Didžioji privatizacija: lūkesčiai ir tikrovė; Dr. Laima Andrikienė; III dalis; Ar reikėjo išradinėti dviratį?

Vyriausybės 1997 m. vasario 11 d. nutarimu Nr. 109 akcinė bendrovė “Klaipėdos smeltė” taip pat buvo įtraukta į sąrašą įmonių, privatizuojamų viešo tarptautinio konkurso būdu. “Klaipėdos smeltės” įstatinis kapitalas buvo 38,028 mln. Lt, valstybei priklausančių akcijų (89,5 proc.) nominali vertė - 34,038 mln. Lt. Bendrovėje dirbo 1150 darbuotojų, pagrindinės veiklos rūšys - trąšų, medienos, maisto produktų, metalo laužo, cemento krova. O didžiausias “Smeltės” turtas - apie du kilometrai krantinės. Bet norint ja efektyviai naudotis būtinai reikia nemažų investicijų prieplaukai gilinti ir infrastruktūrai gerinti. Tačiau po didelio Susisiekimo ministerijos atlikto “aiškinamojo darbo” Vyriausybės kuluaruose ir spaudimo Europos reikalų ministerijai bei viešo konkurso komisijai transporto įmonėms privatizuoti (pirmininkas - Europos reikalų ministerijos Privatizavimo departamento direktoriaus pavaduotojas A. Ramanauskas) 1997 m. balandžio 14 d. Vyriausybės nutarimu Nr. 443 AB “Klaipėdos smeltė” buvo išbraukta iš sąrašo įmonių, privatizuojamų tarptautinio konkurso būdu. Po to Vyriausybės 1997 m. birželio 25 d. protokoliniu sprendimu Susisiekimo ministerijai buvo pavesta parengti įmonės privatizavimo programą ir skelbti privatizavimo konkursą. Privatizavimą vykdė Valstybinė privatizavimo agentūra. Privatizavimo programa buvo paskelbta 1997 m. rugsėjo 22 d., bet, skirtingai nuo Lietuvos telekomo privatizavimo, skelbimai nepasirodė jokiame užsienio laikraštyje, todėl buvo aišku, jog “Smeltę” ketinama parduoti pirkėjui iš Lietuvos. Susisiekimo ministerijos siūlymu be rimto pagrindimo ir turto vertinimo buvo nustatyta ir pradinė akcijų paketo kaina - 102 mln. Lt. Paraiškos buvo priimamos iki 1997 m. gruodžio 3 d. Nors potencialūs pirkėjai buvo įsigiję 13 informacinių rinkinių, tačiau iki nustatytos dienos negauta nė vienos paraiškos. Nauja “Klaipėdos smeltės” privatizavimo programa buvo paskelbta 1998 m. balandžio 15 d. Pradinė kaina nebuvo skelbiama. Paraiškos buvo priimamos iki birželio 1 d. Ir vėl: nors informacinius rinkinius įsigijo net dvylika galimų pirkėjų, bet paraišką iki nustatytos datos pateikė tik vienas - Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija (toliau - Korporacija), kuriai jau priklauso dalis didžiausių pajūrio įmonių (AB “Klaipėdos mediena”, UAB “Girių bizonas”, AB “Klaipėdos kartonas”, AB “Eglė”; “Vakarų statybos” grupė: Lietuvos ir Rusijos bendra įmonė “Gargždų mida”, “Gargždų statyba”, “Statvita”, “Klaipėdos kranai”, “Klaipėdos monolitas”, ir kitos; per 1992-1995 m. privatizaciją Korporacija įsigijo daugiau kaip 20 buvusių valstybinių įmonių kontrolinius akcijų paketus). Korporacija dalyvavo ir steigiant “Vakarų banką”. Kaip žinia, šios Korporacijos pagrindiniai akcininkai ir valdybos nariai yra S.Paulauskas (Korporacijos valdybos pirmininkas), R.Stonys (buvęs “Vakarų banko” tarybos pirmininkas, dabar - Korporacijos valdybos narys), A.Bosas (Lietuvos ir Rusijos bendros įmonės UAB “Stela Vitae” valdybos pirmininkas, Korporacijos valdybos narys), M.Gusiatinas (“Klaipėdos nafta”), P.Kravtas (buvęs “Vakarų banko” prezidentas ir valdybos pirmininkas) bei kiti. Atkreipsiu dėmesį, kad P.Kravtas šiuo metu yra sulaikytas ir leidžia laiką Lukiškėse, jo akcijos areštuotos. Kadangi AB “Klaipėdos smeltė” aukščiau minėtu Vyriausybės nutarimu buvo išbraukta iš sąrašo įmonių, privatizuojamų tarptautinio konkurso būdu, Vyriausybės pritarimo būsimam kontraktui nereikia. Sprendimui priimti pakanka Privatizavimo komisijos teigiamo sprendimo. Todėl, matyt, “Klaipėdos smeltė” bus parduota tik už 45 mln. Lt Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacijai ir už pažadą per artimiausius penkerius metus investuoti dar 75 mln. Lt. Neabejoju, jog Vakarų Lietuvos pramonės ir finansų korporacija viena nebūtų pajėgusi sukaupti tokios apimties investicijų paketo. Todėl jos ketinimai pritraukti vienos iš Norvegijos (ar kitos Vakarų valstybės) bendrovių kapitalą - sveikintini. Kelia abejones viena: kiek buvo galima gauti už “Smeltės” privatizavimą, jei procesas būtų buvęs skaidrus ir viešas, jei jame būtų dalyvavę potencialūs pirkėjai iš užsienio, kurie būtų sudarę bent minimalią konkurenciją. Nes tik konkurencija (dar pridurčiau - sąžininga konkurencija) gali garantuoti gerą privatizuojamo objekto kainą ir pakankamą investicijų apimtį. Nei uždaras konkursas, nei tiesioginės derybos tokių rezultatų pasiekti neleis. Privatizavimo sėkmės neužtikrins ir ministerijos vadovo pareiškimai, kad jis turįs pirkėją, raginimai atsisakyti konkursinio privatizavimo, prisidengiant noru paspartinti privatizavimo procesą ir greičiau parduoti valstybei priklausančias akcijas. Tai ne tik atbaido potencialius tos įmonės pirkėjus, bet kelia abejonių ir dėl visos privatizavimo programos skaidrumo ir realizavimo viešumo. Belieka pridurti, jog jeigu “Klaipėdos smeltė” būtų privatizuojama pagal patikrintas taisykles ir jos privatizavimas būtų buvęs viešesnis ir skaidresnis, tai ir rezultatai būtų buvę geresni. Torių demokratija Skaitantiems šį straipsnį patartina nepamiršti Lietuvos Algirdas Vaitkūnas Kas yra torių demokratija? Torių demokratija, arba Benjamino Disraeli (Dizraelis) konservatizmas, yra glaudžiai susijęs su šio žymaus konservatorių politiko, konservatorių partijos vadovo (1868-1881 m.) vardu. Tačiau nereikėtų manyti, kad torių demokratija jau iš pat pradžių buvo aiškus ir pripažintas terminas. Jis tebėra problemiškas, nors torių demokratijos ir Konservatorių partijos specialistai tvirtina, kad šis terminas yra ne tik visiškai pagristas, bet ir pakankamai lankstus. Torių demokratijos pradžią žymi 1867 m. B.Disraeli iniciatyva įvykdyta rinkimų reforma. Vieni istorikai šią ir kitas B.Disraelio reformas vadina torių demokratija, o kiti - konservatorių politika nuo B.Disraeli iki šių dienų, nors po 1884 m. rinkimų reformos daugumai vyrų gavus rinkimų teisę, Didžioji Britanija tapo demokratine šalimi. Po šios rinkimų reformos vartojant torių demokratijos terminą buvo siekiama labiau pabrėžti, kad tai konservatorių įvykdyti pertvarkymai. Be to, patys konservatoriai į vykdomas reformas žiūrėjo skirtingai. Ministras B.Disraeli ryžtingai ėmėsi 1867 m. rinkimų reformos, o ministras pirmininkas lordas Derbi (Derbis) ją vadino šuoliu į nežinią. Jis labai bijojo, kad rinkimų reforma nesukeltų anarchijos, kad nebūtų pažeistos tradicijos ir šalis neprarastų to, ką sukaupė per šimtmečius. Kita vertus, Konservatorių partija negalėjo ignoruoti gyvenimo keliamų klausimų ir jų nespręsti. Todėl lordas Derbi pritarė, anot jo, rizikingam sumanymui reformuoti rinkimų sistemą. Lordų rūmų narius gąsdino vien torių demokratijos termino vartojimas svarstant 1867 m. rinkimų reformos projektą. Jie bijojo, kad nebūtų įgyvendinti dar anksčiau radikalų ir tredjunionų siūlyti visuotinių rinkimų projektai ir sužlugdyta šalies politinė santvarka. Turėjo praeiti šiek tiek laiko, kad torių demokratija būtų pripažinta. Žymus Konservatorių partijos veikėjas Randolphas Churchillis (Randolfas Čerčilis) palaikė torių demokratiją, kuri numatė pasitelkti senas valstybės institucijas didelėms reformoms. XIX a. 9 dešimtmetyje lordas Georgas Hamiltonas sakė, kad torių demokratija yra labai gražus ir populiarus šūkis einant į priekį, bet ką tai reiškia, jam pačiam nebuvo visiškai aišku. Iš pradžių net kai kurie žymūs konservatoriai, pavyzdžiui, lordas Salisbury (Selisberis), po B.Disraeli tapęs Konservatorių partijos vadovu, torių demokratiją vadino iliuzija. Mat tradiciškai nusiteikę konservatoriai nepasitikėjo demokratija, bijojo jos neigiamų pasekmių. Kitos partijos manė, kad torių demokratija - prasimanytas terminas, kuriuo siekiama užmaskuoti nerealius darbininkų laimėjimus. Iš tikrųjų rūpinimasis žmonėmis, jų gerove tapo Konservatorių partijos galutiniu tikslu. Pradėjus keisti politiką, B.Disraeli, veikiant R.Churchilliui, po to vadovaujant Salisbury, Balfourui (Balfūras) ir kitiems, Konservatorių partija vykdė tikrąją savo paskirtį - tapo tautos partija, siekiančia visų žmonių gerovės ir laimės. Konservatoriai rėmėsi ilgų dešimtmečių gyvenimo praktika ir logikos principais. Be to, Konservatorių partija pagyvino visų valdžios grandžių ir visų politikos sričių veiklą drąsiomis idėjomis. Tuo tarpu torių demokratijos terminas nebuvo vienareikšmiškai suprantamas, net įgavęs įspūdingą formą ir turinį, kai buvo priimta daug svarbių įstatymų ir įvykdytos didelės reformos. Čia svarbios monarchijos institucijos buvo priderintos, kaip beveik visur, prie konstitucinės demokratijos. Ateina torių demokratijos laikas Torių demokratijai turėjo ateiti laikas, atsirasti ryžtingų politikų. Prie to buvo einama naudojantis ankstyvesne partijos patirtimi, remiantis XVIII a. torių reformų šalininkų Bolingbroko’o (Bolingbrokas) ir Pitto Jaunesniojo politika, nors tuo metu buvo vadovaujamasi principu, kad nuosavybė, o ne žmonės turi būti atstovaujami parlamente. Keičiantis visuomenės struktūrai XIX a. pirmoje pusėje radikalai aktyviai reikalavo rinkimų reformos. Jie tvirtino, kad šalies gyventojai turi turėti rinkimų teisę nepaisant jų nuosavybės dydžio. Šią problemą aštrino ir tai, kad parlamentas vaidino svarbiausią vaidmenį politiniame gyvenime, o jo rinkimų tvarka buvo atsilikusi. Todėl XIX a. pirmoje pusėje rinkimų reforma buvo viena svarbiausių Didžiosios Britanijos problemų. Rinkimų tvarką reformuoti reikalavo 1824 m. įteisinti tredjunionai, kurių vadovai buvo linkę spręsti ginčus kompromisais, o ne revoliucinėmis priemonėmis. Tuo tarpu daug bedarbių ir revoliucingai nusiteikusių darbininkų išvyko į Ameriką, Australiją ir kitas šalis. Tuo metu ir vėliau valstybinė Anglikonų bažnyčia vaidino svarbų vaidmenį šalies gyvenime. Tai matydami toriai manė, kad vienas svarbiausių jos uždavinių - derinti atskirų visuomenės grupių interesus, stiprinti šalies socialinę harmoniją. Nors daugelis konservatorių palaikė socialinės darnos ir pastovumo idėją, politinėms institucijoms, jų praktinei veiklai dar trūko darnumo. Kai kurie toriai, ypač rašytojai, vaizdavo visuomenę pagal nusistovėjusią hierarchiją. Bet socialinės harmonijos idėja buvo vienas iš motyvų B.Disraeli ir vėlesniems konservatorių vadovams eiti socialinių reformų keliu. Be to, toriai gaudavo daugiau balsų per rinkimus ten, kur Anglikonų bažnyčios pozicijos buvo stipresnės. Dažnai anglikonų kunigai miestuose netiesiogiai atlikdavo partijos darbą, supažindindami verslo ir kitų sričių specialistus su torių gyvenimo ir darbo stiliumi. Anglikonų bažnyčios moralinė ir kitokia parama stiprino Didžiosios Britanijos politinę santvarką. Nepaisant žymių politikų Castlereaghio (Kasleris), Palmerstono ir kt. priešinimosi, 1832 m. įvykdžius rinkimų reformą, Didžioji Britanija tapo demokratiškiausia Europos valstybe. Todėl joje greičiausiai formavosi parlamentinė santvarka, vyriausybės atsakomybė parlamentui, palengva mažėjo monarchų vaidmuo politiniame gyvenime, didėjo rinkėjų įtaka parlamento sprendimams ir t. t. B.Disraeli suprato šias demokratines tendencijas, bet matė, kad daugelis gyventojų, ypač neturintys rinkimų teisės amatininkai ir darbininkai, yra nepatenkinti 1832 m. rinkimų reforma. Tai aiškiai parodė čartistai, reikalavę kur kas platesnių politinių teisių ir pirmiausia išplėsti rinkimų teisę. Jie ieškojo būdų įgyvendinti darbininkų nuostatą, kad žmogus, neturintis rinkimų teisių, nėra žmogus. B.Disraeli aiškiai skyrė populiarias nuolaidas nuo demokratinių reformų. Bet jis dar nebuvo nusiteikęs pereiti prie demokratijos kaip valdymo formos tikrąja žodžio prasme. Tačiau jis buvo pirmasis iš XIX a. politikų, kreipusių partijos veiklą demokratijos link. XIX a. viduryje konservatorių opozicija Bendruomenių rūmuose veikė vadovaujama B.Disraeli. 1852 m. ruošiantis parlamento rinkimams, konservatoriai paskelbė manifestą, kuriame reikalavo ištirti rinkimų reformos būtinumą. Bet daugelis politikų nuogąstavo dėl to, kaip pasielgs gavę rinkimų teisę amatininkai ir kvalifikuoti darbininkai, nes dar buvo gyvi čartistų veiklos įspūdžiai. Čartistų veiksmai nesiderino su daugelio anglų tradicijomis, politinės veiklos būdais. B.Disraeli laikėsi monarchijos, diduomenės ir darbininkų bendradarbiavimo idėjos. Išaugusių tredjunionų vadovai buvo reformų šalininkai, stengėsi spręsti ginčus kompromisais su darbdaviais ir valdžios atstovais. Matyt, taip buvo dėl to, kad darbininkų ir kitos organizacijos galėjo veikti legaliai, buvo religijos, spaudos ir kitos demokratinės laisvės. Be to, didžiąją Konservatorių partijos narių dalį sudarė amatininkai ir darbininkai. Nė viena partija negalėjo tikėtis efektyvios veiklos be aktyvaus amatininkų ir darbininkų dalyvavimo. Todėl R.Churchillis laukė tų dienų, kai konservatyvūs darbininkai, amatininkai užims vietas parlamente, ir reikalavo daryti viską, kad jie būtų išrinkti į parlamentą. B. d.


Šį savaitgalį du tarpusavyje susiję įvykiai įeis į istoriją. JAV ir Didžioji Britanija užbaigė baudžiamąją operaciją Irake, o JAV Kongreso Atstovų rūmai apkaltino Clintoną melavimu davus priesaiką ir trukdymu nustatyti tiesą. Bet tai nereiškia, kad prezidentas Billas Clintonas bus nušalintas nuo pareigų. Beprecedentis istorijos kuriozas abiejų kariaujančiųjų šalių opozicija reikalauja vadovų galvų. Clintono bylos imsis Senatas Po balsavimo Atstovų rūmuose, per kurį buvo nuspręsta pareikšti JAV prezidentui Billui Clintonui apkaltą, sausio mėnesį 100 Senato narių pirmą kartą per 130 metų nagrinės JAV prezidento nušalinimo nuo valdžios bylą. Atstovų rūmai šeštadienį nusprendė, kad prezidentą reikėtų nušalinti nuo valdžios dėl dviejų kaltinimo punktų, t. y. dėl melagingų parodymų davimo JAV prezidento ir buvusios Baltųjų rūmų stažuotojos Monicos Lewinsky santykius tiriančiai didžiajai prisiekusiųjų žiuri ir dėl bandymo užkirsti kelią teisingumui, nagrinėjant Baltųjų rūmų „sekso ir melo” skandalą. Dar du kaltinimo punktai - melagingi parodymai Paulos Jones seksualinio priekabiavimo byloje piktnaudžiavimas valdžia - buvo atmesti. Pagal JAV Konstituciją senatas privalo “pradėti apkaltos punktų svarstymus” ateinančios dienos 13 val. vietos laiku (18 val. Grinvičo laiku), tačiau svarstymai atidedami, jei kita diena yra sekmadienis. Paskui Senatas turi nuspręsti, kada turi prasidėti teismas. Pradinius apkaltos punktus svarstys ir šiam teismui pirmininkaus JAV aukščiausiojo teismo vyriausiasis teisėjas Williamas Rehnquistas. Clintonas gali atvykti į teismą, tačiau jo dalyvavimas nėra privalomas. Reikės apsvarstyti dar daugybę klausimų, pavyzdžiui, kiek laiko gali ruoštis Clintono gynyba ir kokie parodymai - ar tokie kaip baudžiamose bylose, civilinėse bylose, ar kokie nors kiti. Niekas nežino, kiek toks teismas gali tęstis, be to, gali įvykti nenumatyti atvejai. Pavyzdžiui, Senatas gali apsvarstyti įvairias priemones, kurios iš esmės nutrauktų bylą. Tokias priemones gali patvirtinti paprasta senatorių balsų dauguma. 1868 m. vykęs JAV prezidento Endriu Džonsono (Andrew Johnson) apkaltos procesas truko apie tris mėnesius. Kai kurie analitikai mano, kad Clintono procesas tęsis iki 1999 m. vasaros. Nušalinti Billą Clintoną nuo valdžios galės dviejų trečdalių senatorių balsų dauguma, t. y. už šį pasiūlymą turi balsuoti 67 senatoriai, o tai daugelio analitikų nuomone, yra beveik neįmanoma. Senate dirba 55 respublikonai ir 45 demokratai, o tikimybė, kad Clintono neparems 12 demokratų, yra labai menka, tačiau, perspėja ekspertai, politikų nuomonės gali keistis. Senatoriai jau atvirai diskutuoja apie kompromisą Pasak žiniasklaidos, kai kurie JAV senatoriai jau atvirai diskutuoja apie tai, kad, užuot nušalinus prezidentą Billą Clintoną nuo pareigų, reikėtų apsiriboti švelnesne bausme - papeikimu. Kompromiso šalininkai pabrėžia, jog tai, kad jis įeis į istoriją kaip dėl vadinamojo Monicos Lewinsky skandalo savo pareigų vos nepraradęs prezidentas, jau yra pakankamai skaudi bausmė. “Šiuo metu neturime 67 balsų, kurių reikėtų norint nušalinti prezidentą nuo pareigų”, - sekmadienį televizijos stočiai NBC pasakė senatorius Orrinas Hatchas. Anot jo, reikia pagalvoti, kaip išspręsti galvosūkį, nepakenkiant šalies interesams. Atstovų rūmuose už Clintono apkaltą praėjusį šeštadienį balsavo beveik vien tik respublikonų dauguma. Baltieji rūmai tikisi, kad Senatas užims mažiau konfrontuojančią poziciją. Billas Clintonas tvirtina neketinąs atsistatydinti ir kovosiąs už kompromisinį sprendimą. Nauji būdai Sadamui Huseinui sutramdyti Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas Tonyʼs Blairas sekmadienį paskelbė kelias priemones, kurios, jo nuomone, po keturių amerikiečių ir britų karinių oro pajėgų prieš Iraką surengtų antskrydžių leistų sutramdyti Irako prezidentą Sadamą Huseiną. Per spaudos konferenciją Didžiosios Britanijos premjeras pranešė, kad sausio mėnesį į Persijos įlankos regioną bus perdislokuotas Didžiosios Britanijos lėktuvnešis “Invincible”. Blairas pridūrė: “Mes norime garantuoti, kad sankcijos būtų vykdomos. Mes vykdysime operacijas Persijos įlankoje, kurios neleis nelegaliai gabenti naftą”. “Ketiname pradėti intensyvius diplomatinius debatus su kitomis JT Saugumo Tarybos narėmis, su šio Artimųjų Rytų regiono valstybėmis, su mūsų Europos partnerėmis. Mes visi kartu suformuosime naują strategiją, kuri galės garantuoti tarp pasaulio bendruomenės ir Irako egzistuojančių tarptautinių ryšių stabilumą”, - tvirtino Blairas. Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas pridūrė: “Mes tęsime bendradarbiavimą su Irako opozicija ir padėsime jai kada nors įgyvendinti geresnio Irako viziją”. Didžiosios Britanijos gynybos štabo vadas generolas seras Charlesas Guthrieʼs per spaudos konferenciją pareiškė: “Mes pažeidėme mažiausiai 30 svarbių objektų, kuriuose buvo gaminami Huseino biologiniai ir cheminiai ginklai. Pavyzdžiui, raketos suniokojo vieną gamyklą, kurioje Bagdadas gamino raketas”. Po keturias naktis trukusių JAV ir Didžiosios Britanijos karinių oro pajėgų smūgių Irakui prireiks metų cheminio ir biologinio ginklo gaminimo programoms atkurti, teigė Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas. Buvo paleista 400 sparnuotųjų raketų. Tai yra daugiau, negu buvo iššauta per 1991 m. Persijos įlankos karą su Iraku. Pasak Blairo, bus “radikaliai” sustiprintos pajėgos, galinčios užkirsti kelią bet kokiam jau aštuonerius metus Iraką alinančių JT sankcijų pažeidimui. Opozicija ragina bendromis jėgomis nušalinti Huseiną Irako opozicijos grupuotė sekmadienį paragino Huseino politikai nepritariančias susiskaldžiusias opozicijos grupuotes bendradarbiauti ir kartu siekti, kad Bagdade pasikeistų vyriausybė. Irako nacionalinio sutarimo partija paragino opoziciją “pasinaudoti naujomis aplinkybėmis ir išlaisvinti Iraką nuo Sadamo Huseino diktatūros”. Amane veikianti opozicijos grupuotė tvirtina, kad visų opozicijos grupuočių bendradarbiavimas yra gyvybiškai svarbus, nes būtų “įmanoma sukurti naują Iraką, kuriame būtų gerbiamos žmogaus teisės”. Prieš Huseino režimą kovojančios jėgos teigia ketinančios nusiųsti delegacijas į arabų ir kitas musulmoniškas šalis ir paraginti šių valstybių vadovus imtis diplomatinių ir politinių priemonių prieš Irako režimą. Be to, delegacijos ketina prašyti Vakarų valstybių paramos, kad žmogaus teisių organizacijos galėtų apsilankyti Irake. Irako vyriausybės priešininkai lapkričio 23 dieną dalyvavo Didžiosios Britanijos užsienio reikalų ministerijos surengtame susitikime. Opozicija buvo paraginta teikti pasiūlymų, kuriuos galėtų paremti Vakarai, ir bendromis jėgomis kurti naują Irako istoriją be Huseino. JAV prezidentas Billas Clintonas šeštadienį dar kartą pabrėžė, kad Vašingtonas norėtų, jog Bagdadui vadovautų nauja vyriausybė, ir pažadėjo, kad Jungtinės Amerikos Valstijos “aktyviau bendradarbiaus” su Irako opozicijos grupėmis. Komentuodamas amerikiečių ir britų karinių oro pajėgų antskrydžius Irake, Didžiosios Britanijos ministras pirmininkas Tonyʼs Blairas šeštadienį pareiškė, kad būtų “nuostabu”, jei Sadamas Huseinas būtų nušalintas nuo valdžios, tačiau pridūrė, kad tai nebuvo kampanijos tikslas. Užsienio apžvalgininkai teigia, kad iki šiol Vakarai vangiai rėmė Irako opoziciją. Pinigai, kuriuos JAV Kongresas paskyrė opozicijai, kol kas nepanaudoti. Viena raketa nuklydo į Iraną JAV interesams Irane atstovaujanti Šveicarija oficialiai atsiprašė už tai, kad per karinę operaciją prieš Iraką amerikiečių paleista raketa pataikė į Irano miesto Choremšehro gyvenamąjį kvartalą. Tai sekmadienį žurnalistams pareiškė Irano užsienio reikalų ministerijos atstovas. “Jungtinės Valstijos nuoširdžiai apgailestauja dėl to, kad Irano teritorijoje nukrito raketa”, - sakoma Šveicarijos diplomatinės atstovybės pareiškime. Notoje pažymima, kad Amerikos kariškiai neketino pažeisti Irano suvereniteto. Irano karinių specialistų manymu, tai nėra tyčinė akcija. Raketa nukrypo dėl apmaudaus atsitiktinumo. Cohenas: naują smūgį Irakui galima suduoti “bet kada” Sekmadienį JAV gynybos sekretorius Williamas Cohenas pareiškė, jog JAV ginkluotosios pajėgos tebėra Persijos įlankoje ir gali “bet kada” suduoti naują smūgį Irakui. Interviu CBS televizijai Williamas Cohenas sakė, jog nebūtinai reikės laukti šešių mėnesių arba visų metų, kad JAV pradėtų naują Irako puolimą. Pasak JAV valstybės sekretoriaus, tokio puolimo gali prireikti, jeigu Irako prezidentas Sadamas Huseinas pamėgintų atstatyti savo masinio naikinimo ginklo gamybos infrastruktūrą. “Mes ir toliau taikysime sankcijas Irakui ir bandysime garantuoti, kad Bagdadas nekeltų grėsmės kaimynams ir nemėgintų atkurti savo masinio naikinimo ginklo programos”, - sakė JAV gynybos sekretorius. Žinios trumpai Niu Delis. Rusijos premjeras Jevgenijus Primakovas pirmadienį, pradėdamas politines derybas Niu Delyje, pasiūlė sudaryti strateginį Rusijos, Indijos ir Kinijos aljansą, kuris garantuotų regiono geopolitinį stabilumą. ”Regione labai daug kas priklauso nuo Kinijos, Rusijos ir Indijos politikos. Jei mums pavyktų sudaryti strateginį ”trikampį”, būtų labai gerai”, - po pasveikinimo ceremonijos Indijos prezidento rūmuose žurnalistams pasakė Primakovas. Per pirmąjį nuo gegužės mėnesį įvykdytų branduolinių bandymų vizitą Primakovas su Indijos vyriausybe turėjo pasirašyti susitarimą dėl ginkluotės tiekimo iki 2010 m. bei įvairių prekybos sutarčių. Indija yra svarbiausia Rusijos ginkluotės pirkėja - net 70 proc. Indijos armijos ginkluotės yra pagaminta Rusijoje arba buvo pagaminta vietoje pagal Rusijos licencijas. Belfastas. Šiaurės Airijos policija ieško prieš du dešimtmečius nužudytų ir slaptai palaidotų IRA aukų lavonų. Pareigūnų grupės su specialia įranga šeštadienį apieškojo didžiulę teritoriją vakarų Belfaste, tikėdamosi rasti 1978 m. dingusių žmonių palaikus. Paieškos operacija tęsėsi ir sekmadienį. Paieška buvo pradėta po to, kai Airijos respublikonų armija (IRA) kreipėsi į visuomenę, prašydama padėti rasti septintajame dešimtmetyje nužudytų žmonių kūnus. Policija teigė, jog specialiai ieškomi 1978 m. gegužės mėnesį dingusių Briano McKinneyʼio ir Johno McCloryʼio palaikai. Miunchenas. Vokietija sekmadienį išdavė Jungtinėms Amerikos Valstijoms Sudano pilietį Mamduhą Mahmudą Salimą. Jis yra vienas iš pagrindinių įtariamųjų byloje dėl šią vasarą šalia JAV ambasadų Nairobyje ir Dar es Salame surengtų sprogimų, pranešė Bavarijos žemės vidaus reikalų ministerijos atstovas spaudai. Savaitraštis ”Welt am Sonntag” pranešė, kad po to, kai Vokietijos konstitucinis teismas per gruodžio 11 d. posėdį atmetė Salimo prašymą jo neišduoti, Vokietijos užsienio reikalų ministras Joschka Fischeris patenkino JAV vadovybės prašymą įtariamąjį išduoti. Salimas, kuris, kaip įtariama, ėjo Saudo Arabijos milijonieriaus Olamos bin Ladeno leitenanto pareigas, buvo sulaikytas Miunchene rugsėjo mėnesį. Ankara. Turkijos vicepremjero pareigas einantis Biulentas Ecevitas vakar informavo prezidentą Suleimana Demirelį, jog nepajėgė suformuoti naujos vyriausybės ir prašo patikėti šį uždavinį kitam asmeniui. Demirelis dabar turės rasti naują politinį lyderį, kuris iki sausio vidurio iš daugelio parlamento frakcijų sudarytų naująją vyriausybę, pakeisiančią Mesuto Jilmazo trijų partijų koalicinį ministrų kabinetą. Jilmazo vyriausybė dėl tariamų ryšių su Turkijos mafija buvo nušalinta spalio mėnesį. Vakar vakare prezidentas Demirelis turėjo pradėti naujas konsultacijas su šešių partijų lyderiais. Minskas. Vakar rytą Minske susidegino nežinomas vyras. Tai pranešė Baltarusijos vidaus reikalų ministerija. Pasak ministerijos pareigūno, vyriškis išlipo iš automobilio ”Ford Scorpio” netoli kūdikių namų Baltarusijos sostinės Frunzės rajone, apsipylė benzinu ir pats save padegė. Jo išgelbėti gydytojams nepavyko. Žuvusiojo asmenybė ir savižudybės priežastys aiškinamos.


Užsienio spaudos atgarsiai į draugo N. CHRUŠČIOVO pranešimą

Ryškus, puikiai argumentuotas Tarybinės vyriausybės vadovo N. Chruščiovo pranešimas „Dabartinė tarptautinė padėtis ir Tarybų Sąjungos užsienio politika“ TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje jau žinomas plačiajai Lenkijos visuomenei. Pranešimas transliuojamas ir komentuojamas per Lenkijos radiją ir televiziją. Radijo ir televizijos laidose pabrėžiama ta N. Chruščiovo pranešimo vieta, kurioje jis kalba apie neseniai įvykusią krizę Karibų jūros rajone. Vieningai pažymima, kad TSRS politikos dėka pavyko neleisti Jungtinėms Valstijoms įsiveržti į Kubą ir sukelti pasaulinį termobranduolinį karą. Tarybų Sąjungos ir taikos jėgos, pabrėžiama PAP biuletenyje, pateiktame Lenkijos laikraščiams, įrodė, kad jos sugeba primesti taiką agresijos jėgom


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

UŽ ĮTEMPIMO TARP VAKARŲ IR RYTŲ MAŽINIMĄ

BONA, rugsėjo 8 d. (TASS-ELTA). Vokietijos socialdemokratų partijos spaudos biuletenis „Socialdemokratišer Presedinst“, liesdamas derybas dėl nusiginklavimo Londone, rašo, kad teigiamų rezultatų šiose derybose negalima pasiekti dėl politikos „iš jėgos pozicijos”. Nurodydamas, kad paskutinis žodis derybose dėl nusiginklavimo dar nepasakytas, biuletenis pabrėžia, kad ir vokiečių tauta turi įnešti savo indėlį į šio klausimo sprendimą. „Mes, vokiečiai, — rašo biuletenis, — turime įnešti savo indelį į įtempimo tarp Vakarų ir Rytų sumažinimą. Jei mūsų vyriausybės stos už politiką, kuri yra ne kas kita, kaip dalyvavimas įprastiniame ir atominiame ginklavimesi, tada mes negalėsime įvykdyti šio mums iškilusio uždavinio. Mes taip pat negalėsime užtikrinti saugumo mūsų tautai, jei mes neįsisąmoninsime, kad šis saugumas niekada negali būti pasiektas dalyvaujant ginklavimosi varžybose. Vokiečių tauta atsidurs ant bedugnės krašto, jei ji gaus vyriausybę, kuri tiki jėgos politikos efektyvumu. Tai yra priežastis, kuri skatina Vokietijos socialdemokratiją kaip tik dabar reikalauti posūkio Vokietijos politikoje”.


JAV teisingumo ministerija pranešė, kad Amerikos Federalinio tyrimo biuro (FTB) vadovas Edgaras Huveris pateikė metinį pranešimą apie FTB veiklą 1957 metais. Šiame pranešime pateikiami skaičiai rodo, kad, apytikriais duomenimis, 1957 metais Jungtinėse Amerikos Valstijose buvo padaryta 2756 tūkstančiai stambių nusikaltimų. Tai 7,5 procento viršija savotišką „rekordą” pagal nusikaltimų skaičių, nustatytą Jungtinėse Amerikos Valstijose ankstesniais metais.


TASS-o pareiškimas yra pagrindinė Amerikos telegramų agentūrų šios dienos pranešimų tema. Jos atpasakojo šį dokumentą, tačiau praleido pareiškime esančius argumentus, kuriais, iš esmės, išjuokiami Vašingtono teigimai, jog Kuba sudaranti grėsmę JAV ir kitų Vakarų pusrutulio šalių saugumui. Šiuose pranešimuose pabrėžiamas rimtas Tarybų Sąjungos įspėjimo pobūdis: bet kuris JAV mėginimas užpulti Kubą gali įstumti pasaulį į pasaulinio visuotinio karo, naudojant ir termobranduolinį ginklą, katastrof


Bundesratas pritarė nepaprastiems įstatymams

Bundesratas – Vakarų Vokietijos parlamento aukštieji rūmai – pritarė kompleksui įstatymų projektų, numatančių įvesti antidemokratinius nepaprastuosius įstatymus Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje. Kaip ir buvo laukta, šie įstatymų projektai bundesrate buvo priimti be jokių trukdymų. Jų svarstymo išvakarėse socialdemokratų opozicija vėl patvirtino neketinanti rimtai kliudyti Adenauerio vyriausybės pastangoms kaip galima greičiau pratempti nepaprastuosius įstatymus per visas parlamento instancijas. Po bundesrato nepaprastųjų įstatymų projektai bus svarstomi bundestage. Bonos vyriausybė, politinės krizės Vokietijos Federatyvinėje Respublikoje spaudžiama, skuba. Ji skuba gauti į savo rankas nepaprastuosius įgaliojimus, kuriais remdamasi ji vykdys savo reakcinį politinį kursą, dar mažiau, negu iki šiol, skaitysis su plačiųjų visuomenės sluoksnių nuomon


Neseniai Berlyną, visus Vokietijos Demokratinės Respublikos gyventojus sukrėtė šiurpi žinia — prie sektoriaus sienos buvo, nužudytas VDR pasienietis Peteris Gioringas. Tai įvyko gegužės 23 dieną netoli Šarnhorstštrasės, kai iš vakarinio miesto sektoriaus buvo iš automatų apšaudytas VDR pasienio postas. Antras pasienietis sunkiai sužeistas. Tuoj po šito įvykio kelis kartus iš eilės į demokratinį Berlyną buvo svaidomos granatos, sprogstamieji užtaisai. Visa tai sudaro vieną įžūlių provokacijų grandį. VDR darbo žmonės mitinguose, susirinkimuose pasmerkė žudikus provokatorius, reikalavo jiems pelnytos bausmės. Šie atsitikimai rodo, kaip suįžūlėjo revanšistai, į kokį reakcijos sąmokslą jie vis labiau stengiasi įtraukti Vakarų Berlyną. Vakarinėje miesto dalyje esančios radijo stotys nuolat teršia eterį kurstymo ir neapykantos nuodais, Vakarų Berlyną nuolat stengiamasi panaudoti diversijoms prieš VDR ir kitas socialistines šalis, čia knibždėte knibžda šnipai. Negana to — į demokratini Berlyną pradedama šaudyti… Kaip pranešė spauda, Peterio Gioringo budeliai buvo Vakarų Berlyno policininkai. Tačiau anapus Brandenburgo vartų ginklas patikimas bet kam, kas tik pasižada šaudyti į demokratinį Berlyną ir klausyti tų, kurie suinteresuoti provokacijomis, — Vakarų Vokietijoje ir Vakarų Berlyne vis labiau keliančių galvas revanšistų. Prieš kurį laiką vienoje Vakarų Berlyno aukštojoje mokykloje paskaitos metu kažkoks pusgalvis iš pistoleto paleido šūvį į lubas. Kas tai padarė, išaiškinti „nepavyko”. Sensacijas mėgstanti Vakarų Berlyno spauda jau buvo pasišovusi šį atsitikimą plačiai aprašyti, tačiau gavo nurodymą apie tai plačiai skaitytojų neinformuoti, o dar geriau ir visai nutylėti. Pasirodė, jog ne vienas studentas turi ginklą, kurį gavo iš „nežinomų asmenų”. Kas tie „nežinomi asmenys”, aiškiai parodė kitas, anksčiau įvykęs susišaudymas prie VDR sienos. Grupė jaunų ginkluotų banditų buvo įsiveržusi į VDR teritoriją ir bandė nuginkluoti pasienio postą. Jie sukėlė susišaudymą ir sužeidė vieną pasienietį. Vienas įsiveržėlių buvo nukautas, du suimti. Pasirodė, jog tai studentai, Vakarų Berlyno įstaigų apginkluoti ir pasiųsti prie Vokietijos Demokratinės Respublikos sienų. „Nežinomi asmenys” ir toliau nenurimsta, bet kokia kaina bando sukelti provokacijas, siekia, kad Berlyne aidėtų šūviai. Vakarų Berlyno valdantieji sluoksniai pagrindiniu savo uždaviniu laiko nuolatinį kenkimą Vokietijos Demokratinei Respublikai. Tam čia pajungta viskas, pradedant ginkluotomis gaujomis, baigiant radijo laidomis. Niekam ne paslaptis, kad Vakarų Berlyne esanti amerikiečių radijo stotis RIAS yra žvalgybos žinioje ir kad jos tikslas — dirbti ardomąjį darbą, kiekvienoje laidoje nepraleisti progos išlieti tiek nuodų, kiek tik gali pakelti studijoje besisukantieji magnetofono juostos diskai. Šiam reikalui tarnauja ir informacija, ir šlagerių laidos. Amerikiečių spauda savo laiku pripažino, kad šios radijo stoties uždavinys yra agentų verbavimas — įsakymų jiems perdavimas. RIAS — tai vienas geriausių šaltojo karo ginklų, — pareiškė „Niujork taims”. Tačiau radijo laidų, matyti, maža ar jos neveiksmingos. Ieškoma ir kitų priemonių, kaip pasikasti po VDR pamatais. Piktnaudžiaujama paštu. Tamsūs gaivalai mėgina panaudoti paštą persiuntimui į VDR kiršinančios literatūros, geltonosios spaudos, slepia siuntiniuose valiutą ir net ginklus. Juos, matote, „geri pažįstami” švenčių išvakarėse siuntė kaip dovanas… Vakarinių sektorių vadovybė iš kailio neriasi, stengdamasi paversti Vakarų Berlyną žibančia kapitalizmo vitrina. Tam tikru požiūriu tai pavyko: čia siaučia gangsteriai, greta ištaigingų vilų ir naktinio miesto gyvenimo blizgesio klesti neteisybė, išnaudojimas. Berlynas pavirto savotišku kapitalizmo muziejumi, vakarykščios dienos vaizdu. Liūdna, kad tokioje atmosferoje auga ir bręsta nuolat nuodijama ir apgaudinėjama jaunoji karta. Vakarų Berlyne vis atviriau siautėja hitlerininkai. Štai neseniai spauda pranešė, kad atsirado asmenų, net teisme nesusigėdusių pasisveikinti nacistų būdu — rankos pakėlimu. Vis įkyriau girdėti balsai, kad vokiečių tauta turinti būti išdidžia kareivių tauta. Kam tai reikalinga? Suprantama, jog tiems, kurie ir vėl ruošiasi žygiui į Rytus, o visų pirma grasina smogti VDR. Karine isterija persunkta Vakarų Berlyno atmosfera neigiamai atsiliepia į ekonominį miesto gyvenimą. Ekonominio gyvenimo pulsas muša aiškiai ligotai. Daugelis įmonių keliasi į Vakarų Vokietiją, kai kurie stambūs koncernai dalį specialistų perkeliai VFR. Tai dar kartą patvirtina, kad „paskutinės rizikos” politika veikia neigiamai, kad Vakarų Berlynas gali normaliai gyventi tik būdamas laisvas miestas, laisvas nuo karinės isterijos ir provokacijų. Berlyne nemaža paminklų, skirtų fašizmo aukoms atminti, paminklų, įspėjančių dabartines ir ateinančias kartas būti budrioms. Viename tokių paminklų iškalti žodžiai: „Tu stovi čia tylėdamas, tačiau kai apsigręši — netylėk”. Demokratinio Berlyno žmonės vieningai palaiko Vokietijos darbo Demokratinės Respublikos taikią politiką, pasiryžę tvirtai stovėti taikos ir socializmo sargyboje. Su pritarimu Berlyno gyventojai pernai sutiko vyriausybės priemones rugpiūčio 13 dieną, skirtas įvesti tvarką prie sektorių sienos. „Tai, kas buvo 1939 metais Gleivicas (hitlerininku provokacijų vieta prie Lenkijos sienos — V. B.), dabar galėjo būti Vakarų Berlynas — dagtis trečiajam pasauliniam karui”, — kalbėjo susirinkimuose darbininkai. Berlyne daug kur galime pamatyti šūkį „Vakarų Berlynas neturi tapti Sarajevu!”. Demokratinio Berlyno gyventojai darbu stiprina pirmąją vokiečių darbininkų ir valstiečių valstybę, pasiryžę ir su ginklu stoti į jos sargybą. Į revanšistų provokacijas jie atsako vieningu darbu, dar glaudesniu susitelkimu. Neseniai Berlyną, visus Vokietijos Demokratinės Respublikos gyventojus sukrėtė šiurpi žinia — prie sektoriaus sienos buvo, nužudytas VDR pasienietis Peteris Gioringas. Tai įvyko gegužės 23 dieną netoli Šarnhorstštrasės, kai iš vakarinio miesto sektoriaus buvo iš automatų apšaudytas VDR pasienio postas. Antras pasienietis sunkiai sužeistas. Tuoj po šito įvykio kelis kartus iš eilės į demokratinį Berlyną buvo svaidomos granatos, sprogstamieji užtaisai. Visa tai sudaro vieną įžūlių provokacijų grandį. VDR darbo žmonės mitinguose, susirinkimuose pasmerkė žudikus provokatorius, reikalavo jiems pelnytos bausmės. Šie atsitikimai rodo, kaip suįžūlėjo revanšistai, į kokį reakcijos sąmokslą jie vis labiau stengiasi įtraukti Vakarų Berlyną. Vakarinėje miesto dalyje esančios radijo stotys nuolat teršia eterį kurstymo ir neapykantos nuodais, Vakarų Berlyną nuolat stengiamasi panaudoti diversijoms prieš VDR ir kitas socialistines šalis, čia knibždėte knibžda šnipai. Negana to — į demokratini Berlyną pradedama šaudyti… Kaip pranešė spauda, Peterio Gioringo budeliai buvo Vakarų Berlyno policininkai. Tačiau anapus Brandenburgo vartų ginklas patikimas bet kam, kas tik pasižada šaudyti į demokratinį Berlyną ir klausyti tų, kurie suinteresuoti provokacijomis, — Vakarų Vokietijoje ir Vakarų Berlyne vis labiau keliančių galvas revanšistų. Prieš kurį laiką vienoje Vakarų Berlyno aukštojoje mokykloje paskaitos metu kažkoks pusgalvis iš pistoleto paleido šūvį į lubas. Kas tai padarė, išaiškinti „nepavyko”. Sensacijas mėgstanti Vakarų Berlyno spauda jau buvo pasišovusi šį atsitikimą plačiai aprašyti, tačiau gavo nurodymą apie tai plačiai skaitytojų neinformuoti, o dar geriau ir visai nutylėti. Pasirodė, jog ne vienas studentas turi ginklą, kurį gavo iš „nežinomų asmenų”. Kas tie „nežinomi asmenys”, aiškiai parodė kitas, anksčiau įvykęs susišaudymas prie VDR sienos. Grupė jaunų ginkluotų banditų buvo įsiveržusi į VDR teritoriją ir bandė nuginkluoti pasienio postą. Jie sukėlė susišaudymą ir sužeidė vieną pasienietį. Vienas įsiveržėlių buvo nukautas, du suimti. Pasirodė, jog tai studentai, Vakarų Berlyno įstaigų apginkluoti ir pasiųsti prie Vokietijos Demokratinės Respublikos sienų. „Nežinomi asmenys” ir toliau nenurimsta, bet kokia kaina bando sukelti provokacijas, siekia, kad Berlyne aidėtų šūviai. Vakarų Berlyno valdantieji sluoksniai pagrindiniu savo uždaviniu laiko nuolatinį kenkimą Vokietijos Demokratinei Respublikai. Tam čia pajungta viskas, pradedant ginkluotomis gaujomis, baigiant radijo laidomis. Niekam ne paslaptis, kad Vakarų Berlyne esanti amerikiečių radijo stotis RIAS yra žvalgybos žinioje ir kad jos tikslas — dirbti ardomąjį darbą, kiekvienoje laidoje nepraleisti progos išlieti tiek nuodų, kiek tik gali pakelti studijoje besisukantieji magnetofono juostos diskai. Šiam reikalui tarnauja ir informacija, ir šlagerių laidos. Amerikiečių spauda savo laiku pripažino, kad šios radijo stoties uždavinys yra agentų verbavimas — įsakymų jiems perdavimas. RIAS — tai vienas geriausių šaltojo karo ginklų, — pareiškė „Niujork taims”. Tačiau radijo laidų, matyti, maža ar jos neveiksmingos. Ieškoma ir kitų priemonių, kaip pasikasti po VDR pamatais. Piktnaudžiaujama paštu. Tamsūs gaivalai mėgina panaudoti paštą persiuntimui į VDR kiršinančios literatūros, geltonosios spaudos, slepia siuntiniuose valiutą ir net ginklus. Juos, matote, „geri pažįstami” švenčių išvakarėse siuntė kaip dovanas… Vakarinių sektorių vadovybė iš kailio neriasi, stengdamasi paversti Vakarų Berlyną žibančia kapitalizmo vitrina. Tam tikru požiūriu tai pavyko: čia siaučia gangsteriai, greta ištaigingų vilų ir naktinio miesto gyvenimo blizgesio klesti neteisybė, išnaudojimas. Berlynas pavirto savotišku kapitalizmo muziejumi, vakarykščios dienos vaizdu. Liūdna, kad tokioje atmosferoje auga ir bręsta nuolat nuodijama ir apgaudinėjama jaunoji karta. Vakarų Berlyne vis atviriau siautėja hitlerininkai. Štai neseniai spauda pranešė, kad atsirado asmenų, net teisme nesusigėdusių pasisveikinti nacistų būdu — rankos pakėlimu. Vis įkyriau girdėti balsai, kad vokiečių tauta turinti būti išdidžia kareivių tauta. Kam tai reikalinga? Suprantama, jog tiems, kurie ir vėl ruošiasi žygiui į Rytus, o visų pirma grasina smogti VDR. Karine isterija persunkta Vakarų Berlyno atmosfera neigiamai atsiliepia į ekonominį miesto gyvenimą. Ekonominio gyvenimo pulsas muša aiškiai ligotai. Daugelis įmonių keliasi į Vakarų Vokietiją, kai kurie stambūs koncernai dalį specialistų perkeliai VFR. Tai dar kartą patvirtina, kad „paskutinės rizikos” politika veikia neigiamai, kad Vakarų Berlynas gali normaliai gyventi tik būdamas laisvas miestas, laisvas nuo karinės isterijos ir provokacijų. Berlyne nemaža paminklų, skirtų fašizmo aukoms atminti, paminklų, įspėjančių dabartines ir ateinančias kartas būti budrioms. Viename tokių paminklų iškalti žodžiai: „Tu stovi čia tylėdamas, tačiau kai apsigręši — netylėk”. Demokratinio Berlyno žmonės vieningai palaiko Vokietijos darbo Demokratinės Respublikos taikią politiką, pasiryžę tvirtai stovėti taikos ir socializmo sargyboje. Su pritarimu Berlyno gyventojai pernai sutiko vyriausybės priemones rugpiūčio 13 dieną, skirtas įvesti tvarką prie sektorių sienos. „Tai, kas buvo 1939 metais Gleivicas (hitlerininku provokacijų vieta prie Lenkijos sienos — V. B.), dabar galėjo būti Vakarų Berlynas — dagtis trečiajam pasauliniam karui”, — kalbėjo susirinkimuose darbininkai. Berlyne daug kur galime pamatyti šūkį „Vakarų Berlynas neturi tapti Sarajevu!”. Demokratinio Berlyno gyventojai darbu stiprina pirmąją vokiečių darbininkų ir valstiečių valstybę, pasiryžę ir su ginklu stoti į jos sargybą. Į revanšistų provokacijas jie atsako vieningu darbu, dar glaudesniu susitelkimu.


Tokiu būdu galime padaryti išvadą, kad juo daugiau pramonės produkcijos tenka vienam gyventojui, tuo didesnis yra šalies ekonominis galingumas, ir, priešingai, juo mažiau tos produkcijos tenka vienam gyventojui, tuo ekonominis šalies ir jos pramonės galingumas mažesnis. 1939 metais partijos XVIII suvažiavimas ir iškėlė svarbiausią uždavinį - pavyti ir pralenkti labiausiai išsivysčiusias kapitalistines šalis pagal pramonės produkcijos gamybą vidutiniškai vienam gyventojui, t. y. ekonominiu atžvilgiu. Netrukus po XVIII suvažiavimo Tarybų Sąjungai primestas sunkus karas šalies liaudies ūkiui padarė milžiniškus nuostolius ir laikinai nutraukė pagrindinio ekonominio uždavinio sprendimą. Dabar, kai Tarybų Sąjunga ne tik atkūrė liaudies ūkį, bet ir pažengė toli į priekį, vystydama jį, mes sprendžiame pagrindinį ekonominį uždavinį jau ne tomis sąlygomis, kokios buvo iki II pasaulinio karo. Padėtis dabar kitokia, palankesnė. 1955 metais mūsų šalyje buvo pagaminta elektros energijos, išlydyta ketaus ir plieno beveik tiek pat, kiek Anglijoje, Vakarų Vokietijoje ir Prancūzijoje kartu paėmus. Šiuo metu Tarybų Sąjungoje gaminama daug daugiau įvairių gamybinių įrenginių negu Anglijoje ir Vakarų Vokietijoje, akmens anglies - daugiau negu Anglijoje ir Prancūzijoje, cemento-daugiau negu bet kurioje Vakarų Europos valstybėje. Komunistų partija ir Tarybinė vyriausybė, keldamos uždavinį pavyti ir pralenkti labiausiai išsivysčiusias kapitalistines šalis ekonominiu atžvilgiu, suprantama, atsižvelgia ir į tai, kad pokariniu metu kitų šalių ekonomika taip pat nestovėjo vietoje. Pavyzdžiui, Jungtinėse Amerikos Valstybėse pramonės gamybos apimtis padidėjo maždaug dvigubai palyginti su ikikariniu lygiu. Išaugo gamyba ir kitose kapitalistinėse šalyse. O kaip mums žinoma, mašinų, elektros energijos, anglies, plieno, ketaus, cemento gamybos lygis vaidina lemiamą vaidmenį šalies ekonominiame vystymesi. Tačiau visa istorinio vystymosi eiga rodo neginčijamą socialistinės visuomenės pranašumą prieš kapitalistinę. Paimkime, pavyzdžiui, ekonominio vystymosi tempų problemą. Per paskutinius 26 metus vidutinis metinis pramonės produkcijos didėjimas sudarė Tarybų Sąjungoje - 12,3 procento, o Jungtinėse Amerikos Valstybėse - 3,3 procento. Jeigu sugretinsime 11 ikikarinių, 9 pokarinių metų, t. y. 20 metų normalų dviejų sistemų ekonomikos vystymąsi, tai susidarys dar ryškesnis vaizdas. Vidutinis metinis pramonės produkcijos didėjimas tais metais Tarybų Sąjungoje sudarė 18 procentų, o Jungtinėse Amerikos Valstybėse 2,8 procento. Per paskutinius 26 metus pramonės produkcijos apimtis kapitalistiniame pasaulyje padidėjo mažiau negu 2 kartus, o Tarybų Sąjungoje - daugiau negu 20 kartų. Tai reiškia, kad socialistinė ekonomika žengia pirmyn tempais, kurie 5-7 kartus viršija kapitalistinės ekonomikos vystymosi tempus. Toks spartus mūsų šalies ekonomikos vystymasis užtikrina nepaliaujamą socialistinės gamybos augimą. Suprantama, kad tuo pagrindu didėja taip pat pramonės produkcijos kiekis, tenkantis vienam gyventojui, o tai savo ruožtu vis labiau mažina skirtumą, esantį tarp mūsų šalies ir ekonominiu atžvilgiu labiausiai išsivysčiusių kapitalistinių valstybių. Pažiūrėkime, ką apie tai kalba skaičiai. 1929 metais Tarybų Sąjungoje vienam gyventojui teko 19 kartų mažiau elektros energijos negu Jungtinėse Amerikos Valstybėse, o 1954/55 metais jau tik 4 kartus mažiau. Per tą patį laiką skirtumas ketaus gamybos vienam gyventojui atžvilgiu sumažėjo daugiau negu 5 kartus, plieno - 6 kartus ir akmens anglies - daugiau negu 15 kartų. Dar didesniu mastu mes ekonominiu atžvilgiu priartėjom prie Anglijos. 1929 metais aukščiau minėtos produkcijos Tarybų Sąjungoje vienam gyventojui teko 5-9 kartus, o akmens anglies net 27 kartus mažiau negu Anglijoje. 1954/55 metais Tarybų Sąjungoje vienam gyventojui akmens anglies jau teko maždaug 2,5 karto, o likusios produkcijos tik 70-80 procentų mažiau negu Anglijoje. Savaime kyla klausimas: kokias mes turime sąlygas per palyginti trumpą laiką užtikrinti visišką liaudies ūkio ir gyventojų poreikių patenkinimą gamybos priemonėmis ir vartojimo reikmėmis, vadinasi, kokiu būdu mes galime pavyti ir pralenkti pačias turtingiausias kapitalistines šalis? Kad geriau būtų galima išaiškinti šį klausimą, panagrinėkime, pavyzdžiui, tik vieną gamybos šaką - elektros energijos gamybą. Elektros energijos gamybos srityje carinė Rusija buvo nepaprastai atsilikusi. 1913 metais visos šalies elektrinės davė apie 2 milijardus kilovatvalandžių elektros energijos. Tais pačiais metais Jungtinėse Amerikos Valstybėse buvo pagaminta 22 milijardai kilovatvalandžių elektros energijos. Elektros energijos gamybai padidinti nuo 22 milijardų iki 170 milijardų kilovatvalandžių Jungtinėms Amerikos Valstybėms prireikė 27 metų; jos tai vykdė nuo 1913 iki 1940 metų. Kaip buvo nurodyta partijos XX suvažiavime, Tarybų Sąjungai elektros energijos gamybai padidinti nuo 22 milijardų iki 170 milijardų kilovatvalandžių prireikė apie 14 metų, t. y. beveik dvigubai mažiau laiko negu Jungtinėms Amerikos Valstybėms. Be to, atsižvelgiant į mūsų šalies aprūpinimą energetiniais ištekliais, elektrotechnikos įrengimais ir pranašumu, kuris yra pasiektas atominės energijos pritaikyme taikos reikalams, galima drąsiai teigti, kad Tarybų Sąjunga turi visa, kas reikalinga energetikai išvystyti iki lygio, pralenkiančio Jungtines Amerikos Valstybes ir tuo labiau kitas išsivysčiusias ekonominiu atžvilgiu kapitalistines šalis. Augant gamybos priemonių gamybai, vis plačiau vystomos ir tos šakos, kurios betarpiškai patenkina augančius gyventojų poreikius. Šeštajame penkmetyje sparčiai besivystanti sunkioji industrija aprūpins visas lengvosios ir maisto pramonės įmones tobulomis mašinomis, įrengimais, naujausia aparatūra. Visų Žemės ūkio šakų pakilimas įgalins smarkiai padidinti tekstilės, odos‑avalynės, mėsos, pieno ir kitų lengvosios ir maisto pramonės šakų aprūpinimą visų rūšių žemės akto žaliava. Be to, šeštame penkmetyje bus plečiama dirbtinių ir sintetinių žaliavų, pavyzdžiui, pluošto, riebalinių rūgščių, odos, kailio ir kt. gamyba. Tokiu būdu daugelis lengvosios ir maisto pramonės šakų greta žemės ūkio žaliavos perdirbimo gaus daug sintetinės žaliavos plataus vartojimo prekėms gaminti. 1960 metais mūsų šalyje vienam gyventojui teks 50 metrų įvairių audinių, daugiau kaip 2 poros batų, 30 kg cukraus ir daug kitų įvairių asmeninio vartojimo reikmenų. Taigi, pagrindinio Tarybų Sąjungos ekonominio uždavinio išsprendimas numato sukurti mūsų šalyje plataus vartojimo prekių gausumą ir pralenkti labiausiai išsivysčiusias kapitalistines valstybes taip pat pagal asmens vartojimo produkcijos gamybą vienam gyventojui. Sprendžiant svarbiausiąjį ekonominį Tarybų Sąjungos uždavinį, dideli ir atsakingi darbai bus vykdomi ir toliau vystant mūsų respublikos liaudies ūkį. Naujame penkmetyje elektros energijos išdirbis Tarybų Lietuvoje turės padidėti beveik dvigubai. Numatoma žymiai išplėsti mašinų gamybos pramonę, o taip pat visas maisto ir lengvosios pramonės šakas. Toks didžiulis gamybos išplėtimas, o taip pat visos eilės socialinių priemonių įgyvendinimas, visų pirma turi remtis smarkiu darbo našumo kilimu. Dar Marksas yra nurodęs, kad „laiko ekonomija lygiai kaip ir planingas darbo laiko paskirstymas įvairiose gamybos šakose lieka pirmuoju ekonominiu dėsniu, kolektyvinės gamybos pagrindu“. Mūsų šalyje darbo našumo augimas turi lemiamos reikšmės liaudies ūkio produkcijai padidinti ir gyventojų materialinei gerovei pakelti. Todėl partija ir dabar kelia visoms įmonėms, visiems ūkiniams darbuotojams uždavinį – pilniausiai panaudoti darbo našumo kėlimo rezervus, greičiau įdiegti gamybon naujausią techniką, įgyvendinti kompleksinį mechanizavimą, automatizavimą, sutvarkyti techninį normavimą. Kuriant produktų gausumą mūsų šalyje, labai svarbų vaidmenį taip pat vaidina kadrų paruošimas. Šioje srityje Tarybų Sąjunga jau pralenkė labiausiai išsivysčiusias kapitalistines šalis. Šiuo metu mūsų šalies liaudies ūkyje dirba daugiau kaip 5,5 milijono specialistų, turinčių vidurinį ir aukštąjį mokslą. Apie 2 milijonai žmonių mokosi aukštosiose mokyklose. Naujajame penkmetyje numatoma paruošti 4 milijonus specialistų, t. y. beveik tiek pat, kiek jų buvo paruošta per 2 praėjusius penkmečius. Be to, bus parengti specialistai naujoms mokslo ir technikos šakoms, kaip automatika ir telemechanika, radiotechnika ir radiolokacija ir kt. Gyvenimo patyrimu remiasi mūsų įsitikinimas, kad taikiame ekonominiame dviejų sistemų lenktyniavime nugalės socializmas, kad pagrindinis Tarybų Sąjungos ekonominis uždavinys - pavyti ir pralenkti labiausiai išsivysčiusias kapitalistines šalis pagal produkcijos gamybą vidutiniškai vienam gyventojui - bus išspręstas istoriškai trumpiausiu laiku.


Valstybės Saugumo Komiteto prie TSRS Ministrų Tarybos PRANEŠIMAS

1956 metais Valstybės saugumo komitetas sulaikė nelegaliai prasiskverbusi į TSRS teritoriją Amerikos žvalgybos agentą L. N. Zarinšą, gimusi Latvijos TSR Priekulės mieste, išėjusį Jungtinėse Amerikos Valstybėse specialų šnipo parengimą. Kaip nustatyta tardymo metu, Zarinšas Didžiojo Tėvynės karo metu kartu su tėvu, fašistinės organizacijos dalyviu, pabėgo iš Latvijos į Vakarų Vokietiją, o iš ten 1949 metais išvyko nuolat gyventi į Jungtines Amerikos Valstybes. Zarinšas parodė, kad, būdamas Jungtinėse Amerikos Valstybėse, jis buvo užverbuotas tarnauti Amerikos žvalgyboje. Amerikos žvalgybos pulkininko Kulo vadovaujamas, Zarinšas išėjo Teintono fermoje prie Vašingtono specialų parengimą ardomajai veiklai TSRS teritorijoje. Tardymo metu Zarinšas taip pat parodė, kad Amerikos žvalgyba ketina nelegaliai nusiųsti į Tarybų Sąjungą ardomajam darbui organizuoti Pabaltijo respublikose savo etatinį bendradarbį, kuris Zarinšui žinomas „Andžio“ slapyvarde. Valstybės saugumo komitetas nustatė, kad „Andžio“ slapyvarde Amerikos žvalgyboje dirba karinis nusikaltėlis L. P. Brombergas, kuris Latvijos TSR hitlerinės okupacijos metais buvo Rygos fašistinės policijos bendradarbis ir dalyvavo suiminėjant ir šaudant tarybinius piliečius. Valstybės saugumo komitetas ėmėsi priemonių, kurių dėka buvo sudarytos sąlygos Brombergui sulaikyti, jam pasirodžius Tarybų Sąjungoje. 1957 metų liepos mėnesį Brombergas buvo suimtas. Tardymas nustatė, kad ryšius su Amerikos žvalgyba Brombergas užmezgė 1948 metais Švedijoje, kur jis pabėgo karui baigiantis. 1950 metais Brombergas buvo priimtas į etatinę tarnybą ir dirbo žvalgybos mokyklos šnipams rengti siuntimui į Tarybų Sąjungą instruktoriumi. Ilgą laiką Brombergas dirbo amerikiečių žvalgybos organuose Vakarų Vokietijos Kempteno ir Šternbergo miestuose, o po to buvo perkeltas į Vašingtoną, kur dirbo, kol buvo nusiųstas į Tarybų Sąjungą. Siųsdama Brombergą į Tarybų Sąjungą, Amerikos žvalgyba dėjo į jį dideles viltis. Be kita ko, Brombergas turėjo, panaudodamas savo ankstesnius ryšius latvių buržuazinių nacionalistų tarpe, įsteigti pagal amerikiečių užduotį Latvijos TSR teritorijoje nelegalią šnipų rezidentūrą. Be to, jam buvo pavesta patikrinti ir pranešti žvalgybos centrui apie priežastis, dėl kurių Tarybų Sąjungos teritorijoje patyrė nepasisekimą kai kurie anksčiau nusiųsti Amerikos šnipai. Tikėdamasi, kad Brombergo misija bus sėkminga, Amerikos žvalgyba kartu su juo nusiuntė didelį kiekį šnipų išrangos — šaunamųjų ginklų, portatyvinės priėmimo ir siuntimo radijo aparatūros, slapto susirašinėjimo priemonių, suklastotų dokumentų blankų. Šnipų rezidentūrai įsteigti ir išlaikyti Tarybų Sąjungoje Brombergas gavo iš amerikiečių 450 tūkstančių rublių. Tarybų Sąjungos spaudoje jau ne kartą buvo pranešta apie Amerikos žvalgybos ardomosios veiklos prieš Tarybų Sąjungą faktus. Tai, kad suimtas Amerikos žvalgas Brombergas ir jo padėjėjas Zarinšas, rodo, kad Amerikos žvalgyba nesiliovė mėginusi išvystyti Tarybų Sąjungos teritorijoje nusikalstamą ardomąją veiklą.


PARYŽIUS, birželio 14 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūra Frans Pres, birželio 13 d. Prancūzijos vyriausybė oficialiai leido visiems Prancūzijos laivams naudotis Sueco kanalu. Be kita ko, nuo birželio 21 d. kanalu plauks Prancūzijos didžiausios garlaivių kompanijos „Mesažeri Maritim” laivai. Žinoma, kad Prancūzijos valdžios nurodymu, Prancūzijos prekybiniai ir keleiviniai laivai Sueco kanalą boikotavo apie aštuonis mėnesius. Demokratiniuose Prancūzijos sluoksniuose, tai, kad nutrauktas beprasmiškas kanalo boikotavimas, daręs žalą Prancūzijai, laikoma žlugimu spaudimo ir grasinimų politikos Egipto atžvilgiu, kuris įgyvendino savo suverenią teisę į Sueco kanalą.


Laikraštis „Sovietskaja Litva“ šiandien spausdina Šiaulių rajono „Už taiką“ kolūkio vyr. mechaniko M. Žuko pasisakymą „Pokalbis su savo sąžine“. L. Belousovo „Žurnalisto pastabas“, L. Kolesnikovo korespondenciją apie Respublikinės jaunųjų technikų stoties darbą, skaitytojų laiškus, kitą medžiag


JFLR Prezidentas Josipas Broz Tito aplankė V. I. Lenino ir J. V. Stalino Mauzoliejų

Birželio 4 d. Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Prezidentas Josipas Broz Tito ir ji lydintieji asmenys aplankė V. I. Lenino ir J. V. Stalino Mauzoliejų ir padėjo vainiką. Ant vainiko kaspino parašyta: “Vladimirui Iljičiui Lendnui. Josipas Broz-Tito“. J. Broz Tito lydėjo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Sekretorius N. M. Pegovas, armijos generolas A. I. Antonovas, JFLR Ambasadorius TSR Sąjungoje Velko Mičiunovičius, TSRS Ambasadorius Jugoslavijos Federatyvinėje Liaudies Respublikoje N. P. Firiubinas, VPSCT sekretorius P. N. Korobova, Maskvos Kremliaus komendantas generolas leitenantas A. J. Vedeninas, Užsienio reikalų ministerijos atsakingieji bendradarbiai. Kartu su Prezidentu Josipu Broz‑Tito Mauzoliejų aplankė JFLR Ambasados TSR Sąjungoje bendradarbiai, didelė grupė Tarybų Sąjungos ir užsienio žurnalistų. Keli tūkstančiai maskviečių, susirinkusių Raudonojoje aikštėje, karštais plojimais sveikino Josipa Broz-Tito.


Rusija mano: Baltijos šalys bus priimtos į NATO; Kariškių laikraštis ”Krasnaja zvezda” moko ir grasina

Neseniai laikraštis “Defence News” pranešė, kad Latvija ir Estija kreipėsi į NATO ir paprašė rekomendacijų bei pagalbos kuriant priešlėktuvinės gynybos sistemą. Savo kreipimąsi jos aiškino tuo, kad Lietuvoje planuojama įkurti visų Baltijos valstybių oro erdvės kontrolės centrą. Tuo rūpinasi NATO specialistai pagal projektą “Baltnet”. Estija ir Latvija teiravosi, ką jos turi daryti ir kokių įrenginių įsigyti, kad “Baltnet” būtų galima panaudoti ir priešlėktuvinei gynybai. “Defence News” teigia, kad NATO atstovai gana neigiamai reagavo į šį kreipimąsi. Viena, oro erdvės kontrolės centrai (juos pirmosios gaus Vengrija, Čekija ir Lenkija, paskui - Slovėnija, Slovakija, Rumunija ir Bulgarija) nenaudojami priešlėktuvinės gynybos interesais. Antra, apie NATO karinių objektų statybą Baltijos šalyse kalbėti anksti. “Krasnaja zvezda” teigia, kad tokia, “nors ir šiek tiek prieštaringa” reakcija, turint galvoje kategoriškus Rusijos prieštaravimus Baltijos narystės NATO atžvilgiu, nereikia stebėtis. Iki tam tikro laiko NATO politikai nenori erzinti Rusijos, todėl visaip pabrėžia, kad Baltijos valstybės nebus tarp pirmųjų NATO narių. Tą poziciją patvirtino ir NATO generalinis sekretorius Chavjieras Solana, birželio viduryje lankęsis Baltijos valstybėse. Jis ne kartą sakė, kad NATO durys atviros visiems, tačiau nepatikslino, kada NATO narėmis taps Estija, Latvija ir Lietuva. Kai kurie NATO politikai, tarp jų ir gana aukšti, vadovaudamiesi, matyt, tuo pačiu principu - kol kas neaštrinti santykių su Maskva, teigia, kad dešimt ir dar daugiau metų apie Baltijos valstybių priėmimą į NATO iš viso nebus kalbama. Tačiau, rašo “Krasnaja zvezda”, ir šiomis politinėmis deklaracijomis, ir viešais Baltijos valstybių pabarimais už jų nekantrumą kažkodėl nesinori tikėti. Ypač matant, kaip iš tikrųjų keičiasi NATO bei kai kurių jos narių ir Baltijos valstybių santykiai. Tyliai, vengiant viešumo, NATO eina į šį regioną. Tai, rašo Rusijos kariškių interesams atstovaujantis laikraštis, pasireiškia pirmiausia tuo, kad šių šalių teritorijos, tautos ir armijos rengiamos ginti NATO interesus. Pavyzdys, laikraščio nuomone, yra jau minėta “Baltnet”, Baltijos šalių oro erdvės stebėjimo sistema. Laikraščio duomenimis, Estijoje, Latvijoje ir Lietuvoje bus įrengtas radiolokacijos stočių tinklas, turintis vieną centrą. Jo tikslas - rinkti, apibendrinti ir pateikti būtiną informaciją apie padėtį trijų šalių oro erdvėje ir civilinėms, ir karinėms žinyboms, “taip pat ir NATO vadovybei”. Kurti šią sistemą pradėta 1997 m. pavasarį. Darbams vadovauja Norvegija, o JAV skyrė 10 mln. dolerių. Kitas tos pačios srities pavyzdys - NATO priklausančio lėktuvo E-3A skrydžiai virš Baltijos šalių teritorijos. Pernai jis skraidė virš Estijos, o gegužės mėnesį jau nusileido Lietuvoje, Zoknių oro uoste. “Krasnaja zvezda” pabrėžia, kad E-3A renka ir perduoda NATO pajėgoms tikslią informaciją apie padėtį 450 km spinduliu. Laikraštis rašo, kad Zoknių oro uoste gali leistis visų tipų lėktuvai: sunkieji bombonešiai, naikintuvai, transporto lėktuvai. Tačiau NATO specialistai domisi ne tik šia teritorija: jie lankosi “beveik visuose oro uostuose, jūrų uostuose, dideliuose transporto mazguose ir kituose objektuose, anksčiau priklausiusiuose sovietų armijai ir dominančiai NATO kariniu bei strateginiu požiūriu”. Kartu mokomos Baltijos šalių armijos. Kaip rašo laikraštis, tokių renginių, “kai kuriais duomenimis, kasmet būna apie du šimtus. Tai ir bendri manevrai, ir pasikeitimas įvairių kariuomenės rūšių daliniais, ir karo specialistų rengimas, ir dar daug kas, ką galima priskirti karinio bendradarbiavimo sričiai”. “Krasnaja zvezda” daro įdomią išvadą: “Renginių sąrašą galima būtų tęsti, tačiau pateiktų faktų pakanka, kad būtų galima padaryti išvadą, jog Baltijos valstybės pamažu įsitraukia į NATO struktūrą, oficialiai nepriimtos į organizaciją”. Savotiškai įdomūs ir grasinimai Baltijos šalims. Pasak laikraščio, jeigu Baltijos šalys veržiasi į NATO, o ši organizacija ketina priimti jas, tai “reikia aiškiai ir tiesiai pasakyti”, kokių priemonių imsis Rusija. “Turbūt nereikia pabrėžti, - rašo laikraštis, - kad adekvačios priemonės, kuriomis Rusija bus priversta atsakyti, jeigu NATO nuspręs priimti Baltijos šalis, yra kompleksas konkrečių veiksmų politinėje, ekonomikos ir karinėje srityse”. Ekonomines priemones jau pajutusi Latvija. Rusijai, pasak laikraščio, pirmiausia tektų atsisakyti savo vienašališkų iniciatyvų, kuriomis siekiama sumažinti karinį potencialą Baltijos regione, pavyzdžiui, per Rusijos prezidento Boriso Jelcino vizitą Švedijoje pernai gruodžio mėnesį paskelbtą sausumos ir jūrų grupuočių Rusijos šiaurės vakaruose sumažinimą 40 proc. Taigi Rusijai tektų vėl didinti čia dislokuotą strateginę grupuotę. Beje, pačios Rusijos specialistai teigė, kad Jelcino iniciatyva buvo priverstinė ir paaiškinama ne noru sumažinti karinį potencialą Baltijos regione, o paprasčiausiu lėšų trūkumu. Be to, laikraštis teigia, kad Rusija jau kuris laikas “vienašališkai” naikina taktinius branduolinius ginklus. “Ir nors jau padaryta daug, manoma, kad jų dar liko pakankamai, kad esant reikalui būtų galima dislokuoti prie Baltijos valstybių sienos”. Šio “vienašališkumo” priežastis yra ta pati: lėšų trūkumas. Taktiniai branduoliniai ginklai sensta, juos reikia keisti, o tam Rusija neturi pinigų. “Lietuvos aidas” jau rašė, kad dėl tos pačios priežasties Maskvai apsimokėtų ratifikuoti START-2 sutartį. “Krasnaja zvezda” nuomone, Rusija galėtų atsisakyti vykdyti sutartį dėl įprastinės ginkluotės Europoje mažinimo ar bent kai kuriuos jos straipsnius. Tada prie Baltijos valstybių sienų Rusija galėtų turėti tiek armijos, kiek reikia garantuoti jos saugumui. Be to, Rusijai tektų pakeisti savo karinę doktriną ir karinės reformos koncepciją, taip pat savo ginkluotųjų pajėgų struktūrą. Ir tada Europoje vėl padidėtų priešprieša, iš esmės būtų grįžtama į šaltojo karo laikus. Viso to nebūsią, jeigu Baltijos valstybės netaps NATO narėmis… Visi šie grasinimai irgi susiję su išlaidomis, kurias Rusija galės sau leisti tik tada, kai bus sumokėti atlyginimai šachtininkams ir nebebus blokuojami geležinkeliai. Priešingu atveju Kremliui gali tekti prašyti ne tik finansinės nekenčiamų Vakarų pagalbos.


Lietuvoje viešintys Rusijos parlamentarai kategoriškai pareiškė, jog ekonominiai ir kiti santykiai su Baltijos valstybėmis bus plėtojami tik atsižvelgiant į rusakalbių gyventojų padėtį. Taip Seimo Užsienio reikalų komiteto nariams pareiškė Rusijos Dūmos delegacijos, vadovaujamos Liberalų demokratų partijos nario Michailo Vakulenkos, nariai. Lietuvos parlamentarai siūlė plėtoti ekonominius ir ūkinius ryšius, atsižvelgiant į draugiškus dvišalius santykius. “Geriau tiesime geležinkelį į Suomiją, bet savo tėvynainių žeminti neleisime”, - atsakė Rusijos deputatai, prisiminę kaltinimus Latvijai dėl tariamo rusakalbių nepiliečių diskriminavimo. Dūmos deputatai mėgino įžvelgti politinius sumetimus Vilniuje pradėtoje rusų mokyklų reorganizacijoje. Seimo nariai Audronius Ažubalis ir Povilas Gylys paaiškino, jog mokyklų pertvarkymą nulėmė ekonominės, o ne kokios kitos priežastys. Rusijos delegacijos vadovas M. Vakulenka susitikime su Užsienio reikalų komiteto nariais pasiūlė išspręsti Kaliningrado srities klausimą, apibrėžiantjo statusą “kažkokia reikšminga sutartimi visiems laikams”. Dūmos deputatai teigė suprantą Lietuvos siekį įstoti į Europos Sąjungą, bet nepriimtinu vadino siekį tapti NATO nare. Jų manymu, Rusija ateityje liks izoliuota saugumo prasme. Seimo Užsienio reikalų komiteto pirmininkas Mečys Laurinkus susitikime sakė, jog užsienio politikos prioritetų srityje pozicijos ir opozicijos nuomonės sutampa: Lietuva turi integruotis tiek į ES, tiek į NATO. Vėliau įvykusiame Dūmos delegacijos susitikime su Seimo Žmogaus ir piliečių teisių bei tautybių reikalų komiteto nariais Rusijos atstovai priekaištavo, kad mūsų šalyje oficialiai priimami Čečėnijos atstovai, o Seime yra “čečėnų kambarys”. Šio komiteto pirmininkas Emanuelis Zingeris atkreipė Rusijos delegacijos narių dėmesį, jog Europos Taryboje dėl žmogaus teisių Lietuvoje neiškyla problemų, bei siūlė susipažinti su baziniu teises pagrindu, garantuojančiu žmogaus teises mūsų šalyje. Pasak E. Zingerio, jam net Vakarų Europoje gali prilygti nedaugelis valstybių. Rusijos atstovai vėl domėjosi už antivalstybinę veiklą teisiamais buvusiais kompartijos vadovais Mykolu Burokevičiumi, Juozu Jermalavičiumi bei už šmeižtą nuteistu jedinstvininku Valerijumi Ivanovu. Dūmos deputatai siūlė paleisti šiuos asmenis, įrodinėjo, jog jie nekelia pavojaus Lietuvos saugumui. Atsakydami į tai Seimo nariai priminė neseniai Lietuvoje viešėjusio Europos Tarybos Parlamentinės Asamblėjos pranešėjo padarytą išvadą, jog V. Ivanovas, M. Burokevičius ir J. Jermalavičius nėra persekiojami už priklausymą tautinei mažumai ar įsitikinimus. Seimo narys Vytautas Cinauskas priminė, jog Rusija turėtų kompensuoti lietuvių tremtinių grįžimo į Lietuvą išlaidas, o E. Zingeris pasiteiravo apie iš Lietuvos išvežtų kultūros vertybių grąžinimą. Pastarasis taip pat užsiminė ir apie per Rusiją į Lietuvą atkeliaujančius nelegalius Azijos valstybių migrantus.


Egipto protestas SNO generaliniam sekretoriui

Informacijos valdybos generalinis direktorius Hatemas pareiškė, kad Egipto vyriausybė nusiunte SNO generaliniam sekretoriui Hamarseldui protestą prieš tai, kad SNO nepaprastosios ginkluotosios pajėgos viršija jų įgaliojimus, kuriuos nustatė SNO Generalinė Asamblėja ir kuriems pritarė Egiptas. Egiptas taip pat protestuoja prieš tai, kad SNO nepaprastosios ginkluotosios pajėgos ėmė šaudyti į taikius Gazos sektoriaus gyventojus. Hatemas pridūrė, jog Egiptas ilcido į savo teritoriją SNO nepaprastąsias ginkluotąsias pajėgas su ta sąlyga, kad jų uždavinys yra, kaip nustatė Generaliné Asamblėja, stebėti ugnies nutraukimą ir žygiuoti paskui atsitraukiančią Izraelio kariuomenę prie paliaubų linijos. Egiptas, pabrézė Hatemas, nesutinka, kad SNO nepaprastosioms ginkluotosioms pajėgoms būtų pavedamas koks nors kitas uždavinys, išskyrus šį.


Savanaketo grupuotė sabotuoja susitarimus Laose

Kaip praneša „Patet Lao balso” radijas, nors trys Laoso princai susitarė sudaryti nacionalinės vienybės vyriausybę, „amerikiniai ir proamerikiniai elementai Laose tebemėto iš oro ginklus ir karinę aprangą banditams, kurie anksčiau buvo nuleisti į įvairius teisėtos karališkosios vyriausybės kariuomenės ir Patet Lao dalių išvaduotus rajonus. Net tuo metu, kai Ąsočių slėnyje vyko trijų princų pasitarimas, praneša radijas, Amerikos reaktyviniai lėktuvai kasdien skraidydavo viršum išvaduotų rajonų.


Ellinėje spaudos konferencijoje prezidentas Elzenhaueris teigė, kad, Izraeliui nutarus išvesti kariuomenę iš Egipto teritorijos, padėtis Artimuosiuose Rytuose, matyti, palengvėjo. Tačiau, pasakė jis, šiuo klausimu dar lieka „detalių“, kurias reikia sureguliuoti. Prie tokių „detalių“ prezidentas Eizenhaueris, matyti, priskiria ir planą „internacionalizuoti“ Tirano sąsiaurį, pažeidžiant Egipto suverenias teises. Jis pareiškė, kad JAV nuomone, šis sąsiauris turi būti „internacionalizuotas“, jeigu tarptautinis teismas neužims šiuo klausimu priešingos pozicijos. Eizenhaueris - išsisukinėjamai atsakė į klausimą, liečiantį veiksmus, kurių imasi JAV valstybės departamentas, draudžiantis Amerikos korespondentams vykti į Kiniją, pabrėžęs, tačiau, kad JAV yra prieš bet kuriuos kultūrinius ryšius su KLR. Korespondentai atkreipė Eizenhauerio dėmesį į kai kurių vyriausybės atstovų, jų tarpe finansų ministro Hemfrio ir JAV kongreso narių pareiškimus, kad ryšium su infliacijos grėsme ralkia sumažinti JAV biudžetą, kurį, kaip žinoma, pernelyg išpūtė kariniai asignavimai. Liesdamas Hemfrio pasiūlymus sumažinti išlaidas, prezidentas kategoriškai pasisakė prieš bet kokį asignavimų sumažinimą vadinamojo „saugumo savitarpinio užtikrioimo“ programų vykdymui, t. y. asignavimų ginklavimosi varžyboms.


„Atsižvelgdamas į respublikos visuomeninę ir politinę padėtį, aš savo noru pasitraukiu iš prezidento pareigų”, sakoma Dušanbėje paskelbtame Tadžikistano vadovo Rachmono Nabijevo pareiškime. Praėjusį pirmadienį prezidentas, savaitę slėpęsis NVS pajėgų įguloje Dušanbėje, pamėgino pasprukti nuo sukilusios opozicijos į Chodžento miestą, kuriame įsikūręs jo šalininkų štabas. Nujautusio grėsmę R. Nabijevo įsakymu sostinės aerouostas buvo apsuptas jam dar paklusnios kariuomenės ir ypatingosios paskirties milicijos. Prezidento palyda buvo apšaudyta jau kelyje, o aerouoste R. Nabijevas pateko į penkių tūkstančių ginkluotų priešininkų rankas. Šįkart opozicija, reikalavusi prezidento atsistatydinimo nuo pavasario, nugalėjo lengvai. Po trumpų derybų aerouoste, kuriose dalyvavo kai kurie parlamento deputatai, vyriausybės nariai ir partijų, pirmiausia - Islamo atgimimo, atstovai, R. Nabijevas atsistatydino „savo noru”. Aukščiausiosios Tarybos prezidiumas pavedė laikinai valdyti šalį parlamento pirmininkui Akbarui Iskandarovui. Kaip pranešė agentūra Chorvar, R. Nabijevui paskirta pensija, paliktas namas, kuriame jis gyveno, o apsaugą turįs užtikrinti Tadžikistano saugumo komitetas. Tačiau, opozicijos atstovų žodžiais, R. Nabijevas padaręs tadžikams tiek bloga, kad neturįs teisės gyventi. R. Nabijevas iškilo į aukščiausią respublikos valdžios viršūnę dar L. Brežnevo laikais. Prasidėjus M. Gorbačiovo pertvarkai, jis buvo pašalintas už iškerojusį kyšininkavimą. Tačiau praėjusių metų lapkritį R. Nabijevas sugrįžo į valdžią, gana netikėtai nugalėjęs pirmojo Tadžikistano prezidento rinkimuose. Tiesa, opozicija be paliovos tvirtino, kad rinkimų rezultatai buvę suklastoti. Kaip bebūtų, R. Nabijevą tvirtai rėmė senoji nomenklatūra, dauguma Tadžikistano sričių ir rajonų vadovų. Dabar opozicijos ir valdžios šalininkų kova tęsiasi. Svarbiausios opozicinės Islamo atgimimo partijos jėgos įsitvirtino Kalnų Badachšano srityje, o didžiausi mūšiai tebevyksta Kurgan Tiubės rajone netoli Afganistano sienos. Vien praėjusią savaitę ten žuvo apie 180 žmonių, o šeštadienį buvo paskelbta ypatingoji padėtis. Opozicija ypač sustiprėjo žlugus senajam Afganistano režimui. Tadžikistano pasienio kariuomenės vado pavaduotojo duomenimis, keli šimtai respublikos ekstremistų buvo apmokyti ir aprūpinti ginklais fundamentalistinės Afganistano partijos „Hezbi-i Islami” stovyklose. Šią vasarą pasieniečiai sulaikė daugiau kaip šešis šimtus smogikų, tačiau, žvalgybos duomenimis, ne mažiau kaip keturi šimtai ekstremistų prasiskverbė į Tadžikistaną ir dalyvavo mūšiuose prie Kurgan Tiubės miesto. Parlamento prezidiumas paskelbė, kad prezidentas pašalinamas iš pareigų, tačiau pagal Konstituciją tai turįs patvirtinti visuotinis referendumas. Kad pagaliau baigtųsi užsitęsusi prezidento agonija, beliko priversti jį pasitraukti neva savo noru. Vargu ar Tadžikistane netrukus įsivyraus taika. Tai patvirtina ir įvykių raida kaimyniniame Afganistane.


PARTIJOS AUTOMATININKAI, DU ŽINGSNIUS Į PRIEKĮ!

Lietuvos Respublikos generalinės prokuratūros Nusikaltimų tyrimo departamento tardytojo kriminalisto Česlovo Norinkevičiaus rankose šiandien yra trisdešimt viena baudžiamoji byla prieš omonininkus ir Vilniaus, ir Rygos. Dauguma jų buvo atsiųsta iš Zarasų, Akmenės, Pasvalio, Vilniaus, Biržų ir Joniškio rajonų. Ten buvo įkurti mūsų Respublikos pasienio užkardos postai, ekonominių sienų apsauga, ypač erzinusi plačiai gyventi įpratusius TSRS kariškius ir kitus „internacionalistus”. Bylose jau sukaupta nemažai kaltinamosios medžiagos apie liūdnos atminties Vilniaus milicininkų gaują, nebaudžiamai siautėjusią 1991 metų sausio-rugpjūčio mėnesiais. Tardytojams tada dirbti buvo itin keblu. Bylas jie sudarydavo paviršutiniškai. Omonininkai į apklausas, žinoma, neatvykdavo. Atvirai, per „kasperviziją” ir savą spaudą jie tyčiodavosi iš Lietuvos įstatymų ir oficialių pareigūnų. Pavyzdžiui, liepos 24 d. „Litva sovietskaja” išspausdino Vilniaus vyriausiojo policijos komisaro raštą apie baudžiamosios bylos iškėlimą patrulinės tarnybos atskirojo bataliono kuopos vado pavaduotojui vyresniajam leitenantui Viktorui Roščinui. Šis policininkas gegužės 24 d. naktį kartu su dešimčia savo bendraminčių pagrobė 40 automatų, 10 tūkstančių šovinių, tris automobilius UAZ su radijo ryšio priemonėmis ir perbėgo į OMON-o būrį. Greta šio dokumento buvo paskelbtas kategoriškas ir grasinantis atsakymas, kurį pasirašė „milicijos majoras B.Makutinovičius ir karinio dalinio 3404 vadas pulkininkas N.Mironenka”. Publikacija vadinosi „Areštuoti norisi, bet…” Ypatingosios paskirties milicijos padalinys, kurį įpratome vadinti pagal rusiško pavadinimo abreviatūrą - OMON-u, buvo tik mažas psichologinio karo ir prievartos mašinos sraigtelis, tačiau jo vaidmuo šitame mechanizme buvo išties ypatingas. Jį gerai apgalvojo ir valstybinio perversmo organizatoriai. Nustatyta, kad šiame padalinyje beveik nuo pat jo įkūrimo uoliai darbavosi saugumo karininkai, jį globojo ir Lietuvos KP CK administracinis skyrius. Po kovo 11-osios Nepriklausomybės akto paskelbimo propagandos girnas vis aktyviau ėmė sukti M.Burokevičiaus šalininkai. Jiems būtinai reikėjo savos, „lietuviškos” karinės jėgos, rusakalbių gynėjos. OMON-as tam tarsi buvo specialiai pagimdytas. Respublikų vidaus reikalų sistemose šie struktūriniai padaliniai atsirado 1989 m., kai to pareikalavo TSKP CK atsakingi darbuotojai. Respublikos tokius nurodymus dar vykdė (beje, santūrioji Estija ir šįkart laimėjo). Į darbą buvo kviečiami pirmiausia Afganistano karo dalyviai ir specialiųjų kariuomenės padalinių buvę kariškiai, pramokę smurto amato, „neturintys tautinių sentimentų”. Žinoma, dažniausiai į būrius ateidavo rusakalbiai. Šiems milicininkams teisinių žinių net pradžiamokslio neprireikė. Niekas ir nereikalavo. Kam? Jiems buvo keliami gan abstraktūs uždaviniai - kovoti su pavojingais nusikaltėliais, saugoti viešąją tvarką masinių riaušių metu, gelbėti žmones stichinių nelaimių ir katastrofų atveju. Garbingi tikslai. Tokį padalinį pasiųsti į operaciją galėjo tik tos respublikos vidaus reikalų ministras arba jo įgalioti asmenys. Tokią teisę, be abejonės, turėjo ir visų ministrų ministras. Imperijos galva - taip pat. Tragiškomis sausio dienomis tuo ir buvo pasinaudota. Vilniaus būrys sukilo. Štabo viršininkas, o po to perbėgėlių vadas B.Makutinovičius nuolat konsultavosi su TSRS saugumo ir kariuomenės pareigūnais, sugužėjusiais į mūsų Respubliką tarsi į puotą. Savo veiksmus omonininkai visada derino su M.Burokevičiaus partijos planais. Oficialiai Vilniaus (kaip ir Rygos) OMON-ą priglaudė TSRS vidaus kariuomenė. Faktiškai jis buvo LKP (TSKP) CK dispozicijoje. (Rygos juodieji tarnavo A.Rubikui). Provokacijos ir provokacinių renginių apsauga, „didvyriškumo” pamokos rusakalbėse mokyklose, „kaspervizijos” šou - niekas nebuvo daroma be M.Burokevičiaus ideologų palaiminimo. Deja, paskutinėmis nepavykusio pučo dienomis juodi dūmų kamuoliai virto ir saugumo, ir partijos, ir smogikų būstinėse. Degė dokumentai, net asmens bylos. Daug medžiagos apie ryšius ir agentūrą dingo. Kai kas, žinoma, išliko. Tačiau visą teisybę apie šį „meilės trikampį” mes sužinosime nebent tik valstybinio perversmo organizatorių teisme. Jeigu kada nors toks procesas Lietuvoje prasidės… Beje, sausio 12-ąją pirmąkart susikirto dviejų bendraminčių - B.Makutinovičiaus ir A.Nevzorovo, smurtininkų dainiaus, keliai. Pirmasis jau tada svaičiojo apie tai, kaip jo būrys netrukus taps asmenine M.Gorbačiovo statytinio Lietuvoje gvardija, iki dantų apkarstyta ir ginklais, ir privilegijomis. Antrasis kaip tik tada pradėjo rūpintis ir „mūsiškių”, ir Rusijos imperijos sienų apsauga. Atvertė visas savo neapykantos korta


Kinų tauta įspėja amerikinius-čankaišistinius provokatorius

PEKINAS, birželio 13 d. (TASS-ELTA). Šiandien laikraštis „Ženminžibao” išreiškia rūstų visos kinų tautos protestą dėl vakar įvykdyto Amerikos ir čankaišistų karo lėktuvų įsiveržimo į Kinijos Liaudies Respublikos oro erdvę Svatou rajone. Savo vedamajame straipsnyje: „Ryžtingas atkirtis provokatoriams“ „Ženminžibao” tai vertina kaip naują rimtą Jungtinių Valstybių provokaciją prieš Kiniją. Kinų tauta, rašoma straipsnyje, reiškia savo didžiulį pasipiktinimą ir ryžtingą protestą Amerikos Vyriausybei. Šis JAV provokacinis aktas, rašo laikraštis, neatsitiktinis. Neseniai buvę antiamerikiniai veiksmai Taivanyje ir nepriklausomi Anglijos žygiai „embargo” politikos atžvilgiu Amerikos priešiškumo ir agresijos prieš Kiniją politiką pastatė prie bankroto slenksčio. Jungtinės Valstybės slaptai mėgina naujomis komplikacijomis ir sąmokslais sudaryti įtempimą Azijoje, siekiant galvanizuoti savo priešiškumo ir agresijos prieš Kiniją politiką. Kinijos vyriausybė, rašoma straipsnio pabaigoje, ne kartą praeityje pareiškė ir dabar pareiškia, kad kinų tauta niekam negrasina ir nesikėsina į niekieno teises. Tačiau mes nepakęsime kitų grasinimų ir kėsinimųsi. Kinų tauta savo teritoriniam vientisumui ir suverenumui apginti yra pasiruošusi duoti ryžtingą atkirtį bet kuriam agresoriui.


Pasikalbėjimas su Vietinės ir kuro pramonės ministerijos planavimo‑ekonominio skyriaus viršininku drg. RAINFELDU

Šiais metais Vietinės ir kuro pramonės ministerijos įmonės didelį dėmesį skiria produkcijos išleidimui respublikos kolūkiams, tarybiniams ūkiams ir mašinų‑traktorių stotims. Iki pavasario laukų darbų pradžios žemdirbiai gaus naujus kultivatorius, akėčias, volus ir kt. Kauno „Metalo“ gamykla gavo skubų užsakymą pagaminti didelę partiją traktorinių kultivatorių. Vienu metu Vilniaus „Komunaro“ gamyklai, Šiaulių miesto pramkombinatui ir Kauno „Priekalo“ gamyklai pavesta padaryti kai kurias kultivatorių detales. Tai žymiai paspartins svarbaus užsakymo vykdymą. Artimiausiu metu „Metalo“ gamykla išleis pirmąją naujųjų kultivatorių partiją. Neseniai Kauno „Priekalo“ gamykla išleido bandymams skirtą spyruoklinių akėčių partiją. Čia taip pat baigiamos daryti naujos akėčios. Jos labai patogios ir praktiškos. Jų dantis galima pakeisti lėkštėmis, ir atvirkščiai. Netrukus įmonė pradės vienų ir kitų akėčių serijinę gamybą, kad iki pavasario sėjos jomis būtų aprūpintos respublikos žemės ūkio artelės. Šiuo metu mūsų ministerijos konstruktoriai drg. drg. Primakovas, Trindiukas ir Kiauleikis ruošia techninę dokumentaciją naujoms dobilų kuliamosioms. Jie dirba glaudžiai bendradarbiaudami su Vilniaus „Komunaro“ gamyklos inžinieriais. Ši gamykla artimiausiu metu pradės masinę šių mechanizmų gamybą. Įmonės kolektyvas aktyviai ruošiasi šiam atsakingam uždaviniui. Didelis darbo pakilimas šiomis dienomis viešpatauja Kapsuko rajono pramkombinato kolektyvo tarpe. Čia vykdomas svarbus užsakymas – gaminami dantiniai ir žieduotieji volai dirvai purenti. Pirmąsias šios produkcijos partijas kombinatas jau pasiuntė rajono žemės ūkio artelėms. Mūsų ministerijos sistemoje tikriausia nėra nė vienos įmonės, kuri negamintų kokią nors produkciją kolūkiniams laukams. Darbas atliekamas sėkmingai. Įmonių kolektyvai stengiasi ne tik įvykdyti, bet ir viršyti nustatytas užduotis, duoti kolūkinių laukų žemdirbiams aukštos kokybės žemės ūkio techniką. Komunistų partijos XX suvažiavimo nutarimų įkvėpti Vietinės ir kuro pramonės ministerijos įmonių darbininkai, inžinieriai ir technikai dės dar didesnes jėgas ir pastangas, kad artimiausiu metu respublikos žemės ūkis būtų aprūpintas reikalinga technika.


Vakar Paryžiuje įvyko pirmasis čia atvykusios tartis Alžyro respublikos delegacijos, kuriai vadovauja užsienio reikalų ministras Hemistis, ir Alžyro reikalų ministro Žokso vadovaujamų Prancūzijos atstovų susitikimas. Tai pirmosios oficialios Prancūzijos ir Alžyro respublikos derybos nuo to momento, kai buvo pasirašyti Eviano susitarimai, padarę galą kolonijiniam karui Alžyre. Kaip čia nurodoma, derybų (kuriose taip pat dalyvaus Prancūzijos užsienio reikalų ministras Kuvas de Miurvilis) tikslas yra „apžvelgti dviejų šalių santykius“. Tokia pat dvasia kalbėjo ir Alžyro užsienio reikalų ministras Hemistis, kuris, atvykęs į Paryžių, pabrėžė, jog „… bendradarbiavimas, pagrįstas savitarpio siekimu susitarti, gali vystytis ir stiprėti. Kaip tik šiuo tikslu Alžyro delegacija ir atvyko į Prancūziją“. Hemistis taip pat pareiškė, kad Alžyro vyriausybė „skiria ypatingą dėmesį klausimams, susijusiems su Prancūzijoje gyvenančiais alžyriečiais“. Paryžiaus spauda, gana šykščiai komentuodama šias derybas, teigia, kad Alžyro delegacija sieks didelių Prancūzijos kreditų ką tik paruoštam pirmajam Alžyro ekonominio vystymo planui finansuoti. Kartu laikraščiai nurodo užsienio reikalų ministro Hemisčio interviu Paryžiaus laikraščiui „Mond“. Šiame interviu jis pabrėžė, kad Prancūzija turi padidinti finansinę pagalb


Lietuvių latvių vienybės kongreso darbai

Vakar priešpiet latvių lietuvių vienybės kongrese buvo tęsiami referatai. Pirmas kalbėjo prof. Vabalas-Gudaitis apie žmonių vienijimosi reikalingumą ir reikšmę. Toliau kalbėjo prof. Blesse, kuris priminė apie Karaliaučiaus muziejus, turinčius daug lig šiol nežinomos medžiagos apie lietuvius, XVI amžiuj gyvenusius Gruobyno srity. Finansų ministerijos prekybos departamento direktorius Kacens skaitė referatą apie latvių lietuvių ekonominį susiartinimą, kuris, sąryšy su einamomis derybomis, buvo išklausytas su ypatingu susidomėjimu. Priešpietinis posėdis baigtas prof. Straubergo referatu apie latvių tautinius rūbus. Popiet įvyko antras ir paskutinis kongreso posėdis. Jame buvo svarstoma kito kongreso sušaukimas ir priimtos rezoliucijos. Aštuntas kongresas susirinks Kaune. Kongreso laiką nustatys vienybių valdybos bendru susitarimu. Priimtose rezoliucijose reiškiamas pageidavimas dėl artimesnio studentų bendradarbiavimo, masių pritraukimo į vienybės darbą, kultūrinio susiartinimo, spaudos bendradarbiavimo, susisiekimo aplengvinimo ir kt. klausimų. Be jų, kongresas priėmė dar dvi politines rezoliucijas. Pirma yra šitokia: „Pasaulinis karas suteikė nepriklausomybę latviams, lietuviams, estams ir kitoms mažesnėms tautoms. Naujas pasaulinis karas gali iš jų vėl tai atimti, jei jos nesijungs ginti nepriklausomybės bendromis jėgomis. Todėl būtina Lietuvos, Latvijos, Estijos ir Suomijos sąjunga“. Antra rezoliucija liečia Vilniaus klausimą. Jos turinys šitoks: „Kongresas, gerbdamas Vytauto Didžiojo, kaipo genialaus Lietuvos jungėjo, atmintį, reiškia vilties, kad taip pat jo senoji lietuvių sostinė Vilnius taps nepriklausoma“. Kongresas nutarė savo rezoliucijas įteikti valstybės prezidentui ir ministeriams. Be to, nutarta atskirai padėkoti prezidentui už pasveikinimą. Po kongreso pirmininkų kalbų, kuriose buvo pareikštas pasitenkinimas dėl kongreso rezultatų, posėdis buvo uždarytas ir tuo kongreso darbai baigti. Vakare įvyko vakarienė — balius, kuriame dalyvavo apie 150 žmonių. Šiandien kongreso dalyviai vyksta į pajūrį, o vakare lankys nacionalinį teatrą. Rytoj jie susipažins su Rygos istorijos ir meno muziejais, atsilankys operoj, ir tą patį vakarą didelė dalis išvyks atgal į Kauną. Šiandien rytą dalis į kongresą atvykusių žurnalistų išvyko dviem dienom susipažinimo tikslu į Latgaliją. Latvių spauda labai palankiai atsiliepia apie kongresą. „Jaunakas Zinas“ ta proga pažymi, kad abiejų tautų susiartinimo idėja jau suspėjo įleisti gilias šaknis. „Pedeja Bridi“, minėdama kongresą, ypač pabrėžia dr. Purickio žodžius, kad, jei Vytautas gyventų, tai jo pirmas tikslas būtų Lietuvos Latvijos sąjunga.


Sovietų Rusijos oficiozas ,,Izviestija“ birželio 10 d. padėjo vedamąjį straipsnį, kuris vertas didesnio dėmesio. Straipsnio vardas: Atidėtoji prievarta (otloženoje nasilije), ir svarsto lietuvių lenkų bylą paskutiniam T. S. tarybos posėdy. Straipsnis labai kritikuoja tarybos elgesį Lietuvos atžvilgiu ir daro kai kurias išvadas. Jis nurodo, kad jau prieš sesiją lenkų ir prancūzų spauda vedusios sutartiną kampaniją prieš Lietuvą. Cituojamas Briando interview ,,Petit Parisien“, kur Briandas pasakęs, kad įrašymas konstitucijon svetimo miesto kaipo savo sostinės galėtų būti karo priežastim kiekvienai valstybei, mažiau taikingai, negu Lenkija. Tarybos posėdy buvusi aiški tendencija priversti Lietuvą pasižadėti susitarti su lenkais nustatytu laiku. Straipsnio autoriaus manymu visi tarybos nariai paėmę priešingą Lietuvai poziciją. Net ir pranešėjas van Bloklandas vieton duoti objektingą raportą apie derybų eigą, visą laiką užsiėmęs Lietuvos politikos kritika ir Lenkijos gynimu. Ypač kritikuojamas Chamberlaino pasielgimas, kuris pavartojęs prieš Lietuvą net žodį „provokacija“, o ne vadinęs provokacija Japonijos elgesio norinčios pasisavinti didžiausią Kinijos provinciją. ,,Izviestija“ prikiša Vokietijos atstovui Šubertui, kad ir jis palaikęs lenkų prancūzų anglų frontą prieš Lietuvą. Sovietų oficiozas cituoja „Börsen Zeitung“ nuomonę, kur sakoma, kad Chamberlainas pykstąs ant Lietuvos, negalįs jai dovanoti ir užėmęs tokią griežtą poziciją prieš ją todėl, kad Lietuva, ligšiol nesutikusi palaikyti anglų politikos pamatinį tikslą - pakraščio valstybių fronto prieš Sov. Rusiją sudarymo. Toliau straipsnio autorius sako, jog patys lenkai Vilniaus kaipo sostinės Lietuvos konstitucijon įrašymą pavadinę ,,bergždžia demonstracija“, o tuo tarpu taryba stengiasi tą pačią lenkų nuomonę, nieko nereiškiantį faktą pavartoti pulti Lietuvai. Todėl, autoriaus manymu, dalykas čia ne Vilniaus kaipo sostinės konstitucijon įrašyme, bet noras kai kurių valstybių bausti Lietuvą už jos politiką ir konspiruoti prieš lietuvių tautos nepriklausomybę. Šiam posėdy Lietuvos puolimas nepavykęs dėl to, kad prof. Voldemaras nesutiko su rezoliucija, reikalaujančią baigti lietuvių lenkų derybas per tris mėnesius. Lenkų spauda džiūginanti save nors „moraliniu laimėjimu“ tuo pačiu rodo tikrus savo planus. Lenkija norėjusi jau per tą posėdį padaryti prievartos aktą prieš Lietuvą. Dabar prisiėjo tą aktą atidėti iki rudens. Dėl to, Krokuvos ,,Czas“ jau iš anksto džiūgaująs, kad rudenį „Lenkijos rankos būsiančios laisvos“. Prancūzų spauda kalbanti apie 15 str. T. S. statuto Lietuvai pritaikymą. Toliau straipsnio autorius sako, kad lenkų spauda kaltinanti labiausiai Rusiją dėl Lietuvos užsispyrimo. Sovietų vyriausybė visada rūpinasi ir besirūpinanti sušvelninti lenkų lietuvių santykius. ,,Tačiau – rašo „Izviestija“ – mes privalome visu aiškumu pabrėžti, kad kalba gali būti tik apie susitarimą, t. y. apie išeinanti iš laisvo ir niekeno neuždėto abiejų šalių nutarimo, kuris visiškai neliestų nepriklausomybės ir suverenių teisių lietuvių tautos. Tiktai toks išrišimas gali rasti sutikimą SSSR viešosios nuomonės ir visų tų, kurie ne žodžiais, o darbais palaiko tautų laisvą apsisprendimą“. Savo straipsnį „Izviestija“ baigia taip: ,,Atidėtoji prievarta toliau kabo kaip damoklio kardas ties lietuvių tauta. Šitai reikia atvirai ir aiškiai pasakyti ir pašaukti būdėti visus tuos, kuriems brangi taika ne kaipo ,,frazė, bet kaipo tikra realybė“. Mes čia nesiimame spręsti galima ar negalima sutikti su sovietų oficiozu kai dėl įvairių faktų ir atskirų valstybių tendencijų įvertinimo. Mes tik norėjom parodyti, kaip į lietuvių lenkų bylą žiūri ir ją vertina Maskva. Tačiau negalima nepažymėti, kad jeigu kur tai dėl Varšuvos politikos siekinių Maskva yra geriausiai painformuota ir todėl visada reikia kreipti didelio dėmesio į tai, ką sako Maskva apie Varšuvos intencijas. Toliau mes su pasitenkinimu turim konstatuoti, kad Maskva yra griežtai priešinga kiekvienam lietuvių lenkų ginčo išrišimui, kuris neitų iš laisvo abiejų šalių susitarimo, o būtų uždėtas prievarta ir būtų nesutaikomas su Lietuvos suverenitetu bei nepriklausomybe. Šitas Maskvos nusistatymas visiškai atatinka 1920 m. taikos ir 1926 m. garantijų sutarties dvasiai. Lietuva ir Lenkija yra Rusijos kaimynai. Mes nemanom, kad Rusija turėtų kokių ypatingų priežasčių proteguoti Lietuvą prieš Lenkiją. Tačiau Rusija mato, kad lenkų ekspansijos ir imperializmo dvasia niekada neduos nurimti rytų Europai, jeigu ta dvasia nebus pažabota. Pagrobę Vilnių, lenkai nori Kauno, pagrobę Kauną norės Rygos, Minsko, Smolensko, Kievo, Karaliaučiaus. Juk lenkai neslepia, kad jų vyriausias tikslas, tai senos rzeczpospolitos atgaivinimas. O rzeczpospolita ne vienu tai kitu laiku visus čia minėtus miestus yra turėjusi. Todėl visų kaimynų reikalas lenkų imperializmą pažaboti. Žinoma, Paryžiui, Londonui ir kitoms tolimoms valstybėms lenkų imperializmas nėra pavojingas ir jiems gali būti vis tiek, ką lenkai mano ir daro. Bet ne vis tiek yra artimiems kaimynams, kurie tą lenkų imperializmą yra pajutę ir tobejunta savo kailiu. Todėl Maskva, stodama prieš lenkų imperializmą, rūpinasi ne kieno kito, bet savo reikalais ir rytų Europos taika. Mes manom, kad ir kitiems kaimynams būtų laikas tuo pasirūpinti, nes Vilniaus ir Kauno pagrobimas tik paskatins lenkus tiesti ranką į Rygą, Karaliaučiu, Kievą ir t. t.


Išsikėlus iš Bostonʼo Amerikos lietuvių tautinės „Sandaros“ organui „Sandarai“ į Čikagą, Bostonʼe pasiliko spraga savaitiniam laikraščiui. Tiesa, daug gyvumo spaudoje įnešė, štai, jau trečius metus beinąs gyvas visiems bendras žurnalas „Tarpininkas“, bet jis yra mėnesinis ir apima ne vien Bostonʼą. To žurnalo skaitytojai dabar pageidauja, kad jame būtų šiaip žinių ir kad jis eitų kas savaitė. Kadangi kas savaitė žurnalo spausdinti, tokio, kaip jis dabar yra, leidėjai dar negali, tai jie patys nutarė leisti tam tikrą žinių savaitraštį. Tai bus vien tik naujausių žinių laikraštis, visuomeniško pobūdžio, kainuos dolerį visuomeniško pobūdžio, kaštuos dolerį (savaitraščiai paprastai kaštuoja du doleriu). Pagrindo tvirtumu galima tikėti, nes „Tarpininko“ įsteigėjas yra pinigiškai tvirtokas lietuvis A. J. Kupstis. Reikšmingą, bešališką vardą taip pat pavesta visuomenei kontesto būdu išrinkti. Laikraščio prenumerata jau auga. Leidėjai sako: „Lai auga mūsų rimtoji spauda! Tai vienintelis kelias apsaugoti mūsų išeivijai šioj šalyj nuo ištautėjimo“. Lietuvos studentų dr-ja Karaliaučiuje Alberechtas, įkūręs Karaliaučiaus universitetą, paskyrė keletą stipendijų lietuviams studentams. Mažvydą, Bretkūną, Rapagelionį ir k. Maž. Lietuvos rašytojus mums davė Karaliaučiaus universitetas. Praslinkus keliems šimtmečiams Karaliaučiaus universitetas dėl kai kurių aplinkybių Lietuvos studentams buvo visai neprieinamas. Tik šiais laikais, Karaliaučiaus universitetas vis plačiau praveria duris mūsų bestudijuojančiam jaunimui. Dabar Karaliaučiaus universitete studijuoja per 20 lietuvių studentų. Siekdami artimesnio bendradarbiavimo su vokiečių ir k. tautų studentais, norėdami giliau suprasti vokiečių kultūrą, mokslą, meną, vietiniai lietuviai studentai įkūrė „Karaliaučiaus Lietuvos studentų draugiją“. Draugijos kūrėjais tenka laikyti stud. Tumą ir stud. Narkevičių ir stipriausiu draugijos rėmėju, Lietuvos konsulą Karaliaučiuje p. Budrį. Oficialiai draugija pradėjo veikti nuo vasario mėn. 16 dienos, kada Lietuvos konsulato bute, buvo suruoštos įsikūrimo iškilmės — vaišės. Iškilmingas vaišes naujai įsisteigusiai Lietuvos studentų draugijai iškėlė konsulas p. Budrys ir Lietuvos pilietis p. Blumšteinas. Paskutiniuoju laiku draugija žymiai sustiprėjo ir dabar yra arti 20 narių. Draugijos pirmininku išrinktas stud. Tumas. Karaliaučiaus studentija draugiją sutiko palankiai. Vietos spauda naujai įsisteigusią draugiją sutiko labai palankiai, linkėdama užbrėžtus tikslus sėkmingai įgyvendinti. Pažymėtina, kad „Lietuvos studentų draugija Karaliaučiuje“ yra pirmoji svetimtaučių draugija Karaliaučiaus universitete. Buv. prezidentą Taftą laidos karo kapinėse Šią savaitę miręs buvęs prezidentas Taftas bus palaidotas Arlingtono karo kapinėse. Tai pirmas atsitikimas, kad Amerikos prezidentas yra laidojamas šiose kapinėse. Tuo tarpu katafalkas su mirusiojo kūnu išstatytas Kapitolyje.


Vakar vakare čia buvo paskelbtas KLDR užsienio reikalų ministerijos atstovo pareiškimas, susijęs su Korėjos klausimo svarstymu Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje. Į 17-ąją SNO Generalinės Asamblėjos sesiją, kaip ir ankstesniais metais, sakoma pareiškime, buvo vėl prievarta pratempta nuvalkiota „rezoliucija“ „Korėjos klausimu“. Tuo grubiai pažeisti SNO įstatai. „Rezoliucija“ rodo agresyvias JAV užmačias toliau okupuoti Pietų Korėją ir išlaikyti ją savo kolonijine ir karine baze. Kaip jau pareiškė Korėjos Liaudies Demokratinės Respublikos Vyriausybė, nėra abejonės, kad bet kurios „rezoliucijos“ „Korėjos klausimu“ negali turėti jokios galios ir niekas jų nepripažins. Pažymėjęs, kad Suvienytųjų Nacijų Organizacija neturi svarstyti „Korėjos klausimo“, URM atstovas pabrėžė, kad visa korėjiečių tauta dar ryžtingiau kovos, siekdama išvyti agresyvią Amerikos imperializmo kariuomenę iš Pietų Korėjos, savarankiškai, taikiai suvienyti tėvynę, niekam nesikišant iš šalie


Vakar NVS šalių gynybos ministrai turėjo svarstyti sandraugos strateginių branduolinių pajėgų administracinę kontrolę. Interfax duomenimis, turėjo būti svarstomas ir jungtinių ginkluotųjų pajėgų vado (dabar šį postą užima maršalas J. Šapošnikovas) statusas. Anksčiau susitarta dėl NVS ginkluotųjų pajėgų vadovavimo struktūros, ginkluotųjų pajėgų perdavimo tarp NVS narių. Pasak maršalo J. Šapošnikovo, Ukraina, kaip ir anksčiau, siekia kontroliuoti respublikoje dislokuotas strateginės branduolines pajėgas, o Baltarusija ir Kazachstanas pasisako už bendrą vadovavimą tokioms pajėgoms.


Gruodžio 25 d. TSRS ambasada Vašingtone nusiuntė JAV valstybės departamentui notą ryšium su tuo, kad Amerikos policijos organai neteisėtai sulaikė Tarybų Sąjungos pilietį V. Karacubą. Notoje nurodoma, kad policininkai gatvėje sulaikė grįžtantį į viešbutį Amerikos akcinės bendrovės prekybai su TSRS bendradarbį Karacubą, kuris šiomis dienomis buvo Čikagoje ir tarėsi su viena Amerikos prekybos firma. Policininkai jam uždėjo antrankius, nuvežė jį į policijos nuovadą ir iškratė. Į visus teisėtus Karacubos protestus ir reikalavimus leisti jam susisiekti su Tarybų Sąjