo ruošimo politikos, reikia vykdyti visuotinio kontroliuojamo nusiginklavimo ir taikaus sambūvio politiką. Deja, de Golis eina visiškai kitu keliu. Jis boikotuoja nusiginklavimo derybas, atsisako derybų dėl taikos sutarties sudarymo su dviem Vokietijos valstybėmis, padeda stiprinti militarizmą Vakarų Vokietijoje.


Paskutiniai Zaleskio nepasisekimai didžiojoje politikoje sukėlė lenkų opozicijos spaudoje smarkų puolimą visos dabartinės lenkų užsienių politikos. Tautiškų demokratų spauda ypač daro priekaištų dabartinei lenkų vyriausybei, kad ji nukreipusi visą savo dėmesį į rytų politiką, užsiėmusi pragaištingais federacijos projektais ir pamiršusi daug svarbesnę vakarų politiką, kur vokiečiai neva sudarą didžiausią pavojų Lenkijai šiuo metu. „Dziennik Pomorski“ rašo: ,,laipsniškas vokiečių galybės ir įtakos atgavimas, aiškiai kreipiamas savo smaigaliu prieš Lenkiją, sukelia tarp mūsų ,,sanatorių daug mažiau budėjimo ir susirūpinimo, negu koks nors tautinių demokratų susirinkimas... Ir tai darosi tuomet, kai nuo Berlyno eina ant Lenkijos sujungtas pokarinių vokiečių frontas, kuris savo vyriausiu uždaviniu stato mūsų vakarų sienų išgriovimą. Tai jie atvirai ir aiškiai pareiškia kiekvienai progai pasitaikius... O lenkų politika neorganizuoja pasipriešinimo, nejungia tautos, nekelia budrumo, nekaupia pajėgų ties vakarine mūsų siena, neįspėja prieš pavojų, nežadina miegančiųjų, bet klaidžioja kažin kur po rytų pakraščius, vokiečių magikų suhipnotizuota. Be svyravimo galima pasakyti, kad mūsų politikos rytų kryptis gali tik vokiečių naudai išeiti. Troškimas nusilpninti Rusiją atplėšiant jos vakarų kraštus nėra lenkų federalistų „išradimu“, bet angloprūsišku sumanymu. Atsirado jis dar 1854 metais ir buvo užmirštas ligi didžiojo karo, kai buvo vokiečių vėl iškeltas, kad tuo būdu sužavėti lenkų vaizduotuvė ir mesti juos prieš rytus...“ Toliau atpasakota smulkiau federacijos plano kilmė, iškelta anglų, kad tuo būdu patrauktų vokiečius į savo pusę, pažadėjus dinastijos princą įkurdinti naujai atplėštos iš Rusijos srities karalium.


Estijos valstybės Galva atsiuntė Respublikos Prezidentui p. A. Smetonai tokią padėkos telegramą, už sveikinimus nepriklausomybės sukaktuvių proga: „J. E. Respublikos Prezidentui A. Smetonai. Giliai sujaudintas karštais sveikinimais, kuriuos Jūsų Ekscelencija teikėtės man atsiųsti 10-ties metų Estijos nepriklausomybės sukaktuvių proga. Prašau Jūsų Ekscelencija priimti kartu su padėka draugingus estų tautos linkėjimus lietuvių tautos gerai ateičiai. Toenisson, Valstybės Galva“.


DELIS, rugpiūčio 13 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša spauda, kalbėdamas vakar Indijos nacionalinio kongreso partijos parlamento frakcijos susirinkime, ministras pirmininkas Neru pareiškė, kad vyriausybė nesusvyruos imtis griežtų priemonių maisto produktų kainoms sumažinti, nors šios priemonės gali sukelti tam tikros grupės asmenų nepasitenkinimą. Jis pabrėžė, kad kainų mažinimas ir maisto produktų gamybos didinimas yra svarbiausios sąlygos antrojo penkmečio planui įvykdyti. Atsakydamas vakar į klausimus Liaudies rūmuose, mitybos ir žemės ūkio ministro pavaduotojas Krišnapa pranešė, kad maistinių grūdų gamyba 1956—1957 metais padidėjo palyginti su pereitais metais 3640 tūkstančių tonų.


„ČIA SIEKIAMA TAIKOS” NIUJORKAS, gruodžio 26 d. (TASS-ELTA). Dimisijos brigados generolas Hesteris, neseniai aplankęs Tarybų Sąjungą, pasakoja apie savo kelionę biuletenyje „Pis Ekšn”. Hesteris pabrėžia, kad visur Tarybų šalyje jis matė, jog siekiama taikos. Remdamasis savo stebėjimais, autorius daro išvadą, kad tarptautinis bendradarbiavimas yra įmanomas ir pageidautinas. Jis primygtinai teigia, kad JAV turi „išmesti žymią dalį propagandinių šiukšlių, jog Tarybų Sąjunga kelianti grėsmę”. Tarybinė santvarka, rašo jis, išlaikė užsienio intervenciją, pilietinį karą ir antrąjį pasaulinį karą. „Tai, matyti, pareikalavo iš liaudies didelės vidinės jėgos”. Tarybinė liaudis, kaip ir jos vadovai, rašo baigdamas Hesteris, sako, kad jų noras ir tikslas – tai taika. Kodėl mes negalėtume pakeisti dabar varomos ankstesnio „diplomatinio lygio” propagandos nuoširdžiomis ir sąžiningomis aukščiausio lygio derybomis? IŠSKLAIDYTAS MITAS VAŠINGTONAS, gruodžio 27 d. (TASS-ELTA). Laikraštyje „Vašington Post end Taims Herald” išspausdintas straipsnis, pavadintas „Tarybų Sąjungos pažanga”. Straipsnyje rašoma, kad prezidento mokslinių darbuotojų ir inžinierių rengimo klausimų komitetui pateiktas pranešimas, kuris „išsklaidė mitą, kad Rusija sutelkusi visą dėmesį ties raketiniais sviediniais ir užmiršusi kitas mokslo šakas”. Bendrai paėmus, nepaisant atskirų išlygų, pranešimas pripažįsta didelius Tarybų Sąjungos mokslo ir technikos laimėjimus. DEMONSTRACIJA KAIRE KAIRAS, gruodžio 26 d. (TASS-ELTA). Egipto liaudis šiltai sveikino Azijos ir Afrikos šalių solidarumo konferencijos dalyvius. Konferencijos atidarymo proga Kaire įvyko darbo žmonių, jaunimo ir studentų demonstracija su tautų bendradarbiavimo ir draugystės stiprinimo kovoje už taiką, prieš imperializmą šūkiais. Demonstrantai susirinko aikštėje prie universiteto, kuriame įvyko konferencijos atidarymas, karštai sveikindami delegatus. Ypač šiltai ir jaudinamai buvo sutiktos Tarybų Sąjungos, Kinijos Liaudies Respublikos ir šalių, kovojančių prieš imperializmą, už laisvę ir nepriklausomybę delegacijos. Tarybų Sąjungos delegaciją glaudžiu žiedu apsupo šimtai egiptiečių, kurie skelbė sveikinimo šūkius Tarybų Sąjungos ir Egipto vadovaujančių veikėjų garbei, stiprėjančios Egipto—Tarybų Sąjungos draugystės ir tautų bendradarbiavimo garbei. Susirinkusieji reiškė didžios pagarbos ir dėkingumo jausmus Tarybų Sąjungos tautoms už brolišką paramą, suteiktą Egiptui jo kovoje už nacionalinę nepriklausomybę. KUR PASKIRTAS BREITIGAMAS? BONA, gruodžio 27 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša Vakarų Vokietijos spauda, buvęs VFR užsienio reikalų ministerijos Rytų skyriaus vadovas Oto Breitigamas sugrąžintas vadovaujančiam darbui šioje ministerijoje. Kaip žinoma, fašistinio režimo metu Breitigamas buvo Alfredo Rozenbergo vadovaujamos „ministerijos Rytų okupuotų sričių reikalams bendradarbis”. Prieš dvejus metus visuomenė sužinojo dokumentus, kurie rodė, kad Breitigamas yra tiesiogiai atsakingas už karinius nusikaltimus, įvykdytus hitlerinės kariuomenės okupuotose „Rytų srityse”. Laikraščio „Noje Rein-Caitung” pranešimu, karinis nusikaltėlis Breitigamas vėl grąžintas dirbti į užsienio reikalų ministeriją. Ta proga laikraštis rašo: „Jeigu mes tikrai suinteresuoti gerinti santykius su Rytų valstybėmis, tai būtina paieškoti kito asmens, kuris gali vadovauti atitinkamam užsienio reikalų ministerijos skyriui”. KAINŲ KILIMAS VFR BONA, gruodžio 26 d. (TASS-ELTA). Kaip matyti iš Vakarų Vokietijos spaudos pranešimų, 1957 metais Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje be paliovos didėjo kainos ir blogėjo darbo žmonių materialinė padėtis. Spaudos biuletenio „Boner Korespondenc” pranešimu, tekstilės kainos 1957 metais padidėjo 5 procentais. Vartojimo prekių kainų lygis nuo 1956 metų spalio mėnesio iki 1957 metų spalio mėnesio pakilo 3.5 procento.


