Štai jau antra savaitė, kaip Ženevoje posėdžiauja tautų areopagas Tautų Sąjungos taryba. 51-mą kartą Tautų Sąjungos taryba Ženevoj yra susirinkusi svarstyti įvairius klausimus, ar tai tarp atskirų valstybių, ar tai bendrus viso pasaulio reikalus aptarti. Jau IX-tą kartą yra susirinkusi ir Tautų Sąjungos pilnatis arba asamblėja. Tautų Sąjunga jau turi savo tradicijas, turi savo veikimo metodus. Visi, įsigilinę į jos įkūrimo idėją ir į jos veikimo istoriją, jau gali suprasti ir numatyti, kaip ji vienu ar kitų klausimu gali išsitarti, kokį sprendimą išnešti. Lietuvos visuomenė jau daug kartų atsidėjusi sekė Tautų Sąjungos darbus ir godžiai rijo visas iš Ženevos ateinančias naujienas, ypač tas, kurios ką nors skelbė apie Lietuvos valstybės reikalus tarptautiniame forume. Ypač didelis mūsų visuomenės susidomėjimas Ženeva buvo pereitų metų gruodžio mėnesį, kada visu aštrumu ten buvo atsistojęs lietuvių lenkų sanitykių klausimas, kada prieš mūsų ministerį pirmininką buvo tam reikalui iš Varšuvos specialiai atvažiavęs maršalas Pilsudskis. Europoje buvo susidariusi opinija, kad Pilsudskio susitikimas su prof. Voldemaru turės baigtis arba karu, arba taika. Daugiau buvo bijomasi karo. Jo buvo bijomasi ne tik Lietuvoje ir Lenkijoj, jo bijota ir kitose didesnėse ir mažesnėse valstybėse. Bet gruodžio 10 d. Tautų Sąjungos tarybai pavyko priimti vienu balsu rezoliuciją, kuri karo pavojų visai nustumė, kuri lietuvių lenkų santykiams nustatyti davė naują eigą. Buvo pradėtos tarp abiejų kraštų tiesioginės derybos. Lietuvių ir lenkų delegacijos po tam tikrų pertraktacijų raštu susirinko Karaliaučiuje į konferenciją. Aišku, šioje konferencijoje negalima buvo tuojau lietuvių lenkų ginčą iš esmės išspręsti. Buvo nustatyta derybų tvarka ir išrinktos komisijos atskirais klausimais derėtis. Deja, tų komisijų pasitarimų - derybių vaisiai nei vienas, nei kitos pusės nepatenkino. Reikėjo vėl susitikti plenumo konferencijoj. Bet, kaip mes savo laiku esame jau nurodę, ar tai dėl lenkų vyriausybės tam tikrų sumetimų, būtent, nenoro su Lietuva tiesiog derėtis, ar tal dėl paprastų lenkų diplomatų klaidų, paskutiniu momentu paaiškėjo, kad prieš šį Tautų Sąjungos tarybos posėdį plenumo konferencija neįvyko ir todėl apie derybų galutinus rezultatus Tautų Sąjungai šį kartą nieko galutino pranešti negalima. Tautų Sąjunga ir visas pasaulis jau gerai žino, kad prie dabartinės situacijos lietuvių lenkų ginčą greitu laiku jokiu būdu taip išspręsti negalima, kad abi šalys būtų patenkintos. Tik ilgas laikas galės čia daugiau aiškumo įnešti ir išsprendimą paruošti. Lietuva, įsitikinusi turinti savo pusėje tiesą, norėjo, kad derybose su lenkais dalyvautų ir Tautų Sąjungos atstovas. Bet lenkams ši Lietuvos propozicija nepatiko ir derybos buvo vedamos be Tautų Sąjungos atstovo dalyvavimo. Gal būt, kad jų vaisiai būtų buvę kiek didesni, jei Tautų Sąjungos atstovas būtų derybose dalyvavęs, kaip Lietuva pradžioje norėjo. Bet tai jau praeities dalykas. Pažiūrėkime, ką gali dabar Tautų Sąjunga lietuvių lenkų klausimu nutarti. Mums rodos, kad jau dėl grynai formalinių priežasčių šį kartą nieko ypatingo nutarta būti negali. Juk pereitų metų gruodžio 10 d. rezoliucija dar nėra įvykdyta. Lygiai ji Tautų Sąjungos nėra apmainyta arba pakeista. Ji reikia vykdyti. Ginčo referentas Bloklandas, kuris, kaip telegramos praneša, apie derybas raportą Tautų Sąjungai jau yra patiekęs, tegalėjo konstatuoti tik menkus lietuvių lenkų derybų rezultatus. Ką gali į tai pasakyti Tautų Sąjunga? Ji tegali tik dar kartą priminti, kad gruodžio rezoliucija turi būti įgyvendyta, kad lietuvių lenkų derybos turi būt tęsiamos. Tačiau, kadangi derybų vaisiai yra labai menki, tai ji gali abiem pusėms pasiūlyti savo pagalbą derybose. Lietuva su tokiu pasiūlymu, žinoma, mielai sutiktų. Juk ir pereitą žiemą ji manė, kad derybos duotų daugiau vaisių, jei jose dalyvautų ir Tautų Sąjungos atstovas. Tai tokių dalykų, mumis rodos, šį kartą iš Ženevos tikėtis. Atrodo, kad lietuvių lenkų klausimas Ženevoje šį kartą yra nustojęs savo didelio aktualumo, kad ten yra aktualesnių ir svarbesnių klausimų. Kaip iš paskutinių pranešimų matyt, šiandie Ženevoje labai didelės reikšmės turi keliamas Reino evakuavimo klausimas. Sudarytas iš didžiųjų valstybių atstovų specialinis komitetas šiam klausimui paruošti. Mums atrodo, kad, didžiosioms valstybėms pasirašius Kelogo paktą, Reino evakuavimo klausimas yra keliamas visai laiku ir pamatuotai. Atmename, kad dar ne taip seniai Lenkijos užsienių reikalų ministeris Zaleskis pareiškė, jog Lenkija esanti gyvai suinteresuota Reino evakuavimo klausimu. Visas pasaulis dėl šitokio lenkų ministerio pareiškimo buvo nustebęs ir darė išvadą, kad Lenkija dreba dėl savo sienų su Vokietija. Ir šiandie, paaiškėjus, kad į komitetą Reino evakuavimo klausimas aptarti lenkų atstovas nėra pakviestas, mes suprantame lenkų reiškiamą pasipiktinimą ir nepasitenkinimą p. Briandu, kuris Lenkiją esąs užmiršęs.


Naujausiais viešosios nuomonės apklausos duomenimis, prieš Švedijos įstojimą į Europos bendriją šiuo metu balsuotų pusė švedų, už - trečdalis (kiti dar neapsisprendė). Palyginti su spalio mėnesio apklausa, Bendrijos priešininkų sumažėjo trimis procentais. Tačiau įdomiausia, kad ligi šiol įstojimo priešininkų visą laiką daugėjo, o dabar pradeda mažėti. Tarp jų daugiausia yra moterų ir jaunimo. Iš partijų tvirtai palaiko Bendriją tik premjero K. Bildto Nuosaikioji koalicinė partija (vadinamieji moderatai).


Pasikalbėjimas su Lietuvos TSR Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotoju, respublikos Valstybės plano komisijos pirmininku drg. J. LAURINAIČIU

Lietuvos Komunistų partijos Centro Komiteto paskelbtame Kreipimesi į visus respublikos rinkėjus sakoma, kad, kovodami už Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimo nutarimų įgyvendinimą, didina savo laimėjimus ir Lietuvos kolūkinio kaimo darbo žmonės. Praėjusiais metais, nepaisant nepalankių oro sąlygų, respublikos kolūkiai sugebėjo pasiekti kai kurių laimėjimų. 195 tūkstančiais hektarų padidėjo pasėlių plotai. Gautas gausesnis žemės ūkio kultūrų derlius. Vilkijos rajono Cerniachovskio vardo ir „Kelio į komunizmą“ kolūkiai, Kapsuko rajono Cerniachovskio vardo, „Naujuoju keliu“ ir „Šešupės“ kolūkiai, Pasvalio rajono „Raudonosios žvaigždės“ ir kiti kolūkiai gavo po 12-16 centnerių grūdų iš hektaro. Žymūs laimėjimai pasiekti 11 gyvulininkystėje. Karvių skaičius kolūkiuose padidėjo 20 procentų, kiaulių - 5 procentais ir avių - 8 procentais. Padidėjo gyvulininkystės produktyvumas. Vidutinis pieno primelžimas iš karvės padidėjo 297 kilogramais palyginti su praėjusiais ūkiniais metais. Kai kuriuose rajonuose metinis pieno primelžimas iš karvės sudarė 1800-2160 kilogramų. Mašinų-traktorių stotys įdirbo kolūkiuose 1124 tūkstančiais hektarų (skaičiuojant arimu) daugiau, negu 1955 metais. Didelės apimties žemių nusausinimo darbus atliko respublikos melioratoriai. Pakanka pasakyti, kad 1956 metais uždaru drenažu nusausinta 14 tūkstančių hektarų drėgnų žemių tuo tarpu, kaip per 20 su viršum buržuazijos viešpatavimo metų Lietuvoje buvo nusausinta tokiu būdu apie 12 tūkstančių hektarų. Visi šie laimėjimai pasiekti dėl to, kad Tarybų Lietuvai nuolatinę pagalbą teikia TSKP Centro Komitetas, Tarybinė Vyriausybė, visos broliškosios Tarybų respublikos. Tačiau respublikos kolūkiai dar toli gražu ne pilnutinai panaudojo galimybes ir rezervus, kovodami už tolesnį visų socialistinio žemės ūkio šakų vystymą, už viso visuomeninio turto gausinimą, už tolesnį kolūkiečių materialinės gerovės kėlimą. Naujaisiais 1957 metais reikia pasiekti naują respublikos socialistinio žemės ūkio pakilimą, smarkiai padidinti žemės ūkio produkcijos gamybą. Kolūkiečių siekimas sėkmingai įvykdyti šį atsakingą uždavinį atsispindėjo 1957 metams sudarytuose gamybiniuose kolūkių planuose. Kolūkiai pasinaudojo savo naujos planavimo tvarkos teise. Planai buvo sudaromi aktyviai dalyvaujant kolūkiečiams, žemės ūkio specialistams. Planuose atskleisti dideli rezervai augalininkystei bei gyvulininkystei toliau vystyti ir numatyti budai joms sėkmingai panaudoti. Suvestiniame Lietuvos žemės ūkiui išvystyti 1957 metais plane, sudarytame remiantis gamybiniais kolūkių planais, atkreipia dėmesį tai, kad grūdų, techninių kultūrų, daržovių ir bulvių auginimą numatoma padidinti ne išplečiant pasėlių plotus, o svarbiausia didinant visų kultūrų derlingumą. Respublikos kolūkiai 1957 metais numatė padidinti grūdų gavybą 33 procentais, cukrinių runkelių – 70 procentų, ilgapluoščių linų – 22 procentais. Tuo pačiu metu bendrasis pasėlių plotas kolūkiuose, sumažinus grynuosius pūdymus, geriau panaudojus ariamąją žemę ir įsavinus dirvonus bei plėšinius, padidėja 4 procentais. Tokį augalininkystės produkcijos gamybos padidėjimą paaiškina tai, kad kolūkiai numatė rimtai pakelti žemdirbystės kultūrą, panaudoti daugelį vidaus rezervų. Per metus numatyta išvežti į laukus 7,3 milijono tonų mėšlo ir durpių, o tai reiškia, kad organinėmis trąšomis bus patręštos visos kaupiamosios kultūros, ir žymi trąšų dalis liks žieminėms kultūroms tręšti. Atkakliau bus įsisavinamos teisingos sėjomainos. Dideliuose plotuose numatyta sėti grūdines kultūras siauraeiliu ir kryžminiu būdais, sodinti cukrinius runkelius vagose. Melioratoriai vien tik uždaru drenažu nusausins 50 tūkstančių hektarų pelkėtų ir drėgnų žemių. Pagaliau žymiai pakils visų darbų rūšių mechanizavimo lygis. Į respubliką atvežama daug naujų traktorių, dirvos įdirbimo ir sėjos padargų, derliaus nuėmimo mašinų ir kitų mechanizmų. Kita kolūkių gamybinių planų ypatybė yra žymus pašarų gamybos padidinimas visuomeninei gyvulininkystei. Naujosios planavimo tvarkos pagrindu kolūkiai ryžtingai pakeitė pasėlio plotų struktūrą. Sumažinę kai kurių mažo derlingumo kultūrų pasėlių plotus, kolūkiai turės šiemet praėjusių metų sėjimo daugiamečių žolių 150 tūkstančių hektarų daugiau, negu 1956 metais. Naujai įrengiama daugiau kaip 60 tūkstančių hektarų kultūrinių pievų ir ganyklų palyginti su 12,5 tūkstančio hektarų 1956 metais. Padidinami silosinių kultūrų ir bulvių pasėliai pašarui. Numatyta toliau plėsti pašarinio lubino pasėlių plotus. Pašarų bazės sustiprinimas įgalins padidinti gyvulininkystės produktyvumą. Pieno gamybą numatoma padidinti 33 procentais, o mėsos - 9 procentais, daugiausia kiaulienos sąskaita. Karvių skaičius turi padidėti daugiau kaip 14 procentų. Nėra jokios abejonės, kad kolūkiečiai, mechanizatoriai, visi Lietuvos kaimo darbo žmonės nepagailės savo jėgų kovoje už sėkmingą numatytų visų žemės ūkio šakų tolesnio kėlimo planų įvykdymą ir viršijimą, už maksimali žemės ūkio produkcijos gamybos padidinimą.


Gruodžio 9 dieną laikinai einantis Lietuvos Respublikos prezidento pareigas A.Brazauskas priemė žinomo nepriklausomos Lietuvos laikų Japonijos ambasadoriaus Sugiharos sūnų Hore Sugiharą su žmona ir jį lydinčius asmenis. Svečias pasveikino A.Brazauską išrinkus jį į garbingą postą, palinkėjo sėkmingo darbo ir įteikė Japonijos imperatoriaus laišką. Vizito tikslas - įvertinti padėtį Lietuvoje ir nuspręsti, kuo Japonija galėtų padėti, pavyzdžiui, žemės ūkio mašinomis fermeriams. Tačiau japonai kol kas nežino, kaip jas atgabenti. Japonai neatsisakytų padėti ir medicinos aparatūra, instrumentais, teikti kitą labdaros pagalbą. Pasak H.Sugiharos, galima ir tokia parama, kuri turėtų įtakos Tarptautiniam valiutos fondui, nes Japonijos vaidmuo šioje organizacijoje labai didelis.


SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijoje Kosmosas turi tarnauti taikai

Vakar SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijos Politinis komitetas pradėjo svarstyti kosminės erdvės naudojimo taikiems tikslams komiteto („Kosmoso komiteto“) pranešimą. Pirmasis kalbėjęs JAV atstovas Goras visaip liaupsino JAV laimėjimus nustatant televizijos ryšį tarp Amerikos ir Europos dirbtiniu palydovu „Telestar“. Tačiau JAV atstovas visiškai nutylėjo tokį svarbų klausimą, kaip teisinis kosminės erdvės tyrimo ir naudojimo reguliavimas. Tas pat būdinga ir Amerikos delegacijos pateiktam rezoliucijos projektui dėl „Kosmoso komiteto“ pranešimo. Tarybų Sąjungos atstovas P. Morozovas atkreipė dėmesį į tą aplinkybę, kad „Kosmoso komitetas“ nepateikė Generalinei Asamblėjai rekomendacijų, liečiančių pagrindinius valstybių veiklos principus tiriant ir naudojant kosminę erdvę. P. Morozovas nurodė, kad, Tarybų Sąjungos delegacijos nuomone, būtų nepaprastai svarbus įvykis, jeigu būtų priimta deklaracija, skelbianti tokius principus. Didelę reikšmę turėtų ir tarptautinis susitarimas dėl kosmonautų ir kosminių laivų gelbėjimo avarijos atveju. Tarybų Sąjungos pateiktame deklaracijos projekte, toliau kalbėjo P. Morozovas, siūloma iškilmingai paskelbti, kad kosminė erdvė ir dangaus kūnai turi būti atviri visoms valstybėms tirti ir naudoti. Tarybų Sąjungos atstovas taip pat pabrėžė, kad kosmoso tyrimu šnipinėjimo tikslais kėsinamasi į valstybių suverenias teises. Austrijos atstovas Mačas gerai įvertino eilę Tarybų Sąjungos pateikto deklaracijos projekto teiginių apie pagrindinius valstybių veiklos principus tiriant ir naudojant kosminę erdv


Lietuvos įgaliotasis ir nepaprastasis ambasadorius Jungtinėse Valstijose S. Lozoraitis įteikė akreditavimo dokumentus prezidentui Dž. Bušui. Jis taip pat informavo prezidentą apie Lietuvos ekonomikos sunkumus, sutrikusį žaliavų tiekimą iš Rusijos bei kitų Nepriklausomų Valstybių Sandraugos šalių. Dž. Bušas pažadėjęs, kad JAV suteiksianti didesnę paramą. Nepriklausomybės atkūrimo antrųjų metinių proga Lietuvos ambasada Vašingtone surengė priėmimą.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Lietuvos vyriausybė ruošia lenkams naują saugumo pakto projektą.

Birželio m. 26 d. atnaujinamos Kaune derybos su lenkais. Birželio mėn. 26 d. Kaunan atvyksta lenkų komisija, kuri tęs pradėtas Kaune derybas dėl saugumo garantijų nustatymo ir dėl Želigovskiados nuostolių atlyginimo. Nors žinių dėl lenkų komisijos sudėties dar nėra gauta, tačiau spėjama, jog ji būsianti to pat sąstato. Iš patikimų šaltinių tenka patirti, kad mūsų vyriausybė ruošia naują saugumo pakto projektą, kurs bus įteiktas lenkams Kaune.


Š. m. rugsėjo mėn. 17 d. baltarusių tauta drauge su visomis Tarybų Sąjungos tautomis atžymėjo baltarusių tautos susivienijimo vienoje tarybų valstybėje šešerių metų sukaktuves. Šita garbingoji sukaktis minėta didžiausios istorinės pergalės prieš vokiečių ir japonų imperialistus dienomis. Ir dabar prieš baltarusių tautą, besiremiančią didžiosios rusų tautos parama, atsiveria visapusiško ekonomikos ir kultūros suklestėjimo kelias, kelias į tolimesnę taiką ir visišką saugumą. Per savo daugelio amžių istoriją baltarusių tauta patyrė daug kančių ir vargo, bet ji išsaugojo savo kultūrą, kalbą, savo tautines ypatybes. Baltarusių tauta pagimdė tokius žymius veikėjus, kaip filosofą ir rašytoją Kirilą Turovskį, Georgijų Skoriną, Semioną Budnyj, Vasilijų Tiapinskį, Meletiejų Smotricki, Steponą Zizanijų, Semioną Polockį, Efrosiniją Polockają, Boguševičių. Maksimą Bogdanovičių, Dunin-Marcinkevičių, Janką Kupalą. Visi jie savo veikla padėjo baltarusių tautai išsaugoti jos kultūrą, išplėsti ir pakelti ją, padėjo tautai užimti tinkamą vietą kitų slaviškųjų tautų tarpe. Visas baltarusių tautos gyvenimas neatjungiamai susietas su rusų tauta. Baltarusiai gerbia savo pirmatakų tradicijas, šlovę ir savo tautos didybę. Nuo Nemuno, viršutinio Dniepro, vakarų Dauguvos iki Bugo ir Pripetės tęsiasi miškingi Baltarusijos masyvai, kalvos ir lygumos. Baltarusijos respublika užima 225.000 kv. km teritoriją. Šioje teritorijoje formavosi su visomis savo tautinėmis ypatybėmis laisvę mylinti baltarusių tauta. Gardinas ir Brasta, Baranovičiai ir Nesvyžius, Pinskas ir Polockas, Mozyrius ir Gomelis, Minskas ir Logoiskas, Zaslavlis ir Naugardukas, Vitebskas ir Orša yra seniausi Baltarusijos kultūros centrai. Baltarusių tauta daugelio amžių kovoje su visokiais svetimais grobikais gynė savo nepriklausomybę, savo kultūrą, savo kalbą ir tik Spalio revoliucijos pasekmėje, vadovaujant Lenino - Stalino partijai, padedant didžiajai broliškai rusų tautai, pasiekė savo valstybingumo. 1939 metų rugsėjo mėn. didžiausiųjų įvykių reikšmė Baltarusijai glūdi tame, kad tų įvykių pasekmėje visa baltarusių tauta suvienyta į vieną valstybę. Suvienytoji Baltarusija įžengė į laimingąjį gyvenimą, pilną savo tautinės kultūros ir ekonomikos klestėjimo. Trumpu laiku tarybinė valdžia visiškai likvidavo nedarbą vakarinėse Baltarusijos srityse. Daugiau kaip 400.000 bedarbių gavo darbo. Valstiečiams buvo paskirta žemė, kurią jie dirbo, o bežemiams ir mažažemiams valstiečiams duota 439.000 ha ariamosios žemės, kuri anksčiau priklausė dvarininkams ir kolonizatoriams. Baltarusių kūrybingasis darbas buvo nutrauktas hitlerinės Vokietijos, kuri klastingai užpuolė Tarybų Sąjungą. Bet baltarusių tauta tikėjo, kad vokiečiams neilgai teks viešpatauti. Visoje Baltarusijos žemėje prasidėjo galingas partizanų judėjimas. Vakarinių Baltarusijos sričių darbo žmonės, patyrę gyvenimo laisvės džiaugsmą tarybinėje valdžioje, nuo pirmųjų okupacijos dienų, drauge su visa baltarusių tauta, aktyviai kovojo prieš fašistinius grobikus. 1944 metų vasarą didvyriškoji Raudonoji Armija išvijo vokiečius iš Tarybų Baltarusijos žemių. Broliškoji sąjunga tarp Tarybų Sąjungos ir atgimusios Lenkijos tautų yra pačios istorijos skirta būti kertiniu akmeniu visų laisvę mylinčių ir lygiateisių slavų tautų sąjungoje. Baltarusija, kaip suvereninė valstybė, rado tarptautinį savo amžinų istoriškai susidariusių sienų pripažinimą. Pasiektoji istorinė tarybinės liaudies pergalė prieš fašistinę Vokietiją visiems laikams padarė galą amžinam vakarinės Baltarusijos darbo žmonių tautiniam ir socialiniam engimui. Bolševikų partijos vadovaujama baltarusių liaudis drauge su suvienytųjų į vieną šeimą vakarinės Baltarusijos sričių darbo žmonėmis pasiekė nemažų laimėjimų tolimesniame liaudies ūkio medžiaginės gerovės ir kultūros kėlime. Tarybinė valdžia gražino išvaduotiems vakarų Baltarusijos valstiečiams žemę, kurią jiems buvo atėmę vokiečiai okupantai. Per metus laiko nuo išvadavimo iš vokiečių okupacijos vakarinėse Baltarusijos srityse atliktas didelis pramonės atstatymo darbas. Baltarusių liaudis su entuziazmu ėmėsi karo ir vokiečių okupacijos sugriautojo ūkio atstatymo ir, po didžiosios Stalino Konstitucijos vėliava, užtikrintai žengia į išteklingą ir laimingą gyvenimą, suvienyta drauge su kitomis TSRS tautomis, aplink pergalingąją Lenino-Stalino vėliavą. Baltarusių tauta buvo, yra ir bus ištikima savo giminystei su didžiąja rusų, ukrainiečių, o taip pat Pabaltijo tautomis, su visomis Tarybų Sąjungos tautomis. Šita broliškoji vienybė padėjo nusikratyti nepakenčiamojo vokiečių okupantų jungo. Dėkingumas ir didžioji meilė Baltarusijos išvaduotojai — didvyriškajai Raudonajai Armijai, didžiajai rusų tautai ir visoms tautoms, suteikusioms Baltarusijai brolišką pagalba, dėkingumas ir didžioji meilė vadui draugui Stalinui įkvepia Baltarusijos liaudį tolimesniems žygdarbiams savo socialistinės Tėvynės labui.


Kaip praneša agentūra „Pres trast of India“, vakar spaudos konferencijoje Tezpure ministras pirmininkas Neru pareiškė, kad, turint galvoje Kinijos nutarimą atitraukti savo kariuomenę, labiau ginčijama yra pasienio linija Ladakche, negu pasienio Šiaurės Rytų agentūroje. Neru vėl tvirtino, kad būtina atitrauki kariuomenę už 1962 metų rugsėjo 8 d. linijos. Į klausimą, ar jis manąs, kad į Indiją gali atvykti amerikiečių sausumos kariuomenė, Neru atsakė neigiamai. Patarėjai įvairiais klausimais gali atvykti, pasakė Neru, tai visai kas kit


Kad reorgų, t. y. reorganizuotos lietuvių bendruomenės - JAV Lietuvių bendruomenės atskalos, - dvisavaitis, mažo tiražo laikraštis „Lietuvių balsas“ neturi aiškios linijos ir dažnokai spausdina dezinformaciją, tuo čia niekas nesistebi. Tačiau kartais ir kai kurie kiti išeivijos laikraščiai persispausdina privačių laiškų iš Lietuvos ištraukas, kurios yra tendencingos ir taip pat turi dezinformacinį pobūdį. Vieno tokio laiško autorius iš Kauno rašo: „Po Sąjūdžio vėliava ne be Kremliaus paramos į vyriausybę, parlamentą sulindo daug išverstaskūrių ir Lietuvos nepriklausomybės priešų. Jų pilna rajonų (apskričių ir valsčių) valdžiose, todėl dar toli nuo tikros Lietuvos nepriklausomybės. (…) Mums reikėtų, kad Vakarų pasaulio išsilavinę emigrantai lietuviai kokius ketverius penkerius metus taptų Lietuvos parlamento deputatais, ministrais, nes jų genuose neužkoduota socializmo“ teorijos, kurių nepajėgia įveikti vietiniai“ („Draugas“, Nr.15, 1992.1.23). Kaip sakytų šiaurės aukštaičiai, „kožna galva savo razumu“ nori tvarkyti Lietuvos vidaus politinį gyvenimą. Deja, tokių ir panašių minčių autorius tenka nuvilti, nes „išsilavinusieji emigrantai lietuviai“ net ir sapnuose nesidalija Lietuvos prezidento ir ministrų kėdžių. Tačiau jie visada nori Lietuvai padėti ir padeda, kuo kas gali. Maždaug iki 1991 metų vidurio išeivijoje vyravo bendra nuomonė, kad ji privalo Lietuvai padėti, tačiau neturi kištis į jos vidaus gyvenimą savo patarimais, nurodymais arba kritinėmis pastabomis. Lietuvos žmonės, sugebėję išsikovoti laisvę, mokės patys ją sutvirtinti ir be patarimų iš šalies. Deja, įsiliepsnoję stiprėjantys ir vis piktesni nesutarimai Lietuvoje negali nejaudinti ir išeivijos, žinant, kad ir pačioje Lietuvoje yra labai daug gerų žmonių, kurie dėl tų nesutarimų kenčia. Priešiškumas Lietuvoje nuodija ir išeivijos lietuvių gyvenimą. Todėl tegul niekas Lietuvoje nepriekaištauja, kad išeivijoje vis dažniau ir dažniau pasigirsta viešų balsų, kurie pasisako prieš niekuo nepateisinamą tautos skaldymąsi ir silpninimą. Dabartinės vidinės nesantaikos Lietuvoje sąlygomis ir išeivija, ilgus dešimtmečius taip pat kovojusi dėl Lietuvos laisvės, turi teisę ir net pareigą išsakyti savo nuomonę. O toji ryškesnių asmenybių, beveik visų tiesiogiai susipažinusių su Lietuvos gyvenimu, nuomonė, paskelbta pastarųjų mėnesių lietuviškoje spaudoje, yra tokia. „Lietuvos Laisvės Lygos narys Valdas Anelauskas Niujorke rusų laikraštyje „Novoje Russkoje slovo“ (ji leidžia ir redaguoja iš buvusios TSRS emigravę žydai - V.S.) paskelbė ilgą straipsnį. (…) Rašinyje jo autorius, griežtai pasisakydamas prieš opozicinį Lietuvos ateities forumą, berglauja (mėsinėja) ir visą Lietuvos politinį gyvenimą. Išeidamas iš Lietuvos Laisvės lygos kraštutinės politinės pozicijos, kone visas dabartinės Lietuvos partijas ir sąjūdžius sumeta kartu su komunistais į tą patį Lietuvos priešų maišą. Kodėl gi Valdas Anelauskas savo politines pažiūras skelbia ne Lietuvos ar lietuvių išeivijos periodinėje spaudoje, bet rusų laikraštyje? Šio laikraščio skaitytojų daugumą dabar sudaro žinomi Sovietų Sąjungos emigrantai, geresnės ganiavos ieškoję ir suradę Jungtinėse Amerikos Valstijose (kaip ir pats straipsnio autorius) ir saujelė senųjų Rusijos emigrantų bei jų palikuonių, dar tebesapnuojančių barzdotą carą. Veltui lygietis bando jų akyse didžiuotis savąja narsa ir politine išmone. Jiems juk nerūpi Lietuva. Jų nedomina, juo labiau nestulbina ir lygiečio politinė išmintis. Valdo Anelausko keistą užmoji teisingai nusako mūsų liaudies išmintis: blogas paukštis, kuris teršia savo lizdą. Dr. Bronius Nemickas, „Darbininkas“, 1991.VIII.13, Nr. 35.


JAV prezidentas Dž. Kenedis vakar antrojoje dienos pusėje sušaukė spaudos konferenciją. Jos pradžioje prezidentas pareiškė, kad padėtis Taivanio sąsiaurio rajone kelia JAV vyriausybei „rimtą susirūpinimą”. Pasak jo, šiai padėčiai būdinga tai, kad šiame rajone kilnojama KLR kariuomenė, kurios tikslas „neaiškus”. Kenedis pareiškė, kad JAV politika šiame rajone lieka nepakitusi ir kad „Jungtinės Valstijos imsis būtinų veiksmų Formozos ir Peskadorų salų gynybai užtikrinti”. Ryšium su tuo prezidentui buvo pateikta eilė klausimų dėl spaudoje pasirodžiusių žinių apie čankaišistų ketinimą įsibrauti į KLR teritoriją. Vienas korespondentas, tarp kita ko, tiesiog pateikė klausimą dėl „Jungtinių Valstijų pozicijos ryšium su Kinijos nacionalistinių pajėgų grįžimu į žemyno teritoriją”, priminęs „pranešimus iš Taivanio, kad, galimas dalykas, artėja laikas tokiam žingsniui” Prezidentas nedavė jokio įvertinimo šiems pranešimams. Atsakydamas į prašymą papasakoti, kokios yra galimybės, kad Amerikos kariuomenė būtų palaipsniui išvedama iš Europos, Kenedis pareiškė, kad šiuo metu tai tikrai neįvykdoma, bent tol, „kol mes aiškiai neįsivaizduosime, kokia bus tolesnė padėtis Berlyne”. Kaip tik priešingai, pabrėžė Kenedis, JAV per pastaruosius 12 mėnesių sustiprino savo kariuomenę Berlyne ir pareiškė viltį, kad kiti NATO nariai taip pat sustiprins savo kariuomenę. Vienas korespondentas paprašė prezidentą pakomentuoti JAV valstybės sekretoriaus D. Rasko kelionės į Europą rezultatus ir, konkrečiai, pasakyti, ar Jungtinių Valstijų vyriausybė sutinka su Prancūzijos ketinimu suformuoti savas branduolines pajėgas ir ar Amerikos Vyriausybė sieks koordinuoti ir įtraukti šias branduolines pajėgas į NATO sistemą. Kenedis pasakė, kad Jungtinės Valstijos visada pripažindavo Prancūzijos pasiryžimą taip pasielgti, tačiau yra tos nuomonės, kad tai žalinga bendriems NATO interesams, nes tai skatina ir kitas šalis taip pat pasielgti. Kenedžio nuomone, NATO ir priemonės, kurių, imasi Jungtinės Valstijos NATO rėmuose užtikrina „reikiamą saugumą”. Vykstant spaudos konferencijai, Kenedis faktiškai pareiškė, kad jis neketina sustabdyti Amerikos branduolinių bandymų, čia remdamasis tuo, kad jie tarnaują JAV interesams” ir tariamai nesudarą pavojaus žmonių gyvybei ir sveikatai. Jis taip pat pranešė, kad būsimosios kelionės į Meksiką metu jis ketina apsvarstyti ne tik dviejų šalių santykius, bet ir taika JAV ir Meksika galėtų „kartu padaryti demokratinei struktūrai sustiprinti visoje Lotynų Amerikoje”.


JTO pradeda teikti skubią paramą Kalnų Karabacho pabėgėliams, esantiems Armėnijoje ir Azerbaidžane. JTO pabėgėlių reikalų valdybos vyriausiasis komisaras pareiškė, kad humanitarinės operacijos prasidės Jerevane ir Baku. Manoma, kad abiejose respublikose yra šimtai tūkstančių pabėgėlių.


Tarybų Lietuvos respublikinio mokslininkų susirinkimo REZOLIUCIJA

Mes, Tarybų Lietuvos mokslinio tyrimo įstaigų ir aukštųjų mokyklų atstovai, išklausę Lietuvos TSR Mokslų akademijos viceprezidento J. Žiugždos pranešimą apie būtinumą uždrausti taikyti atominę energiją kariniams tikslams, o taip pat eilės akademikų, profesorių, mokslo ir meno darbuotojų pareiškimus šiuo klausimu, vieningai ir karštai palaikome visos Tarybų Sąjungos mokslininkų griežtą reikalavimą nedelsiant nutraukti branduolinio ginklo bandymus ir uždrausti taikyti atominę energiją kariniams tikslams. Šis didysis mokslo atradimas turi būti panaudotas tik taikaus gyvenimo kūrybai. Pastaraisiais metais ypač suintensyvėję ginklavimosi varžybos, dažni atominio ginklo bandymai sudaro didelį pavojų žmonijai ir kelia rimtą susirūpinimą ir nerimą dėl atominio karo grėsmės. Todėl visų šalių mokslininkų, nepriklausomai nuo jų politinių pažiūrų, pilietinė pareiga yra įspėti pasaulio visuomenę apie milžinišką pavojų, kuris gali žmoniją ištikti atominio karo atveju. Mūsų pareiga kartu su visais tarybiniais ir užsienio pažangiaisiais mokslininkais taip pat dėti visas jėgas tam, kad pasaulio visuomenė laiku būtų įspėta apie gresiantį pavojų, ir visų geros valios žmonių bendromis pastangomis būtų uždraustas šis masinio žmonių naikinimo ginklas, nutraukti jo bandymai. Paremdami Maskvos, Leningrado, Baltarusijos, Estijos ir kitų Tarybų Sąjungos miestų bei sąjunginių respublikų mokslininkų iškeltus teisėtus, humaniškus reikalavimus uždrausti taikyti atominę energiją kariniams tikslams, mes griežtai protestuojame ir raginame visų šalių mokslininkus pakelti savo balsą prieš neribotas ginklavimosi varžybas, prieš naikinančio atominio karo rengimą. Būdami įsitikinę, kad tarptautinės problemos gali būti išspręstos ir sureguliuotos taikiu pasitarimų keliu, mes reikalaujame iš Suvienytųjų Nacijų Organizacijos, sutinkamai su jos statutu, imtis reikiamų žygių ginklavimosi varžyboms nutraukti ir taikai bei saugumui visame pasaulyje užtikrinti. Mes karštai pritariame tarybinių mokslininkų iškeltam šių metų rugpiūčio mėn. 13 d. pasiūlymui dėl tarptautinės mokslininkų konferencijos atominio ginklo uždraudimo klausimu sušaukimo. Šių dienų mokslo didieji laimėjimai turi tarnauti ne karui, naikinimui ir griovimui, bet taikiajai statybai, žmonių gerovei ir laimei. Mūsų, kaip ir visų Tarybų Sąjungos mokslo ir meno veikėjų, pagrindinė pareiga yra tarnauti liaudžiai, nuolat gerinti darbo žmonių gyvenimo sąlygas ir stiprinti taiką. Mokslo atradimai turi būti panaudojami materialinei darbo žmonių buičiai bei kultūrai kelti ir jų sveikatai saugoti, Mes karštai remiame mūsų Komunistų partijos ir Tarybinės vyriausybės vykdomą taikingą politiką, ryžtingą tarybinių delegacijų kovą tarptautinėje arenoje dėl branduolinio ginklo bandymų nutraukimo, dėl šio masinio žudymo ginklo visiško uždraudimo ir jo atsargų sunaikinimo. Šiai mūsų vyriausybės politikai pritaria visa tarybinė liaudis, visos liaudies demokratinės šalys, viso pasaulio pažangioji žmonija. Mes neabejojame, kad bendromis viso pasaulio geros valios žmonių pastangomis bus sutramdyti imperialistiniai karo kurstytojai ir užkirstas kelias karui, o didieji mokslo laimėjimai — atominė energija ir reaktyvinė technika — bus nukreipti talkiajai statybai ir žmonijos gerovei kelti. Mes tvirtai tikime, kad bus pašalinta karo grėsmė, nerimas ir netikrumas, kad visame pasaulyje nugalės ir įsiviešpataus taika. Tegyvuoja tarybinis mokslas, tarnaująs taikai ir žmonių gerovei! Tegyvuoja Tarybų Sąjunga — neįveikiama taikos tvirtovė! Tegyvuoja Tarybų Sąjungos Komunistų partija — mūsų pergalių, mūsų taikaus gyvenimo statybos organizatorius ir įkvėpėjas! Už taiką visame pasaulyje!


Vasario 25 d. Mokytojų seminarijos salėje Liet. Tautininkų S-gos Panevėžio skyriaus kviestas gimnazijos direktorius kun. Lindė Dobilas skaitė paskaitą tema „gruodžio 17 d. ir kas toliau?“ Kad ir vėlai buvo paskelbta ir daug kas nesužinojo, kad bus paskaita, tačiau prisirinko nemaža klausytojų, tarp kurių galėjai matyti visokio politinio nusistatymo žmonių. Panevėžiečiai domėjosi, ką pasakys filosofas literatas, kad ir nepolitikas, apie dabartinį politinį momentą. Prelegentas rimtai išdėstė priežastis, dėl kurių turėjo atsitikti ir atsitiko gruodžio 17 d. Tarp tų priežasčių jis nurodė per didelį lietuvių romantizmą ir atkaklų fanatizmą. Lietuviai nepratę skaityti gyvenimo knygų: jie romantikai svajotojai. Romantizmas gražus daiktas. Tačiau kas gražu poezijoje, gyvenime turi žūti. Gruodžio 17 d. sudarė smūgį mūsų politiniam romantizmui. Lietuviai didesni fanatikai, negu bet kuri kita vakarų Europos tauta. Mes nemokame suprasti kitų nuomonės, nesugebame pažvelgti į tą patį dalyką iš visų pusių. Nuo tokio siauro partiško fanatizmo kenčia bendrai mūsų tautos reikalai. Panevėžio Tautininkų Skyriaus Valdyba yra nusistačiusi ir toliau tokias paskaitas daryti ir kviesti kitokio nusistatymo prelegentus, bet tik jie skaitys rimtas paskaitas be partinio fanatizmo.


Kai šį pavasarį Rusija pakilo į ekonominį ir propagandinį žygi prieš Latviją, analitikams, įskaitant ir Rusijos analitikus, buvo aišku, jog tai - dar vienas veiksmas iš Rusijoje kuriamos ir režisuojamos dramos ”Marš atgal, į imperijos glėbį!” Aišku buvo ir tai, jog kitam veiksmui scenos uždanga turi pakilti arba Lietuvoje, arba Estijoje. Ilgai laukti neteko. Politinis skandalas, gegužės pabaigoje įsiplieskęs Lietuvoje ir pirmiausia nuo valdžios scenos nušlavęs ministrą V. Žiemelį, matyt, turi kur kas toliau siekiančių tikslų. Pavyzdžiui, nušalinti nuo oficialiosios politikos V. Landsbergį ir (arba) sukelti šalyje politinį chaosą, kuris pagreitintų A. Paulausko ir jo rėmėjų žengimą valdžion. Žinoma, pernelyg primityvu būtų dabartiniame skandale matyti vien tiktai kažkokių užsienio nedorėlių užmačias. Lietuvoje ne pirmi metai vyksta padorumo normų nepaisanti trintis tarp įvairių ekonominių klanų ir jiems atstovaujančių (ar juos aptarnaujančių) politinių ir žiniasklaidos grupuočių. Toje savanaudiškų interesų sangrūdoje nebelieka vietos nei valstybės interesams, nei visuomenės socialiniams irkultūriniams poreikiams. Ir darosi nebesvarbu, į kurią politinio spektro pusę stoja viena ar kita besiriejanti grupuotė: jų visų cinizmas, valstybės ir visuomenės interesų nepaisymas žmogui iš gatvės gali atrodyti vienodai atstumiantis. Esant tokiai padėčiai, būtų net keista, jei nepriklausomai valstybei priešiškos jėgos nepasinaudotų vietinio kapitalo ir valdžios klanų grumtynėmis ir nepasistengtų jų veiksmų nukreipti sau naudinga kryptimi. O naudinga joms, kaip jau minėta, politine destabilizacija (pvz., tokia, kokią pavyko sukelti Latvijoje) bei V. Landsbergio išstūmimas iš užsienio politikos srities. Kai kas Lietuvoje gali paprieštarauti: o kodėl taip sureikšminamas būtent šis politikas? Argi Lietuvoje nėra ir kitų žymių, aukštas vietas užimančių asmenų, kurie daro didelę įtaką valstybės gyvenimui ir visuomenei? Yra, yra ir įtaigiai pakalbančių, ir įspūdingai atrodančių… Dar daugiau - visi kiti iškilesni politikai kur kas delikačiau apsieina su žiniasklaida, neužgauna žurnalistų ambicijų kandžiomis pastabėlėmis. Tik nėra tarp jų asmenybės, kuri turėtų tokį pripažinimą, tokią įtaką tarptautinei visuomenei, kaip V. Landsbergis, ir nevengtų savo autoriteto statyti ant kortos. Papildomas, bet labai reikšmingas argumentas, pabrėžiantis būtent šio politiko minčių ir darbų svarbą išlaikant Lietuvą nepriklausomą nuo Rusijos norų ir užmačių, yra tai, jog tam tikros jėgos pačioje Rusijoje labiausiai iš visų Baltijos šalių politikų nemėgsta būtent V. Landsbergio ir deda daugiausia pastangų, kad jį sukompromituotų. Tiesa, panašiu dėmesiu kartais apdovanojamas ir R. Ozolas, tačiau dėl siauros šio politiko “specializacijos” – Karaliaučiaus problemos – jį kompromituoti neatrodo taip svarbu. Nenuostabu, kad išpūstu sekimo skandalu garsiausiai piktinasi būtent Č. Juršėnas: kas jau kas, o jis geriausiai žino, kokiems tikslams ir kaip galima panaudoti panašią tarnybą, jei atsirastų reikalas arba noras. Štai šitą “jei” ir vertėtų aiškintis, užuot skubinus pasmerkti. Jei V. Landsbergis iš tikrųjų būtų norėjęs ar galėjęs pasinaudoti tokiu “sekimo ir kompromitacijos” aparatu, kaip dabar vaizduojama tarnyba, kažin ar Prezidento rinkimų kampanija būtų vykusi taip, kaip ji vyko… Beje, ir kalbos apie neva totalinį sekimą, į kurį įejo ir telefono pokalbių slaptas klausymasis, prasidėjo kur kas anksčiau nei V.Landsbergis“grįžo”įvaldžią. Kam yra tekę kalbėtis privačiais telefonais su įžymesniais politikais A. Brazausko-Č. Juršėno valdymo laikais, tas prisimena, jog ir tada buvo kalbamasi atsargiai, vengiant “sekimo”. Negi ir eldėdėpiniai ministrai klausė V. Landsbergio “nurodymų” sekti visus ir pirmiausia - jį patį? Kodėl slaptieji provokacijų organizatoriai būtent dabar užaštrino puolimą prieš V. Landsbergį, atsakyti nesunku. Reikėtų tik atidžiau paanalizuoti pastarųjų 2-3 mėnesių Seimo Pirmininko pasisakymus ir pasiūlymus, palyginti juos su kitų valstybinių institucijų pozicija. Tai jau “namų darbas” Lietuvos žurnalistams ir mąstančiajai visuomenei. O žiūrint Rusijos akimis, tiek greitesnė ir labiau apibrėžta, nei Prezidento ir Vyriausybės, Seimo pozicija Rusijos ir Latvijos konflikto atžvilgiu, tiek ir pastarieji Seimo Pirmininko pasiūlymai dėl SSRS vykdytų masinių trėmimų įvertinimo negalėjo nesukelti stribų palikuonių įsiūčio. Žinoma, naivu būtų teigti, jog Seimo Pirmininkas visada ir viską darė tik “gerai” ar “labai gerai”. Lietuvą užplūdusiame teisiniame ir moraliniame chaose tikriausiai esama ir jo atsakomybės dalies. Tačiau negalima nematyti, kad kažkam labai reikia, jog tarptautiniuose forumuose nebeskambėtų įtaigus ir reiklus V. Landsbergio įgarsinamas Lietuvos balsas, kad kažkam labai patiktų “menkos valstybėlės” vietą suvokianti pseudodiplomatiška Lietuvos atstovų laikysena.


(Dėl tariamų žydų pogromų Lietuvoje) Buvo laikai, kada mes pasibaisėdami skaitydavome apie įvairius krikščionių persekiojimus kai kuriuose Azijos kraštuose. Mes piktindavomės, radę laikraščiuose aprašytas turkų surengtas krikščionių skerdynes. Blogą įspūdį mums sudarydavo spaudos paduotos žinios, kad vienoje ar kitoje plačios Rusijos vietoje sukurstyta minia sumušdavo žydus. Dar blogesnis susidaro įspūdis, kada tenka paskaityti apie žydų pogromus Lenkijoj. Bet mes niekada netikėjome, kad kada nors užsienių spaudoj galėtų būti žinių apie žydų pogromus Lietuvoje, nes mūsų kašte ne tik kad nėra atsitiko nė vieno žydų pogromo, - pas mus ir antisemitizmo visai nėra. Paskutiniuoju laiku užsieniuose uoliai skleidžiamos baisiausios žinios apie žydų persekiojimą Lietuvoje mums tegali būti vienas įrodymas, kaip kartais visai nebūti dalykai yra išpučiami, kaip tušti prasmanymai melo pagalba gali sudaryti apie bet kurį kraštą šlykščiausią vaizdą. Štai kokiais „perlais“ apie Lietuvą paskutiniuoju laiku maitinama užsienių spauda. Didžiausias Londono žydų laikraštis „Die Cajt“ 13-tą rugsėjo apie žydų persekiojimus Lietuvoje taip rašė: „Dabar iš Rygos pranešama, kad ir Šiauliuose buvo žydų pogromas. Išeinant žydams iš sinagogos, juos užpuolė minia ir brutališkai sumušė. Apie 28 asmens yra sužeisti, o 12 sunkiai sužeistų nuvežta ligoninėn. Po sumušimo chuliganai, daužydami langus, leidosi į žydų namus. Žydų gyventojai gyvena didžiausioje panikoje“. Tas pats laikraštis toliau rašo: „Per Berlyna pranešamos smulkmenos apie pogromą Ukmergėje. Pogromą suorganizavo Lietuvos fašistų organizacija „Geležinis Vilkas“. Per ištisą naktį mušė ir plėšė žydus. Pogromui vadovavo pulkininkas Grigaliūnas Glovackis. Nakties tamsumoje žydai buvo velkami iš savo namų ir mušami, neatsižvelgiant nei amžiaus, nei lyties. Sužeistųjų skaičius siekia 60 asmenų. Chuliganai pamaldų metu įsiveržė į sinagogą, išvijo besimeldžiančius žydus ir žibalu apipylę uždegė „torą“. Toliau pranešama, kad policija nė vieno pogromo dalyvio nesulaikiusi, nors jie visi yra žinomi“. Lenkiškuose laikraščiuose rašoma, kad Vilkaviškyj chuliganai išpešę rabino barzdą, išniekinę jo vienturtę dukterį ir atėmę iš jo 50.000 litų. Varšuvos radio vakar pranešė „žinią“, kad Linkinėnuose, Utenos apskrityj, palei demarkliniją užvakar buvo nužudyta 16 žydų gyventojų ir visa jų daugybė sužeista. Žiniomis apie žydų „pogromus“ Lietuvoje paskutinėmis dienomis marguluoja ne tik lenkiška ir žydiška užsienių spauda. Jų pasitaiko ir kitų tautų laikraščiuose. Pavyzdžiui, „Rygos Socialdeniokrats“ pasibaisėdamas aprašinėja „pogroma“ Vilkaviškyj. Ką dėl tokios per užsienio spaudą šlykščios kampanijos prieš Lietuvą galima pasakyti? Galima tik konstatuoti faktą, kad nei Ukmergėj, nei Šiauliuose, nei kituose Lietuvos miestuose ir miesteliuose jokio žydų pogromo nėra buvę. Tiesa, Vilkaviškyj ne per seniai trys pasigėrę chuliganai apdaužė kelioliką ramių piliečių, bet nuo jų kliuvo ne vieniems žydams, – nuo ju teko ir krikščionims. Tie trys chuliganai, deja, buvę valstybės ar savivaldybės tarnautojai, tuojau buvo suimti, išmesti iš tarnybos ir pasodinti kalėjiman, kur jų laukia pelnyta bausmė. Tai nebuvo pogromas, tai buvo tik vietinio chuliganizmo pasireiškimas. Nenukentėjo nei Vilkaviškio rabino barzda, nei jo vienturtė duktė, kuri jau dveji metai kaip ilsisi amžinatvėje, nenukentėjo nei jo pinigai. Dėl Linkmenų tenka pasakyti, kad rugsėjo 17 d. žydai turi savo gedulio dieną (Com - gedalija), kurią jie lanko savo kapus. Linkmenuose palei demarkliniją Lietuvos pusėj yra žydų kapai, į kuriuos minėtą dieną ateina daug žydų ir iš anapus demarklinijos. Bet paskutiniuoju laiku pasirodė, kad iš anapus atvyksta daug žydų iš visos Lenkijos, kurie kapų aplankymo reikalu prisidengę, nori susieiti su mūsų pusei gyvenančiais žydais toli gražu ne dėl tikybinių reikalų. Atsižvelgdama į tai mūsų administracija šiemet anos pusės žydų per demarkliniją neleido. Bet dėl tos priežasties neįvyko nė mažiausio incidento. Susirinkę žydai ramiausiai patys išsiskirstė. Žodžiu, nėra mažiausio pagrindo rašyti apie kažin kokius žydų persekiojimus Lietuvoje. Bet visgi rašoma. Tiesa, žinios paduodamos ne iš Kauno, bet iš Berlyno arba Rygos ir Varšuvos. Kaip galima rašyti apie žydų persekiojimus ir net pogromus Lietuvoje, jei net paprasto antisemitizmo čia sunku rasti? Mūsų liaudis, mūsų kaimiečiai per ištisus šimtmečius su žydais prekiauja, vieni prie kitų taip yra pripratę, kad vieni kitiems jokios neapykantos nerodo, nors kartais kai kur gali dėl pačios prekybos ir nesusipratimų kilti. Tikrieji Lietuvos inteligentai, kilę iš tų pačių kaimiečių, taip pat niekad neskelbė antisemitizmo idėjų. Priešingai, jie skelbė ir skelbia tikrą toleranciją, žydų neatstumia. Dar besiruošiant nepriklausomą Lietuvą atstatyti jau buvo pareikšta, kad lietuviai nemano tautinių mažumų skriausti. P. Antanas Smetona, būdamas Lietuvos Tarybos pirmininku, 1917 m. lapkričio mėn. 13 d. vokiečiu politikų susirinkime Berlyne kalbėdamas apie nepriklausomos Lietuvos atstatymą aiškiai yra pasakęs: ,,Lietuviai, kurie patys yra iškentėję daug persekiojimų ir priespaudos, nenori spausti tautinių mažumų, kurių naujojoj Lietuvoj bus, bet jie laiduoja jomis lygias teises; tai ypač svarbu yra žydams“. Su čia pacituotu mūsų Tautos Vado nusistatymu sutinka visi tikrieji Lietuvos inteligentai, išmintingieji politikai, ypač tautininkai. Lankydamas įvairias mūsų Respublikos vietas, p. Prezidentas niekur neišskyrė nei žydų, nei kitų Lietuvos kitataučių. Visur jis buvo iškilmingai sutiktas ir priimtas. Ir dabar mūsų valstybėje viešpatauja pilna tvarka yra piliečių apsaugos organai, kurie niekuomet neleis, kad vieni piliečiai būtų kurstomi prieš kitus, kad iš to kiltų nesusipratimai ir netvarka. Reikia neužmiršti, kad ir žydai yra žmonės su visomis žmogiškomis silpnybėmis. Jie patys kai kur į paprastas peštynes įsimaišo, ar net jas kartais išprovokuoja. Jei tokiose peštynėse kartais tenka nukentėti ir žydų tautybės piliečiams, tai tuo niekas negali stebėtis. Šiaipjau Lietuvoje visiems piliečiams yra laiduotos lygios teisės, kurias valstybė saugoja. Todėl visos užsieniuose skleidžiamos pramanytos žinios apie Lietuvą ir jos dabartinę tvarką yra tik sąmoningų mūsų tautos ir valstybės priešų darbas. Tik jiems vieniems yra naudinga Lietuvą be jokios kaltės pasaulio akyse pažeminti.


Naujas žingsnis kolūkių ir kolūkiečių gerovės kėlime

MŪSŲ respublikos žemdirbiai su džiaugsmu sutiko neseniai paskelbtus TSKP Centro Komiteto ir TSR Sąjungos Ministrų Tarybos nutarimus „Dėl Žemės ūkio artelės įstatų ir tolesnio kolūkiečių iniciatyvos vystymo organizuojant kolūkinę gamybą ir tvarkant artelės reikalus“ ir „Dėl mėnesinio kolūkiečių avansavimo ir darbo papildomo apmokėjimo kolūkiuose“. Šiuose didelės reikšmės dokumentuose dar kartą išreiškiamas Komunistų partijos ir Tarybinės vyriausybės nuolatinis rūpinimasis tolesniu žemės ūkio vystymu, kolūkiečių materialinės gerovės kėlimu. Jie atveria plačias perspektyvas visokeriopai didinti visų žemės ūkio šakų produktyvumą, toliau sustiprinti žemės ūkio arteles organizaciniai-ūkiniai. Kolūkiečių asmeninės iniciatyvos skatinimas, materialinio suinteresuotumo principo taikymas atpalaiduos naujas kolūkiečių kūrybines jėgas, įneš į žemės ūkio artelių gyvenimą daug gyvumo, sveikų ir gerų naujovių. Didelis vaidmuo aiškinant kolūkiečiams šiuos nepaprastai svarbios reikšmės dokumentus tenka komjaunimo organizacijoms. Šiomis dienomis kaimo komjaunuoliai turi būti mūsų brangiosios Komunistų partijos politikos žemės ūkyje karštais propaguotojais ir vykdytojais. Sąžiningą ir darbštų kolūkietį jau seniai jaudina tai, kad tinginiai, kurie beveik nieko nedirba kolūkyje, turi nemažus sodybinius sklypus, naudojasi kolūkio ganyklomis ir kitomis kolūkiečiams numatytomis lengvatomis. Tai, aišku, trukdė stiprinti kolūkius organizaciniai ir ūkiniai. Dabar patys kolūkiečiai nuspręs, kokio dydžio duoti pasodybinius sklypus. Tai darydami, be abejo, jie atsižvelgs, kaip dirba tas ar kitas kolūkietis. Mūsų respublikos kolūkiuose dar yra nemaža tokių kolūkiečių, kurie beveik neturi jokių ryšių su kolūkiu, išskyrus tik tai, kad naudojasi kolūkio teikiamomis gerovėmis. Reikia pripažinti, kad jų tarpe yra nemažai jaunuolių ir net komjaunuolių. Jie nesupranta, kad pilnutinai kolūkiečių materialines reikmes galima patenkinti tik visokeriopai stiprinant visuomeninį ūkį, o pasodybinis sklypas turi būti tik pagalbinio charakterio. Juk pagalbinis ūkis reikalingas tik tol, kol visuomeninis ūkis dar nepakankamai sustiprėjęs. Kaimo komjaunuolių uždavinys – vesti platų auklėjimo darbą, kad mūsų kolūkiuose neliktų nė vieno kolūkiečio, nedirbančio naudingo darbo savo žemės ūkio artelėje, kad kolūkiečiai teisingai suprastų materialinio suinteresuotumo principus. Iki šiol kolūkiečiai žemės ūkio artelės reikalus tvarkė, vadovaudamiesi Pavyzdiniais įstatais, kurie buvo priimti Antrajame visasąjunginiame kolūkiečių suvažiavime. Nuo to laiko praėjo daugiau kaip dvidešimt metų. Todėl natūralu, kad, kaime per tą laiką įvykus dideliems pakitimams ir atsižvelgiant į turtingą kolūkinio gyvenimo darbo patirtį, Komunistų partija ir Tarybinė vyriausybė rado reikalą įvesti naują žemės ūkio planavimo sistemą, skatinančią kolūkių ir kolūkiečių iniciatyvą. Nauji partijos ir vyriausybės dokumentai kolūkinio gyvenimo klausimais suteikia kolūkiams galimybę patiems spręsti visus klausimus, susijusius su tolesniu artelių organizaciniu ir ūkiniu sustiprėjimu. Dabar patys kolūkiečiai visuotiniuose susirinkimuose nutars, koks turi būti kolūkiečių darbadienių minimumas, koks sodybinių sklypų dydis, kiek galima laikyti gyvulių savo reikalams ir kt. Organizuodami tolesnę kolūkio veiklą, numatydami jo vystymosi perspektyvas, kolūkiečiai rimtai atsižvelgs į nueito kelio patyrimą, konkrečias gyvenimo ir gamybos sąlygas, nuolat vadovausis partijos ir vyriausybės nurodymais, kad svarbiausias kolūkiečių materialinės ir kultūrinės gerovės šaltinis – smarkiai išvystytas ir turtingas visuomeninis ūkis. Pirmaujančių kolūkių patyrimas rodo, kad žymiai pažangesnė ir labiau skatinanti kolūkiečius gerai dirbti yra mėnesinio apmokėjimo už darbadienius sistema. TSKP Centro Komiteto ir TSRS Ministrų Tarybos nutarimas „Dėl mėnesinio kolūkiečių avansavimo ir darbo papildomo apmokėjimo kolūkiuose“ rekomenduoja taikyti šią save pilnai pateisinusią apmokėjimo sistemą. Šis nutarimas taip pat rekomenduoja kolūkiams patiems spręsti klausimus, susijusius su papildomo apmokėjimo už įvairius darbus tvarka. Kaip matome, kolūkiečiai, kolūkiai gauna naujas teises. Visa tai reikalauja vis didesnio kolūkiečių aktyvumo ir sąmoningumo. Visose kolūkinio gyvenimo srityse aktyviausiai dalyvauti turi mūsų šaunusis jaunimas ir visų pirma - komjaunuoliai, kurie visuomet buvo, yra ir bus patikimiausias partijos pagalbininkas. Naujuose partijos ir vyriausybės dokumentuose kolūkiečiai mato tolesnio kolūkių suklestėjimo ir asmeninių poreikių patenkinimo laidą. Šie nutarimai padės žemės ūkio darbuotojams įgyvendinti TSKP XX suvažiavime iškeltus uždavinius - per artimiausius metus pasiekti žemės ūkio produktų gausumą. Nėra abejonės, kad mūsų respublikos komjaunuoliai atiduos visas savo jėgas, kad šie didingi planai virstų tikrove.


BALTARUSIJOJE ĮSIGALIOJO NAUJOS MUITŲ TAISYKLĖS

Nuo gruodžio 1 dienos Baltarusijoje įsigaliojo naujos laikinosios daiktų, valiutos ir vertybių įvežimo į Baltarusiją ir išvežimo iš jos teritorijos taisyklės, pagal kurias respublikos piliečiams ir svečiams suteikiamos platesnės galimybės. Pavyzdžiui, piliečiams, negyvenantiems nuolat rublio zonoje, muitinė leis išvežti įvairių prekių, jeigu jų bendra vertė neviršys 5 tūkstančių rublių, o ne 300, kaip buvo anksčiau, pranešė Baltarusijos muitinių komiteto budėtojas V.Romanenka.


Šeštadienį seimo posėdy buvo tęsiami debatai dėl „Lato“ ir „Union“ bankroto. Debatų pasėkoj parlamentarinės tardymo komisijos pranešimas buvo priimtas vienu balsu. Juo „Lato“ ir „Union“ banko valdybos revizijos komisijos traukiamos tieson. Be to, visi įmaišyti į „Lato“ ir „Union“ banko bylą negali būti priimami ateity į valstybės tarnybą. Socijaldemokratai iš savo pusės buvo įnešę nepasitikėjimo formulę vyriausybei, motyvuodami tai tuo, kad atsakomybę už bankrotus tenka visai koalicijai, nes ji Latvijos banko taryboj, kuri nuo bankroto žymiai nenukentėjo, turėjo daugumą. Socijaldemokrato formulė, tačiau, buvo atmesta 48 balsais prieš 38. Tenka pažymėti, kad „Lato“ ir „Union“ bankų byloj, kuri dabar perduodama prokuratūrai, kaipo kaltinamieji figūruoja du seimo atstovai, ūkininkų sąjungos frakcijos nariai A. Kalninš ir A. Briedis. Šeštadienio seimo posėdy taip pat buvo priimtas skubos keliu įstatymas, kuriuo minimaliniai muitų tarifai Lietuvos prekėms bus taikomi dar 6 mėnesius. Tuo seimo sesija pasibaigė. Tačiau birželio 17 d. šaukiama nepaprasta sesija, kurioj, nacijonalistams reikalaujant, turės būti apsvarstytas trečiu skaitymu ligonių kasų įstatymas. Latviai susirūpinę naujuoju savo karo ataši benkijai Ryga, VI. 10 (Elta. Mūsų kor.). Nauju Latvijos karo attaché Lenkijai paskirtas informacijų skyriaus viršininkas pulk. l. Vinteris. „Socialdemokrats“, komentuodamas šį paskyrimą, pažymi, kad Latvijos išvadavimo karo metu Vinteris išėjo iš latvių kariuomenės ir dalyvavo rusų monarchisto kunigaikščio Liveno dalyse. Vinteris taip pat žinomas, kaipo didelis šalininkas militarinio bendradarbiavimo su Lenkija. Jei toks karininkas paskirtas Latvijos karo atstovu Varšuvoj, tai kyląs įtarimas, ar Vinteris ir Lenkijoj nenorės varyti savo separatišką, politiką su lenkų militaristų sferomis tokia pat dvasia, kaip neseniai prasitaręs savo skandalingan interview gen. Radzinš. „Socialdemo krats“ mano, kad šiaip ar taip politiniu atžvilgiu Vinteris Varšuvos vietai nėra patenkinamas asmuo. Latvių laikraščio numeris — Vytauto Didžiojo garbei Ryga. VI. 10. Elta. (Mūsų kor.). Paskutinis Latvijos šaulių organo „Aizsargs“ numeris paskirtas Vytauto Didžiojo jubiliejui. Laikrašty yra įdėtas „Eltos“ atstovo Rygoj V. Kemešio straipsnis apie Vytautą Didįjį, iliustruotas atitinkamais atvaizdais. Be to, įdėtas neseniai besilankiusio Lietuvoj latvių žurnalisto A. Krukos Lietuvos vaizdų rinkinys ir jo pat straipsnis apie „Lietuvių žemę“ su Respublikos Prezidento p. A. Smetonos atvaizdu. Straipsnis baigiamas šitokiu posmu: „Artimi mums lietuviai, kaipo kaimynai ir nuoširdūs žmonės. Didingi savo idealizmu kuris davė tautai didvyrių, žymėtų pasaulio istorijoj jau žiloj senovėj“.


Štai kokios medžiagos rasta pas suimtuosius komunistus

Paskutiniu laiku mūsų policija, likvidavusi komunizmo lizdus Lietuvoje, sudavė kelius smarkius smūgius, nuo kurių Lietuvos komunistai negreit atsigaus. Prieš Velykas rastas jų konspiratyvus butas, suimti svarbiausieji partijos vadai, buvo suardytas visas darbas. Praėjo tiek laiko, kol pavyko šiek tiek persiorganizuoti, kol suimtųjų vadų vieton atbruko kitus. Ir štai, naujas smūgis, nauji suėmimai ir likvidacija. Suimti nauji vadai, likviduota nauja organizacija. Bet dabartinė birželio mėn. likvidacija pasižymi viena ypatinga aplinkybe, kuri išskiria ją iš visų ligšiol padarytų likvidacijų. Būtent šioj paskutinėj likvidacijoj mūsų kriminalinei policijai pavyko ne tik patį vietos komunistų lizdą suardyti, bet ir išaiškinti, iš kur mūsų komunistams „rytų saulutė“ šviečia, kur iš tiesų yra jų darbo vadovybė ir iš kur jų „pasiryžimas“. Birželio 20 d. kriminalinės policijos atrasta medžiaga rodo, kur yra mūsų komunistų tikrieji vadovai. Iš rastos medžiagos, iš įsakymų ir instrukcijų, gautų iš „aukštybių“, matyt, kad mūsų komunistų kiekvienu žingsniu tėviškai rūpinamasi. Nurodymai duodami ne tik bendri, platesniu mastu, bet kuo smulkiausieji, kreipiama dėmesio į kiekvienos kuopelės darbą, į kiekvieną posėdį, daroma pastaba dėl menkiausios klaidelės, žodžiu, — faktinai vadovaujama visu darbu Lietuvoje. Iš daugybės instrukcijų ir įsakymų, mūsų komunistų gautų iš užsienio, paduosime čia įdomesnes vietas. Dėl rūgpiūčio 1 d. ir pasiruošimo prie jos įsakoma vesti agitaciją spaudoje ir gyvu žodžiu. Paaštrinti kovą prieš visų tikybų bažnyčias, organizuoti streikus, demonstracijas, platinti literatūrą ir t. t. Kitame laiške rašoma, kad išsiųsta pinigų ir paaiškinama, kodėl tie pinigai nebuvo išsiųsti anksčiau. Tame pačiame laiške mūsų komunistai gauna pastabą dėl netinkamos konspiracijos. Tolimesniuose laiškuose siūloma parašyti visą eilę agitacijos knygučių. Šios knygutės turi apimti įvairiausias darbininkų gyvenimo sritis ir kiekvienas darbininkų sluoksnis turės rasti sau pritaikintą brošiūrėlę. Šioms knygutėms mūsų komunistams nurodoma ne tik bendri pavadinimai, bet ir visos jų teisės, tokiu būdu, kad darbas jau lieka mūsiškiams komunistų autoriams lengvas, nes visas planas pagamintas ir paduoti smulkiausieji nurodymai. Pranešama, kad profinterno kongresas atidėtas iki rūgpiūčio 15 d., bet gali būti dar atidėtas. Toliau pažymima, kiek mokėti įvairiems komunistų veikėjams algos ir paskiriama kiekvienam darbo vieta. Nurodoma į eilę komunistų kaipo kandidatus į Lenino mokyklą ir jau duodami jiems paskyrimai baigus mokyklą. Tie paskyrimai, žinoma, į įvairias Lietuvos vietas. Tokiu būdu aišku, kad pas mus siunčiami komunistai išmokslinti, perėję tam tikrą agitacijos mokyklą; jiems suteikiamos vietos, duodamas gerai apmokamas darbas. Centro komiteto nariams griežtai draudžiama dalyvauti kuopelių susirinkimuose. Tik raikomo narys gali atskirais atsitikimais aplankyti vieną kitą kuopelę, bet tas neturi virsti taisykle. Svarbesnieji komunistų veikėjai turi turėti tiek darbo, kad neturėtų laiko lankyti kuopelių susirinkimus. Kiek vadovybė domisi smulkiausiais mūsų komunistu darbais, gali charakterizuoti, kad ir šis laiškas apie vienos kuopelės susirinkimą ir jo proto „2. VI. 30. Dėl N. kuopelėsprotokolo. 1. Negerai, kad protokolas buvo rašytas kuopelės susirinkime. 2. Protokole perdaug bendrų pasakymų ir permaža konkrečių nutarimų. 3. Perdaug klausimų svarstyta. Toliau tame pačiame laiške nurodoma į mūsų komunistų klaidą, padarytą laiške vadovybei, kuriame yra posakis „darbo žmonių klasė“. Dėl tos klaidos rašoma, kad darbo žmonių klasės nėra, yra „darbininkų klasė“. Komunstų kuopelėms įsakoma neužsiimti mopriniais (Mopr — Tarptautinė organizacija revoliucion. šelpti) darbais, tam tikslui reikia steigti speciales moprines kuopeles. Kitame laiške „mūsiškiai“ gauna papeikimą už tai, kad F. (Feigelsono?) bylos metu jie šaukė prie streiko. — „Negerai buvo šaukti prie protesto streiko F. bylos metu, nes organizacija apdaužyta, parengiamo darbo nepravedėt ir visai nepasisekė gegužės 1 d. paruošimas. Reikėjo pasitenkinti lapeliais, mitingais ir atvykimu į teismo salę. Iš anksto reikėjo numatyti, kad nepasiseks“. Kitame tą pačią dieną rašytame laiške paskirstomos sekretariato funkcijos. Vienas skiriamas orgskiriaus, kitas agitpropo, trečias laikinai profskiriaus vedėju. Kitus skyrius paskirstyti pavedama pačiam sekretariatui. Tam pačiam laiške vienas skiriamas Kauno raikomo nariu ir jam paskiriama 400 litų per mėnesį algos.


NIUJORKAS, kovo 19 d. (TASS). Kaip praneša agentūros Junaited Pres korespondentas iš Singapūro, vakar ten įvyko masinis mitingas šūkiu „Laisvę Singapūrui“. Šį mitingą, kuriame dalyvavo apie 40 tūkstančių žmonių, iš pradžių organizavo kairioji liaudies veikimo partija kartu su vyriausybiniu leiboristų frontu. Tačiau vėliau jis pavirto masine demonstracija Singapūro darbo žmonių, kurie reikalavo nedelsiant suteikti nepriklausomybę šiai Anglijos kolonijai. Masės žmonių nešė transparantus, ant kurių buvo užrašyta: „Kolonializmą reikia išsiųsti atgal į Uait-Holą“ (Anglijos vyriausybės rezidencija Londone), „Singapūras netaps nauju Kipru“, ir skelbė šūkius prieš Anglijos kolonizatorius ir jų statytinius vietos valdžios organus. Policija mėgino sulaikyti įsisiautusią minią. Įvyko policijos ir demonstrantų susirėmimas, per kurį buvo sužeista daugiau kaip 30 žmonių ir dar daugiau demonstrantų suimta. Korespondentas tai įvertina „kaip pirmąjį rimtą maištą Singapūre nuo 1955 metų kovo mėnesio, kai policija dvi dienas kovėsi su streikuojančiais autobusų kompanijų darbininkais“.


Kaip praneša agentūra DPA, VFR gynybos ministras Štrausas šiandien socialinės krikščionių sąjungos valdybos posėdyje Miunchene pareiškė, kad jis atsisako ministro posto naujoje Vakarų Vokietijos vyriausybėje. Štrausas tai pareiškė po 4 valandas trukusio SKS valdybos posėdži


Pasibaigė tarptautinė Leipcigo rudens mugė

BERLYNAS, rugsėjo 10 d. (TASS-ELTA). Vakar pasibaigė tarptautinė Leipcigo rudens mugė. Paskelbtame ryšium su tuo užsienio ir Vokietijos vidaus prekybos ministerijos komunikate sakoma, kad mugė padėjo toliau išvystyti įvairių pasaulio šalių prekybinius-ekonominius santykius. Kartu mugė ryškiai išreiškė dideles Vokietijos Demokratinės Respublikos eksporto-importo galimybes. Šioje Leipcigo rudens mugėje dalyvavo 33 valstybės. Ją aplankė 274.097 žmonės iš 77 pasaulio šalių. Mugėje dalyvavo vyriausybinės, parlamentinės ir prekybinės delegacijos iš daugelio šalių. Negalutiniais duomenimis, mugės metu VDR prekybos organai sudarė prekybinius sandėrius, kurių apimtis – 1.251 milijonas rublių. Su socialistinėmis valstybėmis VDR sudarė eksporto susitarimus 509 milijonų rublių sumai – 257 milijonais rublių daugiau, palyginti su praeitų metų rudens muge. Susitarimai dėl eksporto į kapitalistines šalis pasiekė 254 milijonų rublių sumą, t. y. 201 milijonu rublių daugiau, palyginti su praeitų metų rudens muge. Leipcigo mugė parodė, kad yra didelės galimybės išvystyti Vokietijos vidaus prekybą su sąlyga, jei Vakarų Vokietijos valdžios organai parodys gerą valią. Negalutiniais duomenimis, mugės metu buvo sudaryti sandėriai prekių tiekimams iš VDR į Vakarų Vokietiją 190 milijonų atsiskaitomųjų vienetų sumai. Tai 31 milijonu atsiskaitomųjų vienetų daugiau, palyginti su rezultatais, pasiektais Leipcigo rudens mugėje pernai.


Pasak ITAR-TASS korespondento pranešimo, Norvegijos vyriausybė išsiuntė į Lietuvą medžiagos karinėms uniformoms, batų ir baltinių 2000 žmonių.


Balsuojame už prezidentą, o gauname dar ir pilkuosius kardinolus, dažniausiai sprendžiančius, ką turi daryti prezidentas. Vienose valstybėse apie prezidento komandą žinoma viskas arba beveik viskas, kitose - beveik nieko. Pavyzdžiui, apie tai, kas ir kaip daro įtaką Baltarusijos prezidento Aleksandro Lukašenkos sprendimams. Todėl atrodo, kad įvykiai Baltarusijoje yra nesistemingi, priklausantys nuo sovchozo direktoriaus valios. Ir vis dėlto sistema yra. Todėl Baltarusijos prezidento sprendimai daro vis didesnę įtaką kai kurių šalių, pavyzdžiui, kaip teigia ”Moskovskije novosti”, Rusijos, politinei padėčiai. Istorijos pradžia Dabartinis Baltarusijos prezidentas Aleksandras Lukašenka gimė 1954 m. Baigė Mogiliovo pedagoginio instituto Istorijos fakultetą ir Baltarusijos žemės ūkio akademijos ekonomikos fakulteto neakivaizdinį skyrių. Nuo 1979 iki 1991 m. - KPSS narys. Buvo labai aktyvus visuomenininkas. Vidurinės mokyklos komjaunimo komiteto sekretorius. Karinio dalinio politinio skyriaus instruktorius. Mogiliovo miesto maisto prekybos komjaunimo komiteto sekretorius. Mogiliovo srityje dislokuotos tankų kuopos politrukas. Šklovsko rajono Lenino kolchozo partijos komiteto sekretorius. Nuo 1987 iki 1994 m. Lukašenka - Mogiliovo srities Šklovsko rajono ”Gorodec” sovchozo direktorius. 1994 m. liepos 10 d. Aleksandras Lukašenka buvo išrinktas Baltarusijos prezidentu. Nuo to laiko Baltarusijoje įvyko nemažai permainų. Didžiausios šios: - pasikeitė trys vyriausybės; - buvo panaikinti vietos administracijos vadovų rinkimai ir pakeisti visi gubernatoriai; - panaikinta demokratinė Baltarusijos Konstitucija, galiojusi vos dvejus metus (nuo 1994 iki 1996 m.); - prezidentui opozicinius parlamento deputatus omonininkai guminėmis lazdomis sumušė posėdžių salėje; - pasikeitė keturi Nacionalinio banko pirmininkai; - išvaikytas Konstitucinis Teismas ir Aukščiausioji Taryba; - prezidento įsakais pakeisti visų valstybinių visuomenės informavimo priemonių vadovai; - suorganizuoti parodomieji Nacionalinio banko pirmininko ir žemės ūkio bei maisto produktų ministro areštai; - panaikinta istorinė valstybės simbolika. Tiesa, per tuos metus Lukašenka padarė ir kai ką, Rusijos nuomone, labai gero. Tai sąjunga su Rusija. Maskva nelabai slepia, kad sąjunga su Baltarusija yra atsakas į NATO plėtrą. Lukašenka Maskvai reikalingas būtent kaip naujosios imperijos, patriotinio revanšo katalizatorius. Dabar Maskva jau neneigia, kad Lukašenka turi “diktatoriaus manierų”, tačiau, anot „Novoje vremia”, pasirengusi atleisti jam visas ”totalitarines išdaigas”. Karo partija ir taikos partija Baltarusijos prezidento komanda yra nevienalytė ir nuolat konfliktuoja tarpusavyje. Atsižvelgiant į požiūrį įvairiais klausimais ji skirstoma į kelias kategorijas. Turint galvoje požiūrį į pilietinę Visuomenę, žmogaus teises, žodžio laisvę, galima sąlygiškai išskirti karo partiją ir taikos partiją. Karo partija mano, kad su pilietine visuomene bei opocizija geriausiai susišneka ominininkai - guminėmis lazdomis. Taikos partija irgi nemėgsta opozicijos, tačiau mano, kad valstybės, norinčios vadintis demokratine, politikai gali rasti ne tokių ekstravagantiškų politinių konfliktų sprendimo būdų. Minske sumušti taikūs demonstrantai, dvejus metus kalėti nuteistas berniukas, užrašęs ant sienos “Mūsų namai - Baltarusija!”, sulaikytas žurnalistas, uždarytas laikraštis, - vadinasi, lemiamą įtaką Lukašenkai daro karo partija. Prezidentas prašneko apie būtinybę ieškoti bendrų būdų, kaip įveikti krizę, leido atidaryti Minske ESBO misiją, davė interviu Vakarų televizijos kompanijai, vadinasi, nedidelę pergalę laimėjo taikos partija. Karo partija Viktoras Šeimanas, Baltarusijos saugumo tarybos valstybės sekretorius, prezidento padėjėjas; Vladimiras Zametalinas, premjero pavaduotojas, kuruojantis biudžetą ir ideologiją; Nikolajus Domaškevičius, Valstybės kontrolės komiteto pirmininkas, vyriausybės kolegijos narys; Sergejus Koncevenka, Baltarusijos saugumo tarybos valstybės sekretoriaus pavaduotojas; Jurijus Borodičius, prezidento apsaugos tarnybos viršininkas; Viktoras Kučinskis, prezidento padėjėjas ypatingiesiems reikalams. Svarbiausią vaidmenį karo partijoje vaidina Viktoras Šeimanas. Provincijos politrukas Afganistane tapo majoru; išrinktas deputatu buvo pakeltas į pulkininkus, o dabar didžiuojasi generolo majoro laipsniu. Būdamas deputatu jis įsigudrino per posėdžius nepasakyti nė vieno į stenogramą įrašomo žodžio. Iki šiol Šeimanas stengiasi kuo mažiau rodytis viešai. Kur nors išvykdamas Lukašenka palieka Šeimanui “visą šalį”. Šeimano vadovaujama Baltarusijos saugumo taryba virto savotišku CK. Šeimanas ir jo žmonės kontroliuoja, kaip dirba bankai ir įmonės, kaip vykdomi prezidento nurodymai, kaip elgiasi visuomenės informavimo priemonės. Saugumo taryba turi žvalgybą ir kontržvalgybą, agentų tinklą. Šeimanas susijęs su garsiąja ORTžurnalisto Ivano Šeremeto byla, prie kurios prisidėjo ir Lietuvos pasienio tarnyba. Seimano globojamose žinybose ne viskas klostosi sklandžiai. Vienas po kito atleidžiami su jo protekcija paskirti vadovai, tačiau Šeimano įtaka nesilpnėja. Priežastys dvi. Pirma - patologiška šio žmogaus ištikimybė. Kai kartą prezidentas pareiškė jam nepasitikėjimą, Šeimanas pridėjo prie savo smilkinio pistoletą, ir Lukašenka suprato, kad atstumtas Šeimanas nusišaus. Antra - bendra praeitis. Iki šiol neištirtas pasikėsinimas į Lukašenką per patį rinkimų kampanijos įkarštį, ir iki šiol kalbama, kad jis buvo inscenizuotas, kad šaudė Šeimanas. Užtat dabar Lukašenka kruopščiai saugomas. Jo apsaugos tarnyba buvo įkurta 1995 m., praėjus beveik pusantnų metų nuo prezidento rinkimų. Ji nepavaldi nei KGB, nei VRM ir klauso tik Lukašenkos. Apsaugos tarnybai vadovauja buvęs “Alfos” specialiojo padalinio vadas Jurijus Borodičius. 1996 m. pabaigoje apsaugos tarnyboje dirbo 250 žmonių. Dabar jų, “Komsomolskaja pravda” duomenimis, tris ar net keturis kartus daugiau. Apsaugos tarnyba už milijonus dolerių perka įvairios šiuolaikinės elektroninės įrangos. Visos kitos jėgos struktūros tik pavydžiai dūsauja. Pavyzdžiui, kagebistams labiausiai patinka beveik už milijoną Vokietijos markių įsigyti du autobusai, turintys specialią įrangą, leidžiančią klausytis, kas darosi už namo sienos. Lukašenkos apsaugos tarnyba sudaryta daugiausia iš “Alfos” brigados ir specialiosios paskirties būrių darbuotojų. Specialistų nuomone, šie skustagalviai be vargo atremtų prezidento rezidencijos šturmą. Vyrukai labai ryžtingi. Tai patvirtina ir faktas, kad vienas prezidento sargybinis nužudė ir užkasė savo tėvą. Žudiką išdavė parašiuto virvė, kuria buvo surištas lavonas. Tokių parašiutų turėjo būtent ta specialiosios paskirties brigada, kurioje tarnavo nužudytojo sūnus. Taikos partija Michailas Miasnikovičius, prezidento administracijos vadovas; Ivanas Antonovičius, užsienio reikalų ministras; Vladimiras Konopliovas, Nacionalinio Susirinkimo žemųjų rūmų pirmininko pavaduotojas; Uralas Latypovas, prezidento padėjėjas tarptautiniams reikalams; Aleksandras Abramovičius, prezidento administracijos vadovo pavaduotojas juridiniams ir teisiniams reikalams; Pavelas Jokubovičius, laikraščio “Sovetskaja Belorusija” vyriausiasis redaktorius. Taikos partijos vadovu laikomas Michailas Miasnikovičius. Jis nuėjo ilgą partinio vadovo kelią: buvęs vyriausybinių kapinių direktorius galų gale tapo premjero pirmuoju pavaduotoju. Būtent Miasnikovičius vadovavo Kebičiaus rinkimų štabui. Per Aleksandro Lukašenkos susitikimą su šalies KGB darbuotojais būsimasis prezidentas į klausimą: “Kaip jūs laimėjęs pasielgsite su turtingiausiu šalyje žmogumi Miasnikovičiumi?” atsakė mįslingai: “Kiekvienas gaus pagal nuopelnus”. Matyt, Miasnikovičiaus nuopelnai Lukašenkai buvo dideli, nes jis ne tik liko vyriausybėje, bet ir buvo paskirtas prezidento administracijos vadovu. Miasnikovičius pasireiškė kaip puikus administratorius ir prezidento valios vykdytojas. Savo valios, Minsko analitikų nuomone, jis nebeturi: Lukašenka palaužė. Tačiau Miasnikovičius protingas žmogus ir supranta, kad anksčiau ar vėliau už viską teks atsakyti. Todėl nenori, kad tokių darbų sąrašas ilgėtų pernelyg greitai. Rinkos šalininkai ir Lenino mokiniai Antras skiriamasis bruožas, leidžiantis klasifikuoti Aleksandro Lukašenkos komandą, tai požiūris į ekonomikos reformos problemas. Pats Lukašenka visus įtikinėja, kad Baltarusijoje nori sukurti rinkos socializmą. Tiesa, iki šiol jis nesugebėjo paaiškinti tautai, kaip tai atrodys; iki šiol kryžminant rinkos žaltį ir socialistinį ežį būdavo gaunama spygliuota viela. Todeljo komandos nariai pasiskirstė į socializmo partiją ir rinkos partiją. Socializmo partija paprastai inicijuoja įsakus ir dekretus, stiprinančius valstybės monopolį, griaunančius rinkos infrastruktūrą, leidžiančius perpumpuoti pinigus iš valstybės į juodąjį biudžetą - prezidento reikalų valdybos sąskaitą. O rinkos partija, kurios atstovams nuolat tenka bendrauti su Tarptautiniu valiutos fondu ir Pasaulio banku, priversta rūpestingai maskuoti socialistų veiklą. Kilo skandalas dėl neteisėtai į Rusiją įvežamos baltarusiškos degtinės arba prie Minsko sulaikytų Rusijos firmai priklausančių automobilių, mažėja ir šiaip nedaug investicijų, dėl dirbtinai išpūsto rublio Baltarusijos įmonių produkcijayra nekonkurencinga, - vadinasi, darbuojasi socialistai. Prezidentas, nors ir metus vilkinęs, pasirašė įsaką “Dėl privatizavimo”, priėmė “Ford” atstovą, šiek tiek pagyrė privatų verslą - del to pasistengė rinkos šalininkai. Socializmo Baltarusijoje daugiau negu rinkos, todėl nesunku spręsti, kas laimi. Rinkos partija Michailas Miasnikovičius, prezidento administracijos vadovas; Vladimiras Šimovas, ekonomikos ministras; Piotras Kapitula, prezidento padėjejas ekonomikos reikalams; Genadijus Aleinikovas, dabar jau buvęs Nacionalinio banko valdybos pirmininkas. Socializmo partija Ivanas Titenkovas, prezidento reikalų valdytojas; Piotras Prokopovičius, Nacionalinio banko valdybos primininkas, buvęs premjero pirmasis pavaduotojas; Nikolajus Domaškevičius, Valstybės kontrolės komiteto pirmininkas. Rinkos partijos vadovą Miasnikovičių jau apibūdinome, todėl pakalbėsime apie du socialistų vadovus. Tą mersedesą, į kurį 1994 m. neva šaudė Šeimanas, vairavo kitas Aleksandro Lukašenkos bendražygis, dabartinis jo reikalų valdytojas Ivanas Titenkovas. Šeimanas - prezidento pistoletas, Titenkovas - jo piniginė. Daugumos su Lukašenka susijusių skandalų priežastis - ekonomika: pigios degtinės ir kitų prekių kontrabanda į Rusiją, privačios nuosavybės eksproprijavimas. Dvi garsios bylos susijusios su “Torgekspo” firma, gavusia teisę be muito įvežti pusės milijardo dolerių prekių į Baltarusiją (ir toliau į Rusiją), ir vadinamuoju Machmudo Esambajevo fondu. Abi firmas globojo prezidento reikalų valdyba. Kai kurie Baltarusijos vyriausybės nariai sako, kad kartą Lukašenka pasirašė įsaką atleisti Titenkovą ir atsiduso: “Galų gale atsikračiau šito korupcionieriaus!” Titenkovas grįžo namo ir sedejo tyliai, niekur nesirodė, suprasdamas, kad jis daugeliui įsipyko ir gali tikėtis blogiausio. Tačiau prezidentas sudraskė įsaką: argi galima išmesti savo piniginę? Dabar prezidento reikalų valdyba nuomoja daugybę patalpų Minske, jai priklauso beveik monopolinė suvenyrų gamybos teisė, ji valdo visus Baltarusijos draustinius. Įmonės, kurių dalininkė (arba globėja) yra prezidento reikalų valdyba, gauna monopolinę teisę, pavyzdžiui, supirkti vištų kiaušinius Baltarusijos paukštynuose. . Antra spalvinga socialistų partijos asmenybė - Piotras Prokopovičius, “Baltarusijos ekonomikos stebuklo” tėvas. Kol Lukašenka dar nebuvo prezidentas, jis vadovavo Bresto srities statybos organizacijai (statė karvides ir kiaulides) ir buvo išrinktas Aukščiausiosios Tarybos deputatu. Prokopovičius įsiminė dėl karo, kurį jis kariavo su Nacionaliniu banku. Jis buvo įsitikinęs, kad bankas, neturintis atliekamų pinigų, yra blogas bankas. Tokių pat pažiūrų laikęsis prezidentas paskyrė Prokopovičių pradžioje administracijos vadovo pavaduotoju, o paskui ir premjero pirmuoju pavaduotoju. Prokopovičius galėjo pasireikšti. Pavyzdžiui, Statistikos ministerija pradėjo teikti duomenis apie didžiulį pramonės augimą. Kita medalio pusė, kad gaminama produkcija visiškai neturėjo paklausos, - buvo paslaptis. Prokopovičiui pavyko nuslėpti ir infliacijos didėjimą, nes su Rusija už energijos šaltinius jis atsiskaitydavo prekėmis. Prokopovičiaus vadovavimas baigėsi tuo, kad staiga krito Baltarusijos valiutos kursas. Tada Prokopovičiaus talento prireikė kitoje vietoje. Žmogus, neturintis specialaus išsilavinimo ir nė vienos dienos nedirbęs bankų srityje, tapo Nacionalinio banko vadovu. Pirma savo telegrama Prokopovičius uždraudė atsiskaityti su užsienio firmomis pervedimu Baltarusijos rubliais. Turint omenyje, kad Baltarusija gyvena tik iš importo, galima įsivaizduoti, kas prasidėjo po tokios telegramos. Be to, Prokopovičius yra labai darbštus, todėl tokių fokusų dar bus daug.


Visi laikraščiai praneša, kad į Karačį atvyko JAV prezidento specialusis patarėjas Ričardsas.


Kaip jau rašėme, užvakar AT vardiniu balsavimu priėmė nutarimą surengti referendumą dėl prezidento institucijos atkūrimo. Už balsavo 100 deputatų, prieš - 2, susilaikė - 9. Referendumą numatyta surengti gegužės 23 dieną. Užvakar popietiniame posėdyje buvo išklausytas ir AT Apsaugos skyriaus vadovo A. Skučo paaiškinimas dėl teiginių, paskleistų per televiziją ir radiją, apie gresiantį valstybės perversmą. A. Skučas pareiškė nesakęs, jog kovo 11 d. įvyks perversmas, nes neturėjęs ir neturįs tam įrodymų. Lietuvos radijas tiesiog iškraipęs jo žodžius. Jis taip pat nekvietęs žmonių prie AT, nes tai nesąs jo darbas. Kalbėdamas per televiziją apie kintantį jėgų santykį Parlamente ir teigdamas žinąs, kas toji dauguma, bet nenorįs šaudyti, nes esąs humanistas, A. Skučas sakėsi turėjęs galvoje, kad, keičiantis valdžiai konstituciniu būdu, AT Apsaugos skyrius nesigriebtų prievartos. Paprašytas paaiškinti, ką jis turėjęs galvoje, kalbėdamas „Laisvosios Europos“ radijui apie ruošiamą perversmą ir minėdamas užkulisinę socialdemokratų veiklą, A. Skučas paaiškino sakęs, jog socialdemokratai aktyviai veikia, kad įgytų Parlamente daugumą ir paimtų valdžią Lietuvoje. Į deputato N. Medvedevo klausimą: „Ar supratote, kokią didelę žalą Lietuvai daro neatsakingi pareigūnų pareiškimai?“ A. Skučas atsakė: „Neturiu ko pridurti“. Nors penktadienis paprastai skiriamas deputatų susitikimams su rinkėjais, bet vakar surengtas AT plenarinis posėdis. Jam pirmininkavo seniūnas E. Gentvilas, talkino - naujai išrinkti pavaduotojai L. Andrikienė ir Č. Juršėnas. Pristatyta keletas įstatymų projektų, tarp jų - dėl tiesioginio valdymo pratęsimo Prienų mieste ir Trakų rajono Grigiškių gyvenvietėje, dėl darbuotojų pirmenybės įsigyti privatizuojamų įmonių akcijas. Komisijos KGB veiklai tirti vardu deputatas V. Žiemelis siūlė tobulinti įstatymą dėl deputatų, įtariamų bendradarbiavus su kitų valstybių specialiosiomis tarnybomis, mandatų patikrinimo. Deputatas G. Ilgūnas pateikė projektą dėl Vyriausybės potvarkio, kuriuo Kauno miesto profsąjungų rūmai neatlyginamai perduoti naudotis Kauno darbininkų sąjungai, panaikinimo.


Pradėtos derybos su baltarusiais dėl ambasados Minske

Lietuvos diplomatai derasi su Baltarusijos pareigūnais dėl ambasadoriaus rezidencijos Minske. Pasak Lietuvos laikinojo reikalų patikėtinio Baltarusijoje Dainiaus Trinkūno, derybos šiuo klausimu prasidėjo dar liepos pradžioje ir gali baigtis tik po kelių savaičių. D.Trinkūnas sakė liepos 10 dieną pradėjęs derybas su aukštais Baltarusijos užsienio reikalų ministerijos pareigūnais. Įvyko ir keletas susitikimų su Baltarusijos užsienio reikalų viceministru Vladimiru Gerasimovičiumi. D.Trinkūnas atsisakė pateikti derybų detales - ką siūlo baltarusiai ir ar šie pasiūlymai yra priimtini Lietuvai. “Vyksta derybos, todėl nederėtų atskleidinėti jų turinio, kol jos nėra pasibaigusios. Mes svarstome Baltarusijos pasiūlymus ir teikiame savo samprotavimus”, - teigė diplomatas. Laikinasis reikalų patikėtinis neprognozavo, kada derybos galėtų pasibaigti. “Stengiamės, kad tai įvyktų kuo greičiau. Nėra jokio reikalo vilkinti derybų procesą. Tačiau manau, kad rezultatas bus žinomas ne anksčiau, kaip po kelių savaičių”, - sakė D.Trinkūnas. Pasak diplomato, Baltarusijos URM tuo pačiu klausimu derasi ir su kitų valstybių diplomatiniais atstovais Minske. Derybos dėl ambasadoriaus rezidencijos Baltarusijos sostinėje prasidėjo po to, kai birželio mėnesį kai kurių Europos Sąjungos šalių, Jungtinių Amerikos Valstijų, Japonijos bei kitų valstybių, taip pat ir Lietuvos diplomatiniai atstovai buvo priversti išsikraustyti iš oficialių rezidencijų Minsko Drozdų rajone, kur įsikūrusi ir Baltarusijos Prezidento Aleksandro Lukašenkos rezidencija. Iš pradžių buvo skelbiama, kad rajone numatoma atlikti remonto darbus, o vėliau oficialiai pareikšta A.Lukašenkos nuomonė, esą diplomatams “ne vieta reziduoti ten, kur gyvena Baltarusijos vadovas”. Po tokio Baltarusijos žingsnio JAV ir kai kurios Europos Sąjungos šalys iš Minsko konsultacijoms atšaukė savo ambasadorius bei ėmėsi kitų sankcijų, tarp jų - draudimo aukštiems baltarusių pareigūnams, taip pat ir Prezidentui, keliauti į savo valstybes. Tuo tarpu Lietuva nutarė laikytis švelnesnės pozicijos, todėl Lietuvos ambasadorius Minske Viktoras Baublys iš Baltarusijos išvyko atostogų, nenurodydamas grįžimo datos.


Tokiu vardu įdėjo straipsni sovietų oficiozas .„Izviestija“ iš birželio 24 d. Laikraštis, padaręs politinę apžvalgą, liečiančią lietuvių lenkų konfliktą, taip išdėsto Sovietų vyriausybės nusistatymą tuo klausimu: ,,SSSR yra suinteresuota konflikto sureguliavimu tarp šių dviejų arti esančių valstybių. Per buvusias lietuvių lenkų derybas Lietuvos vyriausybė parodė siekimo neiti į jokius susitarimus, kurie nepatenkina Lietuvos tautinių reikalavimų ir kurie kaip nors galėtų nulemti ginčijamų klausimų išsprendimą. Bet čia neatsižvelgiama į tai, kad bent kai kurie iš svarstomų klausimų gali būti išspręsti neįžeidžiant susitariančių pusių suvereniteto ir nepriklausomybės ir taip pat be nulėmimo tų ginčijamų klausimų, kurie yra rezervuoti T. S-gos tarybos gruodžio mėn. rezoliucijoj. Tų klausimų sureguliavimas padėtų sumažinti lietuvių lenkų santykių aštrumą ir žymiai atimtų galimybę Lenkijos agresingiems elementams kilti prieš Lietuvą“. Neigdamas įtarinėjimus, kad Lietuva esanti SSSR įrankis ir kad SSSR kliudanti konflikto reguliavimui, „Izviestija“ rašo: „Vargu kas būtų daugiau patenkintas kaip Sovietų Sąjunga, jeigu Lietuva ir Lenkija prieitų susitarimo be jokio pašalinio spaudimo ir grasinimo prievarta, išlaikant visišką abiejų pusių teisių lygybę ir savarankiškumą. Prievarta Lietuvos atžvilgiu nėra kelias lenkų ir lietuvių tautoms sutaikyti. Tai yra kelias naujiems sukrėtimams Europoj. Kaip žinoma, dar pereitų metų lapkričio mėn. Lenkija norėjo su ginklais rankose priversti Lietuvą priimti lenkų reikalavimus. Ji negalėjo tų agresingų sumanymų įvykdyti dėl Sovietų Sąjungos pozicijos ir visuomenės nuomonės Europoj. Per praėjusį pusmetį lenkų imperialistai ir jų prancūzų ir anglų globėjai dirbo tam, kad sudarytų daugiau palankias apystovas savo planams vykdyti... Mes dar po T. S. Tarybos gruodžio mėn. rezoliucijos nurodinėjom, kad lenkų agresijos pavojus ne pašalintas, bet tik atidėtas. Dabar tas pavojus vėl gresia Lietuvai. Lenkų imperialistai, veidmainiškai šaukiantieji apie savo taikingumą, (matyt, tam įrodyti, be ko kito, turėtų būti ir atsargos karių šaukimas rytų apygardose) ir jų globėjai žaidžia su ugnimi. Istorija mus moko, kad joki panašios rūšies konfliktai negali būti lokalizuoti, ypatingai poversalinėj Europoj. Iš čia eina, kad tie, kas lengvabūdžiai provokuoja konfliktą, sudaro didžiausią pavojų visos Europos taikai. Griežtas viso pasaulio visuomenės nuomonės nusikalstamų avantiūrų pasmerkimas turi priversti pagalvoti žvangančius ginklais ,,imperialistinius grobuonis“.


Amerikos ,,Vienybė“ praneša, kad Brooklyne, Ridgewood Grove arenoje, prie kelių tūkstančių publikos po 15 minučių kovos, lietuvis Gansonas parito nesenai apvainikuotą lietuvių ristikų čempioną Dr. Karolį Sarpalį. Taigi Gansonas naujas lietuvių ristikų čempionas Amerikoj. Tenka pažymėti, kad apie Gansoną rašo visi Am. laikraščiai ir mielai vadina „Lithuanian Boys“.


KODĖL TRŪKSTA NORO MOKYTIS VALSTYBINĖS KALBOS?

Ilgai laukę 1989 m. sulaukėme dienos, kai lietuvių kalba pagaliau įgavo valstybinės kalbos statusą. Atrodo, to tik ir tereikėjo - kalbėsime, rašysime tik valstybine kalba. Entuziastingai ėmėme mokyti nemokančius lietuvių kalbos. Kone kiekvienoje didesnėje įmonėje, įstaigoje būrėsi lietuvių kalbos mokymo grupės. Deja, šiam atvejui niekaip nepritaikysi patarlės „Gera pradžia - pusė darbo”. Ilgainiui noras mokytis lietuvių kalbos išblėso. Kodėl? Daugeliui dar atrodė, kad sugrįš vakarykštė diena, ir vėl vartosime kitą kalbą „kaip tautų bendravimo priemone”. Kitiems pasidarė nuobodūs vadovėliai. Pagaliau kam mokytis, jei nėra aišku, kas ir kaip įvertins kalbos mokėjimą ar nemokėjimą priimdamas į darbą. Šiais mokslo metais organizuoti kitataučių mokymą, suburti grupes bent jau Švenčionių rajone buvo sudėtingiau. Atrodo, maža tikisi pesimistiškai nusiteikę ir mokytojai, ir besimokantys kalbos. Įstaigos, organizacijos, kurioje verkiant reikalingas kitakalbių mokymas, vadovas tiesiai šviesiai sako, kad tokio mokymo, koks buvo ankstesniais metais, tikrai nereikia. Pasakėlės, eilėraščiai, gražūs tekstai apie Lietuvos senovę, kultūrą padėjo pramokti kalbos, bet dabar būtinai reikėtų specialios literatūros kiekvienos srities darbuotojams. Pirmiausia tokia specifinė mokomoji medžiaga ypač reikalinga policininkams, geležinkelininkams. Praverstų ir medikams, ir prekybininkams. Jeigu turėtume tokių mokomųjų knygelių, kurias atsivertęs policininkas ar prekybininkas rastų tik savo profesijai būdingų ir reikalingų žodžių, pasakymų, pokalbių, tai ir noras mokytis kalbos būtų visai kitoks. Tik tada, kai žmogus pamatys, kad kalbos mokymasis jam padeda bendrauti, dirbti, tuomet parūps daugiau sužinoti ir apie to krašto, kuriame jis gyvena, kultūrą, istoriją. Mokytojai, mokę kitakalbius prieš trejetą metų, nelabai nori šio darbo imtis dabar. Ir ne todėl, kad jiems stigtų patriotiškumo. Dažnas iš jų nusivylęs kursų lankytojų pasyvumu. Kitas, jaučiąs didžiulę atsakomybę, pavargo pats kurdamas, rengdamas atitinkamą medžiagą pokalbiams ir pan. Šiemet nepavyko prikalbinti mokytojos L. Zitikienės mokyti lietuvių kalbos rajono policijos komisariato darbuotojų vien todėl, kad nėra būtent policininkams reikiamos mokomosios medžiagos. Mokytojai A. Streimikienei, mokančiai geležinkelininkus, teko nelengva dalia, nes nuolat jos prašoma pateikti jų darbo specifiką atitinkančių dalykų. Jei jau neįmanoma parengti ir išleisti specialių mokomųjų priemonių, tai gal Lietuvių kalbos mokymo centras, pasisėmęs patirties iš estų, parengtų bent mini žodynėlius įvairių sričių darbuotojam


Gudų laukia tokis pat likimas, kaip ir ukrainiečius Lvove. Arkivyskupas Jalbrzykovskis pasmerkė gudus krikščionis demokratus. „Mysl Niepodlegla“ paskutiniame savo numery smarkiai puola dabartinę „kairiają“ lenkų valdžią už jos neva per palankią politiką tautinėms mažumoms. Laikraštis nurodo, kad jau 1921 m. lenkai gavę skaudžią pamoką, kai esant vidaus reikalų ministeriu dabartiniam Vilniaus vaivadai Raškevičiui, buvusios plačiai atidarytos į Lenkiją durys tautinių mažumų „gaujoms“ iš Rusijos. Mažumos už tą svetingumą netrukusios atsidėkoti lenkams Fedako pasikėsinimu nužudyti Pilsudskį ir kiek vėliau sudarydamos pagarsėjusį mažumų bloką, kuris buvo bepradedąs jau spręsti Lenkijos likimą (čia turima galvoj Narutavičiaus išrinkimą prezidentu), jei endekai nebūtų padarę galo tai politikai. Dabar Lenkijoj kartojąsis tas pats. Nuo 1926 m. ligi šių dienų vidaus reikalų ministeris „apdovanojęs“ Lenkijos pilietybe 600.000 žydų ir 1 milioną kitokių, kurių dauguma sudarę ukrainiečiai, gudai, rusai ir t. t. Ukrainiška dabartinės lenkų valdžios politika, pradėta Valuinės vaivados Josefskio kalbamomis apie nepriklausomos Ukrainos sukūrimą, baigėsi Lvovo įvykiais, kurie esą daugiau nukentėję lenkai negu ukrainiečiai. Panašiai būtų baigusis ir gudų politika. Čia „Mysl Niepodlegla“ atidengia įdomių dalykų apie paskutiniojo laiko lenkų gudišką politiką. Pasirodo gudiškos Poliesės vaivadai Bečkovičiui buvę duota tokios pat instrukcijos, kaip ir Jozefskiui, varyti gudišką politiką, proteguojant gudų gaivalą ir organizacijas. Kur tokia politika endekų nuomone būtų nuvedusi, atsakymą randame Vilniaus ,,Dziennikui“. „Dziennikas“ praneša, kad pereitos savaitės gale lygiagrečiai įvykę Vilniuje dviejų gudų organikacijų suvažiavimai: gudų švietimo būrelių (hurtkų) sąjungos ir gudų krikščionių demokratų. Pirmoji organizacija nesanti niekas kitas, kaip uždarytosios gudų „Hromados“ ekspozitura; ji turėjusi apie 1000 „hurtkų“, kurių veikėjais esą tie patys „Hromados“ veikėjai ir kuri turinti tokį pat tikslą kaip ,,Hromada“, būtent: bolševizuoti gudus. Negeresnė „Dzienniko“ nuomonė buvę ir kunigo Stankevičiaus vadovaujamieji „gudų krikščionys demokratai“: jie siekią tokių pat tikslų, tik savo reikalui išnaudoja gudų katalikų religingumą. Šie endekų spaudos puolimai neliko be vaisių. Pirmiausia prieš gudų krikščionis demokratus reagavo Vilniaus arkivyskupas Jalbrzykovskis. Gruodžio 10 d. š. m. jis išleido ganytojaus laišką į savo archidieceziją, kuriame paduoda visų žiniai, kad vadinamoji „gudų krikščionių demokratija“ yra perimta tikybinio indiferentizmo ir bolševizmo klaidom, ir savo programa, o taip pat ir savo laikraščiu ,,Bielaruskaja Krynica“, griauna katalikų tikybos pagrindus ir dėl to niekam katalikų negalima kalbamosios organizacijos remti ir jos spausdinio platinti; ši laišką paskelbti 16. XII. iš visų sakyklų. Šis laiškas gudų krikščionims demokratams suduos nemažesnį smūgį, kaip pereitais metais „Hromados“ uždarymas ir jos vadovų suėmimas.


PARYŽIUS, birželio 20 d. (TASS-ELTA). Pastaruoju metu Prancūzijoje žymiai padidėjo daržovių – svogūnų, bulvių, pomidorų, agurkų ir kt. kainos. Salotų kainos padidėjo 10 kartų, palyginti su pereitais metais.


Ketvirtadienį LDDP frakcijos vardu L. Linkevičius pateikė paklausimą dėl „Lietuvos ryto” paskelbtos informacijos, esą AT pirmininko patarėja užsienio politikos klausimams, palikdama savo darbo vietą, ištrynė kompiuteryje buvusią techninę informaciją. Paklausimas adresuotas Č. Juršėnui bei opozicijos lyderiui V. Landsbergiui. Vakar į brifingą Seime atėjo buvusioji patarėja J. Jacovskienė ir paaiškino, kad tekstas „L.r.” - dezinformacija. Pateikti kaltinimai ne tik jai, bet kartu ir visam AT aparatui. Ji paaiškino, kad ištrynė tik savo vadinamąją asmeninę „užrašų knygutę”, o išeidama pasiėmė tik savo asmenines knygas, žodynus ar žinynus. Baigdama J. Jacovskienė pasakė tikinti, kad šis nesusipratimas bus atitaisytas ir visuomenė sužinos teisingą informaciją. Panašių priekaištų, tik adresuotų Seimo atstovui spaudai V. Kavaliauskui, pateikė buvęs šios tarnybos vadovas A. Ažubalis. Informacijos grupė, kuriai jis dabar vadovauja, buvo apkaltinta esą pirmiausia perduoda opozicijos informaciją, o tik paskui pateikia informaciją apie Seimo daugumos veiklą. Beje, ir tas faktas, kad A. Ažubalíui suteikta teisė pasisakyti kartu su opozicijos atstovais, kurių brifingai vyksta po oficialiųjų, rodo, kad kažkam labai paranku Seimo aparatą skaldyti bei padalyti į poziciją ir opoziciją. To neturėtų būti, sakė A. Ažubalis.


TSRS nuolatinio atstovo prie SNO laiškas SNO generaliniam sekretoriui

NIUJORKAS, rugsėjo 5 d. (TASS-ELTA). Mongolijos Liaudies Respublikai įteikus pareiškimą dėl jos priėmimo į Suvienytųjų Nacijų Organizacijos narius, TSRS nuolatinis atstovas prie SNO A. A. Sobolevas nusiuntė generaliniam sekretoriui laišką, kuriame yra Tarybų Sąjungos delegacijos rezoliucijos projektas, siūlantis priimti MLR į SNO narius. Laiške taip prašoma išplatinti šį rezoliucijos projektą kaip Saugumo Tarybos dokumentą ir pateikti jį apsvarstyti Tarybos posėdžiui, kuriame bus svarstoma SNO Generalinės Asamblėjos rezoliucija naujų narių priėmimo klausimu.


- Kaip pranešama iš Varšuvos, Kambodžos karaliaus Norodomo Suramarito ir princo Norodomo Sianuko kvietimu Lenkijos Liaudies Respublikos Ministrų Tarybos pirmininkas Juzefas Cirankevičius aplankys Kambodžą su oficialiu vizitu. - Rabatą (Marokas) oficialaus vizito atvyko JAV viceprezidentas Niksonas. Paryžiaus laikraščiai praneša, kad Niksonas ves derybas su sultonu ir Maroko vyriausybe eile klausimų, konkrečiai, dėl „Eizenhauerio doktrinos“ ir dėl Amerikos karinių jurų ir karinių oro bazių Maroke. - Kovo 1 d. iš Niujorko į Tarybų Sąjungą išvyko TSRS delegacijos SNO Generalinės Asamblėjos XI sesijoje vadovas V. V. Kuznecovas. Prieš išvykdamas, V. V. Kuznecovas padarė trumpą pareiškimą apie Generalinės Asamblėjos darbą. - Į Leipcigą dalyvauti 1957 metų tarptautinėje pavasario inugėje atvyko Tarybų Sąjungos vyriausybiné delegacija. Jai vadovauja TSRS Užsienio prekybos ministras I. G. Kabanovas. - Kaip pranešama iš Candunio, šių metų vasario mėnesio pabaigoje pirmoji Kinijos automobilių gamykla išleis 2.000 markės „Išsivadavimas“ automašinų. - Kovo 1 d. Italijoje prasidėjo pašto-telegrafo darbuotojų visuotinis streikas. Streike dalyvauja apie 105 tūkstančius darbo žmonių. Streikininkai reikalauja pagerinti ekonominę padėtį.


Hersto spauda, nesitenkindama raginimais sukelti karą prieš Kubą, dabar reikalauja sankcijų prieš Vakarų šalis, kurių laivai gabena krovinius į šią jauną respubliką. Nesidrovėdamas kištis į kitų šalių vidaus reikalus, Hersto laikraštis „Niujork džornel-Ameriken“ redakciniame straipsnyje reikalauja, kad Italija, Norvegija, Graikija, Liberija, Libanas ir kitos šalys uždraustų savo laivams plaukti į Kubos uostus. Laikraštis rašo, kad jeigu šios šalys atsisakys patenkinti šį reikalavimą, Jungtinės Valstijos turi griebtis atsakymo priemonių ir uždrausti visoms garlaivių kompanijoms ir visiems laivams, gabenantiems krovinius į Kubą ir iš Kubos, naudotis Amerikos uostai


Šiandien sueina lygiai dveji metai, kai vokiškieji okupantai buvo pasikėsinę į mūsų tautos kultūros šventoves. 1943 m. kovo 17 d. hitlerinių okupantų įsakymu buvo uždaryta Lietuvos TSR Mokslų Akademija, Vilniaus ir Kauno universitetai, Veterinarijos Akademija, Dailės Akademija, Pedagoginis Institutas, Konservatorija — visos aukštojo mokslo įstaigos, taip vešliai suklestėjusios 1940—41 tarybiniais metais. Šis smurto aktas prieš lietuvių tautinę kultūrą buvo logiška išdava okupantų varytos mūsų krašto nutautinimo ir kolonizavimo politikos. Jau pirmomis įsibrovimo į Lietuvą dienomis hitleriniai barbarai ėmė visaip persekioti mūsų tautos kultūrines įstaigas, mūsų intelektualus. Vien iš Vilniaus universiteto dėstytojų tarpo jie atleido 65 asmenis, kurių 55 buvo lietuvių tautybės. Fakultetų skaičius universitete buvo sumažintas nuo devynių iki penkių ir tiems patiems išlaikyti buvo skirta perpus mažiau lėšų. Įvedę gimnazijų abiturientams privalomą darbo tarnybą, pradėję gaudyti studentus išvežimui į darbus Vokietijoje, hitleriniai okupantai pasiekė to, kad Vilniaus, kaip ir Kauno universitete studentu skaičius sumažėjo 65%. Okupantų smurtas palietė ne tik aukštąsias mokyklas, bet ir daugelį žemesniųjų mokyklų. Daugybėje gimnazijų patalpų okupantai įrengė kareivines. Puikiausi, dailiai įrengti mokyklų rūmai buvo pribiauroti, sužaloti. Tačiau bene skaudžiausias vokiečių barbarų smūgis buvo suduotas lygiai prieš dvejus metus. Kovo 17 d. Vilniaus universiteto rūmus apsupo gestapo agentai ir esesininkai, ginkluoti automatais, granatomis ir kulkosvaidžiais. Gestapininkų gaujos buožėmis ir geležinėmis štangomis daužė visas išorines ir vidines universiteto įstaigų iškabas, papuošalus, ornamentus, mokslų emblemas, statulas, plėšė ir draskė paveikslus, naikino vitrinas ir t. t. Kratos universiteto įstaigose, turto grobimas ir naikinimas truko čia apie pusantro mėnesio. Panašiai buvo ir Valstybinėje Filharmonijoje. Gestapininkai neleido muzikantams net savo instrumentų iš Filharmonijos rūmų pasiimti, o kad „ko nors neatsitiktų“ — jie išstatė Filharmonijos languose kulkosvaidžius. Prie Filharmonijos durų buvo iškabinta garsioji iškaba: „Valdžios parėdymu uždaryta“. Vilniaus Pedagoginiam Institutui tą pačią dieną buvo įsakyta per 2 valandas išsikelti iš užimamų patalpų. Kadangi per taip trumpą laiką negalima buvo perkelti kur nors visas mokslo priemones ir didžiulę biblioteką, tai vokiečiai padarė savo „tvarką“: mokslo priemonės, brangi aparatūra ir kita buvo sumesti po laiptais, arba atsidūrė malkų sandėliuose. Dalis mokslo priemonių vokiečių buvo išgrobta. Milijoniniai nuostoliai buvo padaryti taip pat Mokslų Akademijai, Vilniaus ir Kauno universitetams. Iš Vilniaus universiteto fizikos chemijos instituto vokiečiai tuo metu pagrobė 37 elektros motorus, 9 stakles, 21 rašomąją mašinėlę, 13 brangių paveikslų, rektorato insignijas, jų tarpe stambų auksinį žiedą su brangakmeniu, auksines taures ir daug paauksuotų bei sidabrinių indų. O kas suskaičiuos tuos nuostolius, kuriuos vokiškieji galvažūdžiai padarė mūsų tautos kultūrai išžudydami ir nukankindami eilę mūsų kultūros darbuotojų: jauną ir gabų poetą V. Montvilą, skulptorių Grybą, žymų visuomenės veikėją ir teisininką Andrių Bulotą, žinomą lietuvių kultūrininką Jagomastą su visa jo šeima ir daugelį kitų? O kur dar be laiko mirę eilė mūsų visuomenininkų, kaip TSRS Aukščiausiosios Tarybos deputatas, garsusis chirurgas Vladas Kuzma, kompozitorius J. Šimkus, poetas Kazys Binkis ir kiti? Sistemingu lietuvių kultūros slopinimu, planingu lietuvių inteligentijos naikinimu vokiškieji okupantai tikėjos palaušią lietuvių tautos pasipriešinimą hitleriniam jungui. Vokiškųjų grobikų kryžiuočių teutonų ainiai siekė nuskurdinti lietuvį dvasiškai, nutautinti jį ir tuo pagreitinti įvykdymą savo pagrindinio tikslo — išnaikinti lietuvių tautą ir kolonizuoti Lietuvą vokiečiais. Okupantų uždavinys, pasak Himlerio 1942 m. pradžioje paskelbtos laikraštyje „Deutsche Arbeit“ programos, buvo „ne germanizuoti rytus senąja prasme, t. y. čia gyvenantiems žmonėms primesti vokiečių kalbą ir vokiškus įstatymus, bet rūpintis, kad Ostlande gyventų tik žmonės, kurie yra tikrai vokiško germaniško kraujo“. Šiurpioms hitlerinių galvažudžių užmačioms nebuvo lemta įsikūnyti. Didvyriška Raudonoji Armija, galingais smūgiais triuškindama hitlerines gaujas, išvijo jas iš visų tarybinių žemių jų tarpe ir iš mūsų krašto. Savo istorinėmis pergalėmis Raudonoji Armija, remiama visų tarybinių tautų, išgelbėjo lietuvių tautą nuo tikros pražūties. Išsivadavusi iš okupantų jungo, mūsų tauta sparčiai ėmėsi atstatyti hitlerininkų sugriautas mokslo įstaigas. Atgaivinta Mokslų Akademija, veikia Vilniaus ir Kauno universitetai, Vilniaus Pedagoginis Institutas, Dotnuvos Žemės ūkio Akademija, Veterinarijos Akademija, Dailės Institutas, Vilniaus ir Kauno Konservatorijos. Tūkstančiai mūsų krašto jaunuolių lanko šias mokyklas ir rengiasi papildyti vokiškosios okupacijos metu taip smarkiai praretėjusias mūsų inteligentijos eiles, įsijungti į garbingą, mūsų krašto atstatymo ir kūrybos darbą. Būdama giliai dėkinga garbingai Raudonajai Armijai už savo išvadavimą ir išgelbėjimą nuo vokiškųjų grobikų jai rengtos pražūties lietuvių tauta puikiai supranta, kad visa tai ji gavo broliškų tarybinių tautų paramos dėka, tų tautų šauniųjų sūnų pralieto kraujo ir daugelio paaukotos gyvybės dėka. Lietuvių tauta žino taip pat, kad visų šitų jos laimėjimų laidas yra staliniškoji tarybinių tautų draugystė ir brolybė. Šit kodėl ji pasiryžus ir ateity branginti šią draugystę ir negailestingai kovoti prieš lietuvių tautos interesų išdavikus — lietuviškai vokiškuosius nacionalistus, tuos kultūros duobkasių bendrininkus, besistengiančius sukurstyti mūsų tautiečius prieš kitas broliškas tarybines tautas ir kliudančius mūsų krašto darbo žmonėms kovoti dėl normalių gyvenimo sąlygų sugrąžinimo Lietuvoje. Mūsų krašto darbo žmonės pasiryžę pasiaukojamu darbu Tėvynės ir fronto labui atsidėkoti už išvadavimą.


Vakar į Varšuvą atvyko Vokietijos delegacija, kuri ves derybas su Lenkija įvairiais socialiniais klausimais.


Alžyro Liaudies Demokratinės Respublikos Nacionalinis steigiamasis susirinkimas paskyrė Nacionalinio išsivadavimo fronto lyderį Ahmedą Ben Belą respublikos ministru pirmininku. Balsavime dalyvavo 189 deputatai iš 196. 141 deputatas balsavo „už“. Ben Bela turi pateikti Nacionaliniam steigiamajam susirinkimui tvirtinti vyriausybės sudėtį ir jos veiklos program


Ekonomikos ministro Alberto Šimėno spaudos konferencija

Atrodo, premjero A.Abišalos vyriausybė, atsisakiusi savo pirmtako populistinių metodų, rimčiau ima spręsti Lietuvos ekonomikos problemas. Vakar Vyriausybės rūmuose įvykusioje spaudos konferencijoje apie tai kalbėjo ekonomikos ministras Albertas Šimėnas. Žinoma, mus visus jaudina naujas kainų šuolis, ypač energetikos išteklių. Tiesa, anot ministro, šilumos, dujų, akmens anglių kainos nepakeistos, tik elektros energijos padidėjo 5 kartus. Dėl to vienos šeimos išlaidos vidutiniškai padidės apie 200 rublių, teigė A.Šimėnas. Kainų dydis labai priklausys nuo to, kaip Lietuvai seksis spręsti problemas Rytuose. Rusija ketina mums naftos ir dujų kainas padidinti 2,2 karto. Dėl to padidės kainos visame mūsų ūkyje. Dabar minimalus pragyvenimo lygis yra 1600 rb, o minimalus atlyginimas 1700 rb. Tiesa, ir ministras aiškino, kad Vyriausybė svarsto, kaip padėti tiems žmonėms, kurie gauna mažas pajamas. Šią savaitę Maskvoje vyksta intensyvios derybos. J.Gaidaro vyriausybė siūlo iki šių metų rugsėjo 15 d. parengti projektus dėl Lietuvos ir Rusijos tarpusavio prekybos režimo, atsiskaitymo tvarkos, prekybos ir ekonominių santykių 1993 metais. Rusija siūlo Lietuvai palankiausią ekonominių santykių režimą, tačiau yra daug išlygų, kurios tą režimą daro nepalankų. Vyksta taip pat derybos su Rusija dėl ekonominių atstovybių, kurios turėtų aukštą statusą, įkūrimo Maskvoje ir Vilniuje. Tačiau dabar daugiausia kalbama apie atsiskaitymus. A.Šimėnas pateikė skaičius, kad šiuo metu buvusios TSRS respublikos nesumokėjusios Lietuvai už pateiktą produkciją 70 milijardų rublių, o mes skolingi joms apie 5 milijardus rublių. Dabar derybose Maskvoje ir svarstoma, kaip bus atsiskaitoma ateityje, kaip bus keičiami pinigai, kai Lietuva įsives litą. Parengti atitinkami dokumentų projektai. Ministras teigė, kad dabar santykiai su Rusija darosi konstruktyvesni. Daug kas paaiškės kitą savaitę po V.Landsbergio ir B.Jelcino susitikimo Maskvoje. Spaudos konferencijoje ministras daug kalbėjo apie Lietuvos ekonominės politikos memorandumą, kurį užvakar patvirtino Vyriausybė. Daugiau kaip pusšimtyje šio programinio dokumento straipsnių suformuluoti principai, kuriais remiantis iki kitų metų vidurio bus atliekama ekonomikos reforma, numatytos priemonės infliacijai ir ūkio nuosmukiui stabdyti, formuojamas ir naudojamas biudžetas, toliau liberalizuojamos kainos, plėtojami prekybos ir ekonominiai ryšiai su užsienio šalimis, rengiamasi įvesti litą, taip pat nustatyti santykiai su Tarptautiniu valiutos fondu. Memorandumas bus įteiktas TVF. Jo taryba svarstys klausimą dėl finansinės paramos Lietuvai. Jeigu šis klausimas bus išspręstas teigiamai, ekonomikos reformai įgyvendinti reikalinga parama gali būti suteikta šių metų spalio mėnesį. Ministras teigė, kad iš esmės tai yra Vyriausybės ekonominė programa, kuri skiriasi nuo anksčiau buvusios. Tai - veiksmų programa. Jos tikslas - stabilizuoti gamybą. Pagal šį dokumentą TVF, Pasaulio bankas ir įvairios valstybės spręs: teikti ar neteikti Lietuvai paramą, jeigu teikti, tai kaip. Jie žiūrės, kaip mes liberalizuojame kainas, ekonominius ryšius su kitomis valstybėmis, kaip ribojame savo, kaip valstybės, išlaidas, ar pakankamos priemonės padėčiai viduje stabilizuoti. Jeigu tarptautiniams bankams ir užsienio valstybėms sąlygos bus priimtinos, bus teikiami kreditai, parama, kuri gali būti, anot ministro, iki pusės milijardo dolerių - iš visų šaltinių. Šiuo memorandumu jau domisi didžiosios valstybės. „Svarbu ne pinigai, bet užsienio šalių finansinių sluoksnių pozicija”, - pabrėžė ministras. Šį dokumentą premjeras pateiks Aukščiausiajai Tarybai. Jis bus Vyriausybės veiklos programa iki ateinančių metų vidurio.


BEIRUTAS, rugpiūčio 16 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša laikraštis „Telegraf”, sukilusios Omano gentys toliau suduoda skaudžius smūgius puolančioms anglų dalims ir Maskato sultono samdiniams. Laikraštis nurodo, kad sukilėliai ryžtingai pasipriešino anglų kariuomenei ir kai kuriose vietose privertė ją atsitraukti ir užleisti svarbias pozicijas Laikraštis rašo, kad Omano nacionalinės jėgos nepasidavė nugalėtojo malonei, kaip kad pareiškė Anglijos Užsienio reikalų ministerija. Kaip toliau nurodo „Telegraf”, nors Anglijos vyriausybė pranešė, kad ji padariusi galą sukilėliams, vakar anglų lėktuvai visą dieną įnirtingai bombardavo sukilusių genčių užimtas pozicijas, o taip pat bombardavo Kariatsito tvirtovę.


Latvijos užsienių reikalų ministeris p. Balodis vakar kalbėjo Tautų Sąjungos asemblėjoj, kur pasigyrė Latvijos nuveiktais darbais ekonominėje, susisiekimo ir uostų tvarkymo srity. Jis pageidavo, kad T. S. taryba dėtų pastangų susisiekimui atidaryti Liepojaus - Romnų geležinkeliu.


DELIS, kovo 10 d. (TASS-ELTA). Delio radijo pranešimu, paskelbti rinkimų į pirmąsias 50 vietų Indijos parlamento liaudies rūmuose rezultatai. Vietos liaudies rūmuose pasiskirsto talp: Indijos nacionalinio kongreso partija - 42; liaudies socialistų partija – 2; komunistų partija - 1; nepriklausomieji - 5. Pendžabo, Andchros, Asamo ir Madchja Pradešo valstijose Indijos nacionalinio kongreso partija užsitikrino absoliutinę daugumą įstatymų leidžiamuosiuose susirinkimuose. Komunistų partija didžiausią laimėjimą pasiekė rinkimuose į Keralos valstijos įstatymų leidžiamąjį susirinkimą, kur ji iki šios dienos iškovojo 27 vietas. Indijos nacionalinis kongresas šios valstijos istatymų leidžiamajame susirinkime gavo 20 vietų.