Brazilijos prezidentas Gulartas nusiuntė nacionaliniam kongresui laišką šalies vidaus padėties ir užsienio politikos klausimais. Prezidentas pažymi, kad Brazilijoje reikia įvykdyti eilę didelių reformų, pirmiausia žemės reformą. Žemės reformos, sakoma laiške, nebegalima atidėlioti. Kad ji skubi ir būtina, supranta visi gyventojų sluoksniai. Laiške pabrėžiama, kad reikia parengti naujus užsienio kapitalų naudojimo Brazilijoje nuostatus, kad užsienio monopolijos negrobstytų šalies gamtos išteklių. Užsienio politikos klausimais prezidentas pažymi, kad Brazilija vykdo nepriklausomą užsienio politiką. Išsaugoti taiką, pabrėžiama laiške, yra pagrindinis Brazilijos užsienio politikos tikslas.


Pirmuosius mokslo metus pradėjo Ragainės lietuviška pradžios mokykla. Ji įkurta Nemano (taip dabar vadinama Ragainė) vidurinėje mokykloje. Pirmoje, antroje ir trečioje klasėse - dešimt moksleivių. Juos moko iš Vilniaus persikėlusi mokytoja Aldona Simanavičiūtė. Tikimasi, kad ši mokykla plėsis, nes Ragainėje nemažai lietuviškų šeimų. Tai - jau antroji lietuviška mokykla Kaliningrado srityje. Pirmoji nuo 1962 metų veikia Eitkūnuose (Nesterovo rajono Černyševskoje gyvenvietė).


JTO Generalinės Asamblėjos socialinių ir humanitarinių reikalų komiteto posėdyje buvo pateiktas rezoliucijos projektas „Dėl žmogaus teisių Latvijoje ir Estijoje”. Dokumente pažymima, kad didelė Latvijos ir Estijos gyventojų dalis susiduria su problemomis. Svarbu, kad visos valstybės vykdytų įsipareigojimus nepažeisti tarptautinės teisės ir žmogaus teisių. Rezoliucijos projekte raginama, kad JTO šalys, remdamosios tarptautine teise, siektų pašalinti susirūpinimą dėl rusiškai kalbančių gyventojų padėties. JTO generalinis sekretorius raginamas informuoti organizacijos narius apie įvykių raidą šiojo srityje ir parengti pranešimą kitai Generalinės Asamblėjos sesijai.


Kyrgyzstano parlamentas pritarė naujos Konstitucijos nuostatai, kad prezidento paskirtą premjerą ir ministrų kabineto narius turi patvirtinti parlamentas. Jis atmetė prezidento A. Akajevo siūlymą pakeisti ministrų ir kitų aukštų pareigūnų skyrimo procedūrą (A. Akajevas siekė, kad juos galėtų skirti prezidentas). Konstitucijoje sakoma, kad prezidentu gali būti išrinktas bet kuris šalies pilietis nuo 35 iki 65 metų amžiaus, mokantis valstybinę kalbą, gyvenęs respublikoje ne mažiau kaip 15 metų.


Prancūzų „Le Temps“ dėl lietuvių lenkų santykių rašo, kad paskutinioji Lietuvos vyriausybės nota p. Zaleskiui „atidaro duris naudingoms deryboms“, kadangi derybos įvyksiančios jau kovo mėn. pabaigoj. „Le Temps“ tai laiko svarbiu žingsniu, kurs atskleidžiąs palankių perspektyvų sumažinti pavojui rytų Europoj. Su šiais „Le Temps“ Lietuvos vyriausybės žingsnio įvertinimais galima visiškai sutikti. Letuva yra pati pirmoji valstybė, kuri daugiausia yra susirūpinusi kuo veikesniu ir galutinu konflikto likvidavimu su Lenkija. O tai dėlto, kad Lietuvai santykių išlyginimas su Lenkija yra reikalingas ramiam savo kultūros plėtimui ir ugdymui ir valstybės stiprinimui. Konfliktas su Lenkija ir jo pašalinimas yra svarbiausias mūsų užsienių politikos tikslas; mes prie jo visada norėjom eiti ir einam. Bet visa lietuvių lenkų susitarimo problemos eiga nuo pat pirmųjų jos atsiradimo dienų rodo, kad jei Lietuvai toji problema yra jos politikos tikslas, tai daug kam, kas sakosi esąs irgi ta problema suinteresuotas, ji yra ne tikslas, bet tik viena iš paprastų diplomatinių priemonių savų tikslų besiekiant. Tiktai tokioms sąlygoms esant galėjo atsitikti, kad smurto aktas, dėl kurio pat pradžioj buvo pareikšta tiek daug visuotino pasipiktinimo, šiandien mėginamas įteisinti, remiantis ne teise ir teisybe, bet visai kitais motyvais. Todėl visai be reikalo, mūsų nuomone, „Le Temps“ daro aliuzijų dėl Maskvos ir Berlyno sąryšy su Lietuvos paskutinia nota dėl derybų pradžios. Mums nežinoma, ar turi Kaunui kiek įtakos lietuvių lenkų klausimu Berlynas ir Maskva, bet kad Varšuva šiuo dalyku yra ne vienų viena palikta, ne be svetimos paramos, tai rodos aiškus ir neginčijamas daiktas. Ir tos pašalinės įtakos, matyt, turi sprendžiamo pobūdžio Lenkijos politikai, nes be jų vargu ar Vilniaus klausimo nagrinėjimo atidėliojimas būtų taip ilgai tęsiamas, kaip kad dabar yra. Savo taikingumui parodyti Lietuva nėra reikalinga svetimos įtakos, nes karas yra didžiųjų valstybių privilegija, o mažai valstybei visai neprieinama prabanga. Ginčui su Lenkija išspręsti mums yra tik taikios priemonės, bet ne ginklas. Mes norim geruoju susitarti su Lenkija, mes turim tam geros valios, reikia tik, kad to noro ir geros valios netrūktų ir Lenkijai. Galima visaip vaizduotis dviejų kaimynių valstybių santykius, bet jei tie santykiai turi būti „geri ir normalūs“, tai jie turi kilti iš tam atatinkamu sąlygų. Ligšiol iš lenkų pusės mes tokių sąlygų nejutom, nes p. Zaleskio notos tam pagrindo nedavė. Bet jei per būsimas betarpiškas derybas pasirodytų kitaip, tai mes tuo nuoširdžiai pasidžiaugtume. Žinios iš užsienių praneša, kad lenkų vyriausybė priimsianti mūsų pasiūlymą pradėti derybas Karaliaučiuj kovo 30 d. Ar derybos eis su T. S-gos atstovu, ar be jo – tuo tarpu neaišku. Nesiimant spėlioti dėl būsimų derybų vaisių, tenka tik pabrėžti vienas dalykas. Jei lietuvių lenkų susitarimas yra, iš tikrųjų, toks svarbus daiktas rytų Europoj, kaip kad kalbama rašoma, tai jo neturėtų kliudyti ir trukdyti jokios pašalinės įtakos. Derybų atmosfera turėtų būti laisva nuo užkulisinių machinacijų, turinčių tikslo ne taikos reikalus, bet versti Lietuvą priimti sąlygas ir reikalavimus, su kuriais ji jokiu būdu negalėtu sutikti. Kadangi konkrečios derybų programos laukiama iš Varšuvos, tai tik žinant tą programą, bus galima apytikriai pasakyti, kiek yra galimybės sulaukti iš derybų teigiamų vaisių.


Pranešimu iš Tokio, sprogus žibalui amerikiečių garlaivy „Chuky“ žuvo 13 jūrininkų, jų tarpe kapitonas. Tarp 21 išgelbėjusio yra nemaža sužeistų.


Agentūros Frans pres korespondento pranešime iš Solsberio nurodoma, kad, kaip teigia pabėgėliai, kurių daug atvyksta iš Elizabetvilio į Rodezijos Kasumbalio pasienio punktą, Katangos žandarmerija traukiasi į džiungles ir ruošiasi partizaniniam karui prieš SNO kariuomenę. Tarp šiandien rytą čia atvykusių pabėgėlių yra Katangos „prezidento“ brolis Devidas Čiomb


Jonas Algirdas AMBRAZIEJUS, Jonas Algirdas ANTANAITIS, Liudas DAMBRAUSKAS, Jurgis JURGELIS, Česlavas OKINČICAS, Viktoras PETKUS, Vytautas SKUODIS, Albertas ŽILINSKAS

Mūsų valstybės pagrindinis įstatymas turi įteisinti socialinio, politinio ir kultūrinio gyvenimo centre žmogų. To reikalauja natūralioji teisė ir krikščioniškosios moralės principai. Asmens vaidmuo ir jo teisės - civilizuoto ir laisvo gyvenimo pagrindas, be jų nebūtų nei Europos ir Vakarų civilizacijos, nei Lietuvos. Asmens teisių ir atsakomybės pagrindu turi būti kuriamas ne vien valstybės pagrindinis įstatymas (Konstitucija), bet turi veikti ir visi valstybės įstatymai, socialinė sauga, kultūros ir mokslo plėtotė. Šis pagrindas turi suteikti pasitikėjimo Lietuvos žmonėms ir pakviesti juos į aukščiausiojo valdžios organo - Seimo - rinkimus. Laimėjusi demokratija padės įveikti įsisenėjusį blogį. Blogio šaknys aplink mus - paklusnumas neteisybei, prievartai, ūkiniam palaidumui. Šį paklusnumą diegė mumyse ilgametė svetimųjų valdžia, priešiška žmogaus prigimčiai ideologija. Mes privalome tai nugalėti. Mūsų viltis - tvirta krikščioniška nuostata žmogaus viduje, skatinanti atsakomybę ir bendro gėrio kūrimą. Mes privalome sukurti valstybę, kuri: - gins piliečių interesus ir rūpinsis socialine sauga, - padės žmonėms atskleisti savo sugebėjimus ir organizuos individus bendrajam gėriui kurti, - padės lietuvių tautai įsijungti į pasaulio tautų bendriją ir kurti visuotinę kultūrą. Mes privalome priimti įstatymus, kurie leistų kiekvienam žmogui sąžiningu darbu susikurti orų ir saugų gyvenimą, leidžiantį visapusiškai reikštis asmens dvasiniams poreikiams ir vystyti tautinę kultūrą. Mūsų nuosaikumas pasireiškia tuo, kad pirmenybę teikiame santarvei, bet ne pasmerkimui tų, kurie sovietinės okupacijos metu dalyvavo viešame visuomeniniame gyvenime ar ūkinėje veikloje. Nuosaikieji krikščionys politikai nėra politinė partija ar judėjimas, o atskirų politikų vidinė nuostata. Mes remiame visas partijas ir judėjimus, kurie aiškiai ir kategoriškai pasisako už visų Lietuvos žmonių santarvę, be kurios neįmanoma politinė ir ekonominė pažanga. Tik atkaklus, santarvės dvasia ir kompetencija paremtas politinis veiksmas gali atnešti prasmingą ir laisvą visuomeninį gyvenimą mūsų Lietuvoje. To siekiame šiuose Seimo rinkimuose.


Geriausias mokslas yra tas, kuris moko ginti tėvynę

Prieš 16 valandą į Vilniaus miesto Karinio komisariato karinio paruošimo namus renkasi žvalūs vyrukai. Tai miesto fabrikų ir įstaigų jauni darbininkai ir tarnautojai. Parengimo aikštėje jie stoja greta viens kito ir, sudarydami skyrius ir būrius, su ginklais ant peties, laukia. 16 valandą pasigirsta skardžios komandos ir tvirti žingsniai. Būriai išsiskirsto plačioje aikštėje. Vienas būrys, štai, mokosi durtuvų kautynių, kitas — šaudyti, trečias — kariškai žygiuoti. Jų artimiausi betarpiški viršininkai ir instruktoriai — tai jų vyresnieji draugai darbininkai ir tarnautojai, atsargos seržantai ir viršilos, kurie neseniai baigė specialius kursus ir dabar padeda karinio komisariato karininkams. Štai, skyrininkas Česlevičius Liudas — Alaus daryklos „Tauras“ darbininkas — turi dešimties vyrukų skyrių. — Mano skyrius geras ir drausmingas, — sako jis — bet dar daug reikia šlifuoti. Matote štai, veiksmai dar nevisai švarūs ir dar dažnai rikiuotėje prasiveržia pilietiški įpročiai ir kiti nesklandumai. Buržuazinėj kariuomenėj drausmę kariams „pumpuodavo“ paguldę kniūbsčius ant aikštės. Viršininko mes nekęsdavome ir bijodavome. Raudonojoj Armijoj karinė drausmė paremta visai kitais pagrindais. Čia susiklausymas ir drausmė išplaukia iš Tėvynės meilės ir sąmoningumo. Čia vadai ir kovotojai yra darbininkų ir valstiečių vaikai. Užtat Raudonojoj Armijoj valdiniai savo viršininko valiai nuoširdžiai pasiduoda, juo pasitiki jį gerbia ir myli. Skyrius sustojo trumpai pertraukai. Vyrukai braukia šlapias kaktas. Nežinia, ar kovo saulutė, ar skyrininkas juos taip įšildė. Vyrai skuba traukti papirosus, nes nežinia, kada skyrininkas vėl sukomanduos: — Ramiai! Šiame būryje Jakšas Vytautas — Dailiųjų amatų mokyklos mokinys, Vytenis Jonas — tarnautojas, Genys Vladas — teatro darbininkas, Driukas Kazys — darbininkas. Tai linksmų draugų susimetusi grupelė. Mes įsišnekame. — Kai mes čia atvykome, — juokauja jie, — mums paaiškėjo, kad mūsų nemokėta ne tik vaikščioti, bet ir stovėti kaip reikiant, o ką bekalbėti apie kitą karinį meną, mušti vokieti fašistą. Ateis laikas — hitlerininkai dar pajus ant savo kuprų mūsų mokslo vaisius. Apmokymo kursas neilgas, užtat kasdieną mokslas atneša vis naujų ir naujų žinių. Vyrai dabar giriasi, kad šautuvą, automatą ir granatą net vidury nakties išardytų ir sudėtų. Klasėje vyrai nepraleidžia pro ausis nei vieno lektoriaus žodžio. Čia visi žino, kad geriausias mokslas yra tas, kuris moko ginti tėvynę. Išdidžiai koja į koją grįžta būrys paskui būrį iš aikštės. Apmokymo punkto viršininkas vyr. leit. Berezinas, linksmas, visų mylimas, kelis kartus sužeistas „fronto vilkas“ seka kiekvieną judesį ir menkiausią klaidą, tuojau griežtai pataiso. — Viens, du, trys! Aukščiau galvą. — Pirmyn krūtinę! Po valandėlės būriai sėdi jau klasėse.


Vokiečių ministerių kabinetas jau sudarytas. Birželio 28 d. Miuleris Frankenas vėl tarėsi su centro partija. Per tą pasikalbėjimą vyriausybės sudarymo sunkumai pavyko pašalinti. Prezidentas Hindenburgas, išklausęs antro Miulerio pranešimo apie ministerių kabineto sudarymo padėtį, pavedė jam sudaryti provizorinę vyriausybę, kuri pasiliksianti iki rudens. Šioj provizorinėj vyriausybėj centro partijai atstovauja tik frakcijos vadas. Miulerio patiektam laikinosios vyriausybės sąraše figuruoja šie ministeriai: kancleris Hermanas Miuleris – socialistų atstovas; okupuotų sričių ir susisiekimo – centro atstovas Gaerardas užsieniu reikalu – ligšiol buvęs ministeriu vokiečių liaudies partijos narys Štrezemanas; vidaus reikalų – socialistų atstovas Severingas; darbo – socialistas Wiselis; ūkio –vokiečių liaudies partijos narys Curtius; finansų – socialistas Hilferdingas; teisingumo – demokratas Koch Weseris; krašto apsaugos – generolas Groeneris; tiekimo – Badeno demokratų partijos narys Dietrichas: pašto – Bavarijos liaudies partijos atstovas Schaetzelis. Prezidentas Hindenburgas naują Miulerio sudarytą laikiną vyriausybę patvirtino.


Vienoje Europos saugumo ir bendradarbiavimo konferencijos atstovai susitarė, kad Helsinkio proceso šalys galės tik vieną kartą per 2 metus rengti kariuomenės manevrus, kuriuose dalyvaus daugiau kaip 40 tūkstančių kareivių ir 900 tankų.


SuomijojLappua nacionalistų judėjimas vis stiprėja

Jie pasiuntė Uleaborgo gubernatoriui raštą, kuriame rašo, jog būsią priversti imtis žygių, jeigu vyriausybės įstaigos pačios neprapiaus komunistinę votį. Tuo atveju galės prieiti net iki liaudies linčų. Lappua judėjimo vadas Kacolu paskelbė deklaraciją, kurioj pažymi, jog nacionalistų Lappua judėjimas nukreiptas išimtinai prieš komunistus. Visi gandai dėl fašistinio judėjimo, konstitucijos pakeitimo, perversmo ir diktatūros neatitinka tikrenybės. Nacionalistai reikalauja visiškai išnaikinti komunistų partiją Suomijoj ir kovojo už tai iki galo. Vakar į geležinkelio valdybą atvyko du Lappua judėjimo atstovai išaiškinti ar gali Lappua žygio dalyviams būti suteikti specialiniai traukiniai. Į tai jiems atsakyta, kad paprastai, padidėjus keleivių skaičiui, traukinių skaičius didinamas. „Uusi Suomi“ rašo, kad žygio dalyviai pasiims su savim maistą ir valgys pakely. Žygio dalyviai susirinks Helsinkio apylinkėse ir, susirikiavę glaudžiomis eilėmis, jie eis į Helsinkį. Įvyko ūkininkų sąjungos centralinio komiteto posėdis, kuriame dalyvavo ir ministeris pirmininkas Kalis. Komitetas visiškai pritarė vyriausybės numatytiems žygiams prieš komunistus. Priimtas nutarimas priminti parlamentui, kad jis nevaržytų vyriausybės priimti visą eilę reikalingų kovai su komunizmu nutarimų.


Z. JUKNEVIČIUS: „NEGALIMA APSIGINTI NUO TO, NUO KO NEGALIMA APSIGINTI…“

Debatai dėl darbotvarkės dar kartą priminė artėjančius rinkimus. Deputatas A. Račas siūlė nedelsiant padidinti baudas už šmeižtą spaudoje. Deputatas P. Varanauskas priekaištavo, kad laikinai pristabdyta TV „Fakto” laida. Buvo nedrąsiai priminta, kad vis nelieka laiko išklausyti B. Gajausko vadovaujamos komisijos ataskaitą. Tačiau nugalėjęs atkaklumas, ir pačioje pradžioje deputatams teko vardiniu būdu balsuoti dėl savo kolegų K. Prunskienės ir V. Beriozovo mandatų patikrinimo - toks buvo Jungtinės Sąjūdžio frakcijos reikalavimas. Deputatas R. Ozolas replikavo: „Visų rūšių saugumo agentai yra moraliniai puvėsiai. Nepateisinamos nei kairės, nei dešinės pusės pastangos juos slėpti (…) V. Beriozovo ir K. Prunskienės teisminiai procesai beveik neišlaiko kritikos, primena politinį dorojimąsi”. Deputatas pareiškė nedalyvausiąs balsavime. Deputatas J. Tamulis samprotavo: „Norėdami išrauti vieno blogio šaknis, patys naudojamės tais pačiais metodais”. Nei V. Čepaitis, nei kiti trys deputatai teismo proceso metu neturėjo teisių į gynybą. Kolegoms prieštaravo deputatas Z. Juknevičius. Jis teigė, kad „negalima apsiginti nuo to, nuo ko negalima apsiginti… ” Ką čia bepridursi. Taigi už deputato V. Beriozovo mandato patikrinimą balsavo 49 deputatai, susilaikė 10. Už deputatės K. Prunskienės mandato patikrinimą - 52, prieš - 1, susilaikė - 6 deputatai. Daugelio sėdinčių dešinėje apmaudui, abu nutarimai nebuvo priimti. Jungtinės Sąjūdžio frakcijos reikalavimu dėl jų bus balsuojama dar kartą, esant didžiajam kvorumui. Žodžiu, netvarka. Koalicijos deputatai nusprendė skubiai pasitarti, ir posėdžio pertrauka pailgėjo lygiai valanda. 13 val. AT seniūnas A. Taurantas paskelbė, kad posėdis tęsiamas. Deputato A. Tauranto siūlymu buvo papildyta Vyriausioji rinkimų komisija. Buvo priimti AT nutarimai „Dėl pelno mokesčio lengvatų žemės ūkio įmonėms 1992 metais” ir „Dėl fizinių asmenų pajamų mokesčio lengvatų 1992 metais individualioms (personalinėms) įmonėms ir ūkinėms bendrijoms, gaminančioms žemės ūkio produkciją”. Deputatas P. Papovas jau kelintą posėdį iš eilės bandė įrodyti, kad Visagino (buv. Sniečkaus) gyvenvietės rinkimų negalima atidėlioti, reikia gerbti ten gyvenančių Lietuvos piliečių teises. Deja, balsavimu nuspręsta rinkimus surengti vasario 14 dieną, o ne gruodžio 19-ąją, kaip siūlė P. Papovas. Kol kas niekas neprimena „šliaužiojančiojo perversmo”, tačiau budrumas akivaizdžiai padidėjęs. Į rytinę spaudos konferenciją, kurioje AT pirmininkas V. Landsbergis papasakojo savo įspūdžius iš Briuselio, nebuvo įleista „Erdvių” redaktorė A. Aukštikalnienė. O sargyba akylai tikrino netgi įeinančių žurnalistų diktofonus. Maža kas gali…


Pranešimus apie tai, jog nepavyko JAV mėginimai paleisti dirbtinį Žemės palydovą. Stokholmo laikraščiai spausdina pirmame puslapyje didžiulėmis antraštėmis. „Pasaulinė spauda, amerikiečių pakviesta būti palydovo paleidimo liudytoja, — rašo laikraštis „Stokholms Tidningen”, — vietoj to pamatė milžinišką fiasko, kuris dar kartą stipriai priminė didžiulį rusų pranašumą”.


ROMA, birželio 23 d. (TASS-ELTA). Čia oficialiai paskelbta, kad vakar vakare Italijos respublikos prezidentas Gronkis pasikvietė Dzolį – atsistatydinusios krikščionių demokratų vyriausybės vadovą – ir pareiškė jam, kad jis nepriima jo atsistatydinimo. Kaip yra žinoma, Dzolis atsistatydino birželio 10 d. dėl to, kad atsisakė skaityti už jo vyriausybę paduotus neofašistų balsus be kurių jam trūko vieno balso iki reikalaujamos daugumos. Po trylikos dienų, praėjus nuo Dzolio atsistatydinimo, priimtas Gronkio nutarimas politinių sluoksnių laikomas mėginimu rasti nors laikiną išeitį iš vyriausybės krizės, kuri tęsiasi beveik septynias savaites. Tiesioginė priežastis, paskatinusi Gronkį žengti šį žingsnį, buvo tai, kad krikščionių demokratų partijos sekretorius Fanfanis atsisakė pavesto jam uždavinio suformuoti vyriausybę. Fanfanis mėgino išaiškinti galimybes sudaryti koalicinę centro vyriausybę, bet buvo priverstas atsisakyti šios misijos po to, kai liberalų partija pareiškė, jog nesutinka su jo programa žemės ūkio ir administracinių priemonių srityje. Prieš Fanfanį nesėkmingai uždavinį mėgino spręsti kitas kandidatas į ministrų tarybos pirmininko postą – nepriklausomasis Merdzagora (Senato pirmininkas), taip pat aiškinęs galimybes suformuoti koalicinę vyriausybę. Pasitaręs su prezidentu, Dzolis pareiškė spaudos atstovams, kad jis ketina „stoti prieš parlamentą birželio 25 d.”. Atsakydamas į prašymą paaiškinti šio pareiškimo prasmę, Dzolis pasakė, kad jis „atsiduoda parlamentui“ ir kad dabar „nutarimas priklauso visiškai nuo parlamento”. Romos žurnalistų sluoksniuose pažymima, kad krikščionių demokratų partijai, turinčiai daugiausia mandatų parlamente, atsisakius bendardarbiauti su kairiosiomis jėgomis, kurios įgalintų jai sudaryti pastovią vyriausybę, Italijos valdantieji sluoksniai turi pasirinkti: arba pamėginti valdžią atiduoti vienos krikščionių demokartų partijos vyriausybei, nors dėl to reikėtų sudaryti bloką su neofašistais, arba sutikti rudenį organizuoti rinkimus pirma laiko. Ta proga nurodoma, kad buržuazinės partijos visaip stengiasi išvengti rinkimų pirma laiko, bijodamos, kad rinkimai sustiprins kairiųjų jėgų pozicijas.


JORDANIJOS MINISTRO PIRMININKO RIFAJAUS PAREIŠKIMAS

KAIRAS, kovo 20 d. (TASS). Spaudos pranešimais, Jordanijos ministras pirmininkas Rifajus pareiškė spaudos konferencijoje, kad Jordenija pasisako prieš dalyvavimą bet kuriuose paktuose. Jordanijos vyriausybė, pasakė jis, parems bet kurias pastangas, kuriomis siekiama sustiprinti Arabų šalių vyriausybių ir tautų bendradarbiavimą, Palietęs Anglijos – Jordanijos santykius, Br. Rifajus pasakė, kad juos nulemia 1948 metų sutartis. Jis pareiškė, kad neseniai įvykę pasikeitimai arabų legione (turimas galvoje generolo Glabo atsistatydinimas) „nepaveiks draugiškų Jordanijos ir Anglijos santykių“.


Kalkutoj prasidėjo 20 jaunų bengaliečių byla. Jie norėję su žudynių ir plėšimų pagalba sudaryti perversmo fondą. Bengaliečiai norėję paskelbti respublikoniškas Jungtines Indijos Valstybes. Kaltinąs sąmokslininkus prokuroras pareiškė, kad Indijos provincijose sąmokslas esąs smarkiai išsiplėtęs.


T. S-gos taryba svarstė lietuvių lenkų konfliktą.

Atidėlta rudeniui. (Mūsų specialaus Ženevos korespondento telegrama). Vakar rytą gavom tokią mūsų specialaus Ženevos korespondento telegramą: Trečiadienį prieš piet ir po piet T. S-gos tarybos viešam posėdy buvo svarstytas lietuvių lenkų derybų klausimas ir „ukrainiečių“ skundas prieš Lietuvą dėl žemės. Pranešėjas lietuvių lenkų klausimu olandų užsienių reikalų ministeris Bloklandas savo trumpam raporte pareiškė pasigailėjimo, kad ligšiol lietuvių lenkų derybose nebuvę prieita jokių rezultatų. Prof. Voldemaras dėl Bloklando pranešimo pareiškė, kad tas pranešimas remiasi tiktai lenkų patiektais argumentais ir todėl esąs vienašališkas. Lietuva neturi noro derybas vilkinti ir vengti susitarimo. Atvirkščiai, iš lenkų pusės geros valios nematyti. Lenkai tebelaiko ginkluotas bandas prieš Lietuvą. Lietuvoj esą suimti ginkluoti lenkų palaikomų gaujų dalyviai. T. S-ga galinti pati tuo įsitikinti, pasiųsdama komisiją. Chamberlainas patarė vaduotis konsiliacijos ir geros valios dvasia. Prancūzijos atstovas socialistas Bonkuras iškėlė pageidavimą, kad būtų nustatytas terminas, lig kurio derybos turėtų duoti rezultatų. Vokietijos atstovas Šubertas taip pat pareiškė pasigailėjimo, kad ligšiol derybos nedavę vaisių, bet kartu nurodė, kad tam esą daug sunkių ir rimtų kliūčių. Po kalbų buvo pastatyta balsuoti pranešėjo Bloklando rezoliucija tokio turinio: „Taryba priima žinion Olandijos atstovo pranešimą ir pritaria jo turiniui. Kad derybos tarp Lenkijos ir Lietuvos eitų 1927 m. gruodžio 10 d. rezoliucijos nurodyta linkme, reikalinga, kad jos duotų apčiuopiamų resultatų prieš artimiausią sesiją. Taryba paveda Olandijos atstovui patiekti artimiausią sesiją pranešimą, kad galima būtų iš naujo klausimą svarstyti“. Ši rezoliucija nebuvo priimta vienu balsu, kadangi prof. Voldemaras balsavo prieš ją; ji buvo atmesta. Po to Chamberlainas pastatė naują rezoliuciją, kuri ir buvo priimta. Rezoliucijos tekstas toks: „Taryba nutaria pastatyti lietuvių lenkų santykiu klausimą savo artimiausios sesijos darbų tvarkon, ir prašo pranešėją paruošti lig to laiko pranešimą apie derybų padėtį“. „Ukrainiečių“ skundas buvo perduotas juristų komisijai. Vilniaus uždarytų mokyklų klausimas atidėtas rudens sesijai. Prof. Voldemaras šiandien vakare išvyko Paryžiun, kur turės pasikalbėjimų su Prancūzijos užsienių reikalų ministeriu Briandu. Šiandien rytą „Elta“ padavė tokį pranešimą iš Ženevos: Birželio 6 d. Tautų Sąjungos taryba išklausė Blocklando raportą, kuriam atpasakojama 1927 m. gruodžio 10 d. rezoliucijos vykdymas, būtent, ištremtųjuų grąžinimas ir derybų eiga ir nusiskundžiama dėl derybų lėtumo ir mažo vaisingumo. Dėl raporto plačiau kalbėjo prof. Voldemaras, Chamberlainas, Boncouras, kuris siūlė nustatyti deryboms laiką, Schubertas ir trumpai Zaleskis. Tarybos pirmininkas pasiūlė rezoliuciją, kuria aprobuojamas raportas ir siūloma iki kitos tarybos sesijos pasiekti apčiuopiamų rezultatų. Lietuvos delegatas kartu pasiūlė savo rezoliucija. Balsuojant abi rezoliucijos buvo atmestos. Tada Chamberlainas pasiūlė naują rezoliuciją, kuria generalinis sekretorius prašomas įrašyti kitos sesijos darbų tvarkon Lietuvos Lenkijos santykių klausimą, o Blocklandas paruošti raportą apie derybų išdavas. Rezoliucija priimta. Tuo būdu ruoštasis spaudimas dėl derybų ir puolimas dėl įrašyto konstitucijon Vilniaus nepasiekė tikslo. Ministeris pirmininkas tos pat dienos vakarą išvyko iš Ženevos Paryžiun. Laišku mūsų korespondentas paduoda tokių smulkmenų iš viešojo tarybos posėdžio, kur buvo svarstomas lietuvių lenkų konfliktas. „Lietuvių lenkų konfliktas traukė į save visų tarybos narių ir T. S-gos sferų ypatingą dėmesį nes ginčas tarp abiejų valstybių virto svarbia tarptautine problema, kur eina dalykas ne tik dėl dviejų valstybių santykių, bet ir dėl taikos ne tik rytų Europoj, bet gal būt ir visoj Europoj. Tautų Sąjunga ir didžiosios valstybės, kurios tiesioginiai ligšiol sekė ir dalyvavo lietuvių lenkų konflikto plėtojimesi, gerai žino, kad teisė ir teisybė čia yra Lietuvos pusėj, bet kad dėl susidėjusios tarptautinės politikos konjunktūros reikia daryti mėginimų paaukoti teisę grynai praktiško pobūdžio materiališkiems išskaičiavimams. Pasaulinės politikos vadams kažkodėl atrodo, kad jeigu pavyktų priversti Lietuva pripažinti smurtu sudarytą padėtį, tai viskas iš karto nurimtų rytų Europoj ir jie galėtų pereiti prie tolimesnių, jau nužiūrėtų kombinacijų vykdymo. Tačiau tie vadai klysta, nes, viena, Lietuva niekad nesutiks nusilenkti fiziškai pajėgai, o antra, net ir privertus Lietuvą tai padaryti, taika rytuose būtų dar didesniam pavojuj, negu kad dabar. Šitai, rodos, daug kas gerai supranta T. S-gos sferose, bet neturi pakankamos drąsos ir jėgos viešai atkreipti į tai tarybos dėmesį. Todėl ir matom, kad konfliktas, kartą T. S-gos išmestas iš tikro kelio, eina šunkeliais, kurie niekad neprives prie tikro ir nuoširdaus jo likvidavimo. Lietuvių lenkų konfliktas yra tikra T. S-gos tragedija. Todėl tad tarybos posėdžių salėj, kai lietuvių lenkų santykių klausimas buvo pastatytas svarstyti ir vietas prie stalo užėmė pranešėjas Bloklandas ir prof. Voldemaras, pasijuto šiek tiek įtempta atmosfera. Mat, lenkai, p. Zaleskiui vadovaujant, kaip žinoma, išvystė akciją, kad taryba pareikštų protestą prieš Vilniaus paskelbimą Lietuvos sostine ir bendrai, kad T. S-ga padarytų spaudimą į Lietuvą, kad ji „nesabotuotų“ derybų su Lenkija. Užsienių spauda jau rašė, kad posėdis buvo kiek pavėlintas todėl, kad pirmoji Bloklando pranešimo redakcija, kur nieko nebuvo prikišama Lietuvai, turėjo būti perredaguota, kai kuriems nariams pageidaujant, ta prasme, kad joj turėjo būti paminėtas „pasigailėjimas“, kad derybos ligšiol nedavę jokių vaisių. Tačiau lenkams buvo svarbu ne platoniško „pasigailėjimo“ paminėjimas, bet įtraukimas raportan protesto dėl Vilniaus. Tas buvo jų svarbiausias tikslas, kurio jie neatsiekė. Posėdžio eiga, tur būt, jums jau yra žinoma iš telegramų. Buvo ir linksmų valandėlių, kai prof. Voldemaras, atsakydamas į Zaleskio išsisukinėjimus dėl ginkluotų bandų organizavimo, parodė … suimtų bandų dalyvių atvaizdus! Pastatytoji pirmoji rezoliucija negalėjo būti priimta, nes T. S-gos paktas reikalauja, kad taryba savo nutarimus priiminėtų vienu balsu, o prieš rezoliuciją balsavo prof. Voldemaras. Mat, einant T. S-gos procedūra, valstybė, kurios byla svarstoma taryboj, turi tuo momentu tarybos nario teises. Prof. Voldemarui padavus balsą prieš, rezoliucija buvo atmesta. Teisybė, ji Lietuvai nebuvo priimtina. Antroji, p. Chamberlaino rezoliucija yra grynai technikinio pobūdžio, ir todėl, nors jai vienabalsiškumas ir nebuvo reikalingas, ji buvo visų priimta vienu balsu. Taip pat visas konfliktas yra atidėtas rudeniui, kartu su uždarytų Vilniaus krašte mokyklų klausimu. Kai dėl vadinamųjų „ukrainiečių“ skundo, tai jis su linksmomis šypsenomis yra atiduotas juristų komisijai, kaip to reikalauja oficiališkoji procedūra. Nieko daugiau, be linksmos nuotaikos, tas skundas nesukėlė. Jis yra gal būt vienintelis ligšiol T. S-gos praktikoj kurjozas.


Vakar Bulgarijos Komunistų partijos Centro komitetas, Bulgarijos Liaudies Respublikos Liaudies susirinkimo prezidiumas ir Ministrų taryba surengė didelį priėmimą bulgarų tautos nacionalinės šventės – laisvės dienos proga. Priėmime dalyvavo Bulgarijos Komunistų partijos Centro komiteto pirmasis sekretorius Todoras Živkovas, Liaudies susirinkimo prezidiumo pirmininkas Dimitras Ganevas, Bulgarijos Liaudies Respublikos Ministrų tarybos pirmininkas Antonas Jugovas ir kiti partijos bei Bulgarijos vyriausybės vadovai. Priėmime pasakė sveikinimo kalbą dalyvių nuoširdžiai sutiktas TSKP partinių darbuotojų delegacijos vadovas, TSKP CK Prezidiumo narys, TSKP CK Biuro Rusijos Federacijai pirmininko pirmasis pavaduotojas A. Kirilenk


Atvažiavęs į Varšuvą lenkų pasiuntinys Maskvoj Patekas buvo priimtas Zaleskio, paskum Pilsudskio. Lenkų vyriausybės spauda skuba paaiškinti, kad Pateko kelionė neturinti jokios nepaprastos priežasties. Tačiau, kitomis žiniomis, Pateko kelionė susieta su staigiu lenkų užsienių reikalų ministerijos rytų skyriaus direktoriaus Holovko išvažiavimu iš Maskvos nepaprastai įtempusiu santykius tarp Pateko ir Zaleskio. Dabar Patekas esąs pašauktas į Varšuvą duoti paaiškinimų. ,,Berliner Tageblatt“ pažymi, kad rusų lenkų santykiuose matomas aiškus įtempimas ir šiuo momentu nėra nė kalbos apie prekybos derybų tęsimą. Santykių įtempimas aiškinamas tarp kitko lenkų spaudos puolimais prieš rusų pasiuntinybės Varšuvoj patarėją Uljanovą. Manoma, kad prekybos derybos tarp SSSR ir Lenkijos prasidės ne anksčiau, kaip pasibaigs ,,Hromados“ procesas, kuris prieš gegužės mėn. nebus baigtas.


Kartais propagandistai skundžiasi, kad jaunimas nenori lankyti politinio lavinimosi ratelių, kad juos ten reikia tempte tempti. Su tokia nuomone sutikti negalima. Jaunimas domisi visu tuo, kas dedasi mūsų šalyje, užsienyje. Jei jaunuoliai nenoriai lanko užsiėmimus, tai dėl to pirmiausia kalti mes — propagandistai. Bendrų receptų, kaip padaryti užsiėmimą įdomų, duoti negalima. Kiekvienas propagandistas turi ruošti užsiėmimus, atsižvelgdamas į vietos sąlygas, klausytojų išsilavinimą. Aš jau keletą metų vadovauju politinio lavinimosi rateliui, kuriame mokosi jaunieji mūsų fabriko gamybininkai. Noriu šį tą papasakoti apie savo darbą. Šiais metais vadovauju einamosios politikos rateliui, kurį lanko 26 klausytojai. Tai daugiausia darbininkės, meistrų padėjėjos iš visų cechų. Klausytojai dirba įvairiose pamainose, todėl, kad visi jaunuoliai galėtų būti užsiėmimuose, juos organizuoju du kartus per mėnesį tokiu būdu: su tais, kurie dirba antroje pamainoje, dirbame nuo 13.30 iki 16.00 val., o su dirbančiais pirmoje pamainoje — nuo 16 val. Kartu su jais mokosi ir tie, kurie dirba naktinėje pamainoje. Kaip žinoma, einamosios politikos rateliui programa nenustatyta, ir temas tenka parinkti pačiam propagandistui. Klausimų per dvi savaites susikaupia tiek, kad apie viską pakalbėti neįmanoma. Dėl to po kiekvieno užsiėmimo rekomenduoju klausytojams temas sekančiam užsiėmimui, išklausau jų pageidavimus. Savaime aišku, jei iki sekančio užsiėmimo būna koks nors svarbus įvykis, susitarimo tenka atsisakyti. Mano manymu, pasikalbėjimams visada reikia parinkti aktualius klausimus, tokius, kurie jaunimą labiausiai domina. Pavyzdžiui, mūsų ratelyje šiais mokslo metais įvyko pasikalbėjimai apie Egipto kovą dėl nepriklausomybės, apie Kinijos Komunistų partijos VIII suvažiavimą, apie TSKP CK gruodžio Plenumą, apie TSRS Konstituciją, apie demokratiškiausią rinkimų sistemą ir kt. Šiomis dienomis įvykusiame užsiėmime kalbėjome apie TSRS Aukščiausiosios Tarybos šeštosios sesijos ir TSKP CK vasario Plenumo nutarimus ir kt. Kartą per mėnesį surengiu pasikalbėjimą apie tarptautinę padėtį. Pereitų metų gruodžio mėnesį respublikoje buvo minima 30 metų sukaktis nuo keturių komunarų nužudymo. Klausytojai paprašė manęs plačiau papasakoti apie fašistinį perversmą Lietuvoje 1926 metais, apie K. Poželos, J. Greifenbergerio, K. Giedrio ir R. Čarno gyvenimą bei veiklą. Vieną užsiėmimą paskyriau šiems klausimams. Kadangi jaunuoliai iš anksto žinojo, apie ką bus kalbama sekančiame užsiėmime, daugelis jų atėjo jau šį tą skaitę. Užsiėmimas praėjo gyvai, įdomiai, ir klausytojai juo liko patenkinti. Panašiai organizuoju ir kitus užsiėmimus. Kiekvienai temai stengiuosi parinkti vaizdines priemones, nes be jų klausytojus suįdominti labai sunku. Renkamės raudonajame kampelyje, kur yra politinis pasaulio žemėlapis, stendas su šeštojo penkmečio rodikliais, stendas apie fabriko pasiekimus ir jo ateitį. Kiekvienas propagandistas turi siekti, kad jaunimas mylėtų knygą, skaitytų periodinę spaudą, domėtųsi naujais kino filmais, teatrų pastatymais. Daugelis užsiėmimuose nagrinėjamų klausimų turi ryšį su vienu ar kitu grožinės literatūros kūriniu, kino filmu, todėl aš primenu klausytojams tą ar kitą knygą, o neskaičiusiems patariu perskaityti. Iš praktikos pastebėjau, kad tie jaunuoliai, kurie reguliariai seka periodinę spaudą, visuomet aktyviai dalyvauja užsiėmimuose, neblogai orientuojasi politiniuose klausimuose. Pas mus tokie yra klausytojai Kedainis, Dolgopalova, Kuznecova, Karpačiova ir kiti. Propagandistui savo darbo rezultatus greitai pastebėti sunku. Tačiau pajusti ar tarp jo ir klausytojų yra kontaktas, galima kiekviename užsiėmime. Jei jaunuoliai aktyviai svarsto nagrinėjamą temą, duoda klausimų, reiškia, tarp propagandisto ir klausytojų kontaktas yra. Aišku, kad tai pasiekti nelengva. Nors propagandistu esu jau keletą metų, bet kiekvieną kartą kruopščiai ruošiuosi, pergalvoju, kaip geriau papasakoti medžiagą, iš anksto numatau, kokius klausimus man gali duoti ir kaip į juos geriau atsakyti. Per ilgesnį laiką propagandistui nesunku pastebėti, kad didėja ir klausytojų aktyvumas ne tik užsiėmimuose, bet ir gamyboje, visuomeniniame gyvenime. Pavyzdžiui, visi mūsų ratelio klausytojai nuolatos įvykdo gamybines užduotis, duoda tik geros kokybės produkciją. Ypač gerai dirba kojinių cecho ketliuotoja Karpačiova. Ji neseniai priimta į partiją. Iš ratelio klausytojų tarpo į partiją priimti taip pat kojinių cecho meistro padėjėja Gavrilova, Liachovskis ir kt. Mūsų ratelio klausytojos Tatjana Pavlova ir Eleonora Jakimauskaitė per neseniai įvykusius rinkimus buvo išrinktos deputatėmis į Vilniaus miesto Tarybą. Propagandistas — jaunimo auklėtojas ir draugas. Jis turi rūpintis ratelio klausytojais, visur ir visada reaguoti į jų pageidavimus, patarti.


Albanijos premjeras A. Meksis pareiškė, kad nusikalstamas serbų nacionalizmas trukdo sureguliuoti Jugoslavijos konfliktą. Pasak premjero, Albanija labai sunerimusi, kad konfliktas gali pasiekti ir Kosovo kraštą (Serbija), kuriame gyvena daug albanų.


PRANCŪZIJA BOIKOTUOJA 3 DERYBAS ŽENEVOJE

PARYŽIUS III. 6. (TASS-ELTA). Prancūzijos vyriausybė nutarė nesiųsti savo atstovo į 18-kos valstybių nusiginklavimo komitetą, kuris susirinks kovo 14 d. Ženevoje. Apie tai praneša agentūra Frans pres, remdamasi oficialių sluoksnių pareiškimu.


(Mūsų Paryžiaus korespondento). Prancūzijos parlamentas savo darbą pradėjo išrinkdamas socialistą Bonisson savo pirmininku. Ilgai buvo manyta, kad centras daugiau orientuosis į dešinę negu į kairę, tačiau pirmininko išrinkimas parodė, kad centras yra pasukes kairėn. Franklin Bonillon, radikalas socialistas, išėjęs iš partijos ir smarkiai proteguojąs „,tautinę vienybę“, gavo toli gražu nepakankamą balsų skaičių. Dvi grupės – Marnio ir Maginoto buvo nugalėtos kairiųjų su Bonisson priešaky. Pirmininko rinkimas jau bent kiek charakterizuoja naujo parlamento dvasią. Socialistai net pavedė kompaniją, kad su radikalais socialistais ir nepriklausomais radikalais būtų sudaryta kairioji vyriausybė, t. y. kad būtų einama prie vadinamo kairiųjų kartelio atnaujinimo su aktyviu socialistų dalyvavimu vyriausybėje. Štai kodėl prancūzų parlamente viešpatauja šioks toks sąmyšis, tačiau visi supranta, kad be plačios koalicijos įvedamos tokios stiprios rankos kaip Poincaré, Prancūzija negali būti valdoma. Jeigu kartais galėtų ištikti krizė, tai klausimas ir būtų, į kur turi daugiau lygiuotis koalicija: ar dabartine prasme ar pasukti griežtai į sacialistus. Padėtis gerokai komplikuojasi ir dėl to, kad Prancūzijos parlamente yra daugybė smulkių grupių, kurių skaičius po rinkimų dar padidėjo. Prancūzai su pavydu žiūri į Angliją, kur situacija yra taip paprasta, turint parlamente tiktai tris partijas. Prancūzų parlamente nebent socialistai (100) ir komunistai (12) turi disciplinuotas partijas. Pradedant radikalais prasideda Babelio bokštas. Grupė respublikonų socialistų ir prancūzų socialistų (13) ir grupė respublikonų socialistų (18) sunku viena nuo antros atskirti, nebent kad pirmoji dar turi uodegą „socialistų“. Respublikonų socialistų tarpe yra toki vyrai kaip: Briandas ir Painlevé. Yra ir kitų atstovų, kurie yra tarp radikalų ir socialistų ir vis dar dvejoja, prie kurių prisidėti (Guernut,  Žmogaus ir Piliečio Teisių Lygos pirmininkas Malingre). Radikalai socialistai (125) niekada stipriai nebuvo „sunitavoti“. Vieni traukia į socialistus, kiti į liberalus Poincaré tipo. Tai labai aiškiai buvo matyt iš jų elgesio, balsuojant socialistų atstovo Uhry pasiūlymą paleisti iš kalėjimo sesijų laikotarpiui nuteistus komunistus atstovus. Iš 125 radikal-socialistų 27 balsavo už paleidimą, 35 prieš ir 6- susilaikė, dviejų atstovų nebūta posėdy. Patys lyderiai Daladier ir Malog balsavo prieš vyriausybę. Pereitam parlamente irgi įvykdavo dažnas balsų pasidalinimas. Toliau eina vadinamieji kairieji radikalai (53), kurie sudaro centrą. Jie 1924 - 1926 statydavo ir versdavo Herriot, Painlevé ir Briando ministerių kabinetus. Tą patį jie gali daryti ir šiandien, bet niekas taip ir nežino, ar jie yra „mėsa ar žuvis“. Perėję iš kairiųjų radikalų Rubikoną, randam visą eilę dešinesnių grupių, kurios beveik visos turi kairiųjų vardus. Štai kairieji unijonistai (Franklin Bonisson grupė iš 18 atstovų), kairieji respublikonai (64), kurių tarpe yra Leygues, Tardien, Piétri, demokratinio socialio veikimo grupė (29), liaudies demokratai (19) ir galop respublikonų demokratinė unija (102 atstovai) Marino. Lieka dar neįsirašusieji į jokią grupę (36), jų tarpe du socialistai komunistai. Pažiūrėjęs į parlamento sudėtį matai, kaip labai jis yra susiskaldęs. Pereitam parlamente būta tiktai 8 grupių, o dabar yra net vienuolika. Tai bene bus ne sąrašų pasėka, o rinkimų apskritimis, kurie dar labiau susmulkino Prancūzijos parlamentą, o kiekviena iš grupių turi prisisegus kairiųjų vardo etiketą. Visa tai sunkina parlamento darbą ir parlamento paties darbo technika nėra lengva. Todėl yra visai suprantame, kodėl Poincaré taip brangina dabartinės vyriausybės sąstatą ir bijosi visokių modifikacijų, nes žino, kad jo kitas sudarymas būtų nelengvas.


Izraelio saugumo vadovai - už pasitraukimą iš Pietų Libano

Du aukšti Izraelio saugumo aparato vadovai - vidaus žvalgybos “Shin Bet” viršininkas ir “Mossad” žvalgybos direktoriaus pavaduotojas - yra už besąlygišką Izraelio armijos išvedimą iš Libano, vakar paskelbė laikraštis “Yedioth Ahronoth”. Tokią savo nuomonę jie pareiškė per praėjusią savaitę įvykusį svarbiausių Izraelio politikų ir vyriausybės narių pasitarimą, skirtą šalies politikai Libane aptarti. Nesiliaujant Irano remiamos “Hezbollah” grupuotės išpuoliams prieš Izraelio kareivius, Izraelyje kilo diskusija, ar tikslinga dislokuoti armiją vadinamojoje Pietų Libano saugumo zonoje. Anot laikraščio, kuris remiasi penkių valandų trukmės pasitarime dalyvavusiais pareigūnais, Izraelio gynybos ministras Icchakas Mordechajus vis dar yra prieš besąlygišką pasitraukimą iš Libano. Šios savaitės pradžioje jis parlamentui pareiškė, jog dauguma Izraelio armijos vadų mano, kad būtų geriausia, jei armija, nepaisydama partizanų išpuolių, liktų nuo 1985 m. jos kontroliuojamoje 15 km pločio saugumo zonoje Libano pietuose. Ši saugumo zona turi padėti Izraeliui apsaugoti savo šiaurines teritorijas nuo islamistų išpuolių. Tuo tarpu Libanas ir Sirija, kuri yra pagrindinė šios šalies globėja, reikalauja, kad Izraelio armija būtų išvesta be jokių sąlygų. Izraelio sąlygos nėra naujos? Izraelio premjeras Benjaminas Netanjahu, susilaukęs Vašingtono kritikos už tai, kad sustabdė kariuomenės išvedimą iš Vakarų kranto, pareiškė JAV valstybės sekretorei Madeleine Albright neiškėlęs palestiniečiams jokių naujų reikalavimų. Tai vakar pranešė aukštas Netanjahu patarėjas. Palestiniečių prezidentas Jasiras Arafatas teigė, jog Netanjahu sukėlė šią naują krizę, kad nuramintų konservatyviuosius kabineto narius ir sutvirtintų savo nestabilią koaliciją. Šią savaitę Netanjahu pristabdė “Žemė už saugumą” susitarimo su palestiniečiais įgyvendinimą, pareiškęs, kad Arafatas sistemingai jį pažeidžia. Izraelio vadovas sakė, jog jį tenkins tik viešas Arafato pareiškimas, kad palestiniečiai atsisako ketinimų 1999 m. gegužės mėnesį įkurti savo valstybę ir sutinka su Izraelio paleidžiamų palestiniečių kalinių atrankos kriterijais. Ketvirtadienį Albright su Netanjahu telefonu aptarė naująją krizę, kuri kilo likus vos savaitei iki Billo Clintono vizito į Artimuosius Rytus. Atvykęs JAV prezidentas stebės, kaip pradedamas įgyvendinti Vašingtone pasirašytos laikinos taikos sutarties antrasis etapas. Izraelio premjeras Albright sakė, kad Izraelio keliamos sąlygos dėl kariuomenės išvedimo yra nenaujos, pranešė premjero politikos patarėjas Davidas Bar-Ilanas. JAV valstybės departamento atstovas spaudai Jamesas Rubinas kritikavo Izraelį už tai, kad sustabdė kariuomenės išvedimą. Tačiau Bar-Ilanas paaiškino, jog nesusipratimas kilo todėl, kad kabineto sprendimas buvo interpretuojamas kaip naujos sąlygos. Anot jo, “premjeras paaiškinęs, jog tereikalauja laikytis įsipareigojimų, kurie buvo duoti jau prieš penkerius metus”. Žengtas žingsnis link bendrų Europos gynybos pajėgų Vakar Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos vadovai sutarė, jog būtina sukurti veiksmingas ir savarankiškas Europos gynybines pajėgas, nepamirštant ir įsipareigojimų NATO. Bendrame pareiškime, kuris buvo paskelbtas besibaigiant dviejų dienų viršūnių susitikimui Prancūzijoje, Didžioji Britanija ir Prancūzija pareiškė, kad Europos Sąjunga (ES) turi būtų pajėgi veikti palaikoma karinės jėgos ir pati nuspręsti, ar panaudoti savo karinį potencialą sprendžiant tarptautinius konfliktus. Londonas ir Paryžius nutarė, kad ES turi turėti atskiras nuo NATO pajėgas, kurias panaudotų tuose konfliktuose, į kuriuos aljansas yra nusprendęs nesikišti. Pareiškimas buvo paskelbtas po dvi dienas trukusių derybų tarp Didžiosios Britanijos ministro pirmininko Tony Blairo ir Prancūzijos prezidento Jacqueso Chiraco, ministro pirmininko Lionelio Jospino bei dviejų šalių gynybos ir užsienio reikalų ministrų. Šis sprendimas liudija apie naujus ryšius tarp Didžiosios Britanijos ir Prancūzijos, šalims susitarus dėl bendrų Europos gynybinių pajėgų. Dar spalio mėnesį Londonas nusprendė atsisakyti savo nepritarimo “Europos gynybinio identiteto” idėjai. Žingsnis link bendrų Europos karinių pajėgų leis Europos valstybėms lengviau atsikvėpti po daugelį metų trukusių nesėkmingų bandymų užtikrinti bendrą Europos valstybių poziciją kariniuose reikaluose. Šio sprendimo tikslas yra paskatinti Europą imtis veiksmų sprendžiant regioninius konfliktus tose pasaulio šalyse, kur Vašingtonas nėra linkęs siųsti savo karių. JAV Atstovų rūmai dėl Clintono apkaltos balsuos dar iki Kalėdų Netrukus paaiškės, ar Atstovų rūmų teisės komitetas rekomenduos pradėti JAV prezidento Billo Clintono apkaltos procedūrą. Ketvirtadienį komitetui nusprendus nebetirti kaltinimų, esą Clintonas nelegaliai finansavo savo rinkimų kampaniją, dėl apkaltos turėtų būti balsuojama jau kitą savaitę. Tai reiškia, kad Atstovų rūmai dar iki Kalėdų galės balsuoti dėl teisės komiteto rekomendacijos. Komiteto pirmininkas Henry Hydeʼas ketvirtadienį oficialiai informavo Baltuosius rūmus, kad nutrauktas tyrimas, kurio metu siekta išsiaiškinti kaltinimus, esą Clintonas 1996 m. savo rinkimų kovai nelegaliai panaudojo demokratų partijai paaukotas lėšas. Taigi komitetas visą savo dėmesį dabar galės sutelkti vadinamajam Monicos Lewinsky skandalui. Komitetas tikrina, ar prezidento elgesys yra vertas apkaltos procedūros. Galutinį sprendimą dėl apkaltos ir nušalinimo nuo pareigų turės priimti JAV parlamentas. Beje, teisės komitetas tik antradienį respublikonų daugumos balsais nusprendė į tyrimą įtraukti rinkimų kovos finansavimo klausimą. Jo dabar buvo atsisakyta susipažinus su slaptais dokumentais, kuriuos tirdama šią bylą surinko JAV teisingumo ministerija. Anot respublikonų, nebuvo rasta jokios informacijos, kuri leistų pateikti Clintonui rimtus kaltinimus. Komiteto atstovė ketvirtadienio vakarą pareiškė, jog turima “rimtos ir svarbios informacijos”, kuri galėtų pateisinti tolesnį šio klausimo tyrimą, tačiau jis esąs toks sudėtingas, kad dabar tam nėra laiko. Būsimasis Atstovų rūmų spikeris Robertas Livingstonas ketvirtadienį pareiškė norįs, kad prezidento apkaltos klausimas būtų išspręstas iki šių metų pabaigos. Gruodžio 8 d. Baltieji rūmai teisės komitete atsakys į kaltinimus ir pateiks savo argumentus. Tą pačią dieną ir galbūt gruodžio 9 d. demokratų ir respublikonų paskirti advokatai pateiks apibendrintą skandalo tyrimo medžiagą. Gruodžio 10, 11 ir galbūt 12 d. teisės komitetas svarstys oficialius kaltinimus Clintonui. Anot Livingstono, jei teisės komitetas greitai baigs savo darbą, tai Atstovų rūmai dėl apkaltos galėtų balsuoti jau gruodžio 14 d. Jei Atstovų rūmai pritartų apkaltai, tam dviejų trečdalių balsų dauguma dar turėtų pritarti ir Senatas.


Kol kas dar nepaskelbti sekmadienį Serbijoje įvykusių prezidento rinkimų oficialūs rezultatai. Negalutiniais duomenimis, dabartinis Serbijos prezidentas S. Miloševičius gerokai pirmauja. Jo varžovas, Jugoslavijos premjeras M.Paničius kaltina S. Miloševičių falsifikavimu, reikalauja, kad per 90 dienų būtų surengti nauji rinkimai. Vakar rytą radijas „Svoboda” pranešė, kad suskaičiuota maždaug ketvirtadalis balsų: S.Miloševičius surinko maždaug 56, o M.Paničius - maždaug 34 procentus balsų. Galutiniai rezultatai turėtų būti paskelbti ne anksčiau kaip ketvirtadienį.


Žemės slinkimas ties Santos kovo 11 d. pasikartojo. Kadangi policija iš anksto ėmėsi atsargos priemonių ir iškėlė iš žemės slinkimo pavojuj esančių sričių gyventojus, tai šį kartą aukų nebuvo. Žuvusiųjų per pirmąjį žemės slinkimą skaičius dar galutinai nenustatytas. Spėjama, kad jis bus žymiai didesnis, negu ligšiol buvo manyta. Žemės slinkimo pavojus Santo dar nesąs pašalintas. Policija įsakė evakuoti kai kuriuos miesto kvartalus.


KIŠINIOVAS, gruodžio 28 d. (TASS-ELTA). TSKP CK gruodžio Plenumo nutarimus darbo žmonės laiko nauju pasireiškimu partijos rūpinimosi, kad toliau klestėtų Tarybų šalis ir kiltų liaudies gerovė. Karštai svarsto Plenumo nutarimus Moldavijos geležinkelininkai. Perskaitę nutarimus, darbininkai pasikeičia nuomonėmis. — Šie nutarimai, – sako kompleksinės brigados brigadininkas P. A. Polustanovas, rodo naują rūpinimąsi liaudimi. Jais siekiama toliau kelti mūsų valstybės ekonomiką. Dabar mes išleidžiame kiekvieną garvežį iš plaunamojo remonto penkiomis valandomis anksčiau laiko. Bet tai ne riba. Mes kovosime už remonto sutrumpinimą dar viena valanda. - Plenumo nutarimai, - pareiškė katilų cecho meistras B. L Oniščiukas, - tai mūsų kovinė programa. Kaip kyla bendras mūsų ekonomikos lygis, mes jaučiame kasdien. Smarkiai gerėja padėtis su gyvenamaisiais namais. Neseniai atiduotas naudoti 48 butų namas geležinkelininkams, statomas dar 72 butų gyvenamasis namas, planuojama statyti daug kitų namų. Dabar statyba vyks dar geriau. TSKP CK gruodžio Plenumo nutarimai apsvarstyti garvežių ir vagonų depuose, geležinkelio stotyse. Moldavijos geležinkelininkai vieningai pritaria išmintingiems partijos nutarimams.


Kovą su vėjo malūnais opozicija pralaimėjo

“Nepaisant visų pastangų įrodyti, kad konservatoriai yra konfliktiški ir konfrontuojantys, atsitiko priešingai: mes pritarėme Prezidento dekretui”, - vakar spaudos konferencijoje pareiškė Seimo Pirmininko pirmasis pavaduotojas Andrius Kubilius. “Mes vertiname bendrą darbą su Prezidentu, tai laikome valstybės stabilumo garantija”, - sakė A.Kubilius. Iki pat ketvirtadienio balsavimo opozicija manė, jog konservatoriai atmes Prezidento dekretą. Tokia nuomonė atsispindėjo ir žiniasklaidoje. “Kai kurie politikai nebuvo pasiruošę šiam mūsų žingsniui, todėl po jo pasirodė labai keistų pareiškimų, tokių kaip Artūro Paulausko partijos pareiškimas, priartinantis šią partiją prie marginalinių ekstremistinių grupuočių”, - kalbėjo A.Kubilius. Kol įsigalios naujas įstatymas, Seimo dauguma kartu su Prezidentūra pasiryžusi, pasak A.Kubiliaus, ieškoti tokių įstatymo formuluočių, kurios įtikintų Prezidentą, jog įstatymas neprieštarauja Konstitucijai. Toks kelias būtų racionalesnis ir konstruktyvesnis, užuot laukus tik Konstitucinio Teismo pastabų. Į besikartojantį standartinį priekaištą, kad įstatymas nėra pakankamai išsamus, kad jame kalbama tiktai apie KGB kadrinius darbuotojus, A.Kubilius atsakė, jog “pradėti reikia nuo lengvesnės ir aiškesnės problemos”. Dabar žengtas tik pirmas žingsnis, parodantis, jog valdančioji koalicija yra pasiruošusi dirbti šia linkme toliau. Juoba kad Tėvynės sąjungos programoje aiškiai kalbama apie būtinybę įvertinti genocidą vykdžiusias organizacijas politiniu ir moraliniu požiūriu. Kaip tik tai ir padaryta priemus minėtą įstatymą. Konservatorių frakcijos seniūno pirmoji pavaduotoja Rasa Rastauskienė teigė, jog į klausimą, kam reikėjo šio įstatymo, atsako Rusijos Dūmos vicepirmininkas ir komisijos “AntiNATO” prezidentas Sergejus Baburinas. Jis sakė: “Minėti Lietuvos Respublikos Seimo sprendimai yra dalis priemonių, skirtų Lietuvos pasiruošimui įstoti į Rusijai priešišką karinį NATO bloką”. R.Rastauskienė taip pat priminė apie NATO štabų, neseniai pareikštas pretenzijas Vengrijai, Lenkijai ir Čekijai dėl šių valstybių atitinkamuose štabuose tarnaujančių tam tikrų praeities struktūrų darbuotojų. Pastarųjų išlikimas valstybių saugumą užtikrinančiose institucijose sukėlė rimtų problemų NATO ir naujai pakviestųjų šalių bendradarbiavimui. Tai, kad įstatymas dėl KGB vertinimo ir kadrinių darbuotojų dabartinės veiklos reikalingas, kur kas svarbiau už diskusijas dėl liustracijos įgyvendinimo detalių. Politologiniu aspektu blogiausia padėtis yra tose valstyebėse, kur liustracijos klausimai apskritai niekaip nesprendžiami. Pasak R.Rastauskienės, tai dar vienas svarbus argumentas, kad šis įstatymas reikalingas. Į klausimą, kodėl įstatymas priimamas būtent dabar, iš dalies atsako Prezidento rinkimų rezultatai. “Jie žymėjo A.Brazausko ir jo atsivestų žmonių epochos pabaigą. Sunku įsivaizduoti, kad su buvusiu Prezidentu būtų buvę įmanoma svarstyti liustracijos įstatymus”, - sakė R.Rastauskienė. Frakcijos seniūno pavaduotoja stebėjosi opozicijos nenoru skaitytis su tikrove, padiktuotu žūtbūtiniais bandymais visus įtikinti, jog pagaliau prasidėjo kova tarp Seimo ir Prezidentūros. Opozicija taip įsijautė į šią savo propagandinę mintį, kad prarado realybės jausmą ir sugebėjimą analizuoti tikrąją padėtį. Iki pat paskutinės akimirkos daugelis jos narių manė, jog valdančioji koalicija atmes Prezidento dekretą. Anot A.Kubiliaus, sunku būtų suvokti opozicijos logiką, jeigu ji, balsuodama už, esą iš tikrųjų balsavo prieš, kaip kad mėgino spaudos konferencijoje paaiškinti R.Ozolas, remdamasis Aristoteliu.


Vakar NVS šalių gynybos ministrai turėjo svarstyti sandraugos strateginių branduolinių pajėgų administracinę kontrolę. Interfax duomenimis, turėjo būti svarstomas ir jungtinių ginkluotųjų pajėgų vado (dabar šį postą užima maršalas J. Šapošnikovas) statusas. Anksčiau susitarta dėl NVS ginkluotųjų pajėgų vadovavimo struktūros, ginkluotųjų pajėgų perdavimo tarp NVS narių. Pasak maršalo J. Šapošnikovo, Ukraina, kaip ir anksčiau, siekia kontroliuoti respublikoje dislokuotas strateginės branduolines pajėgas, o Baltarusija ir Kazachstanas pasisako už bendrą vadovavimą tokioms pajėgoms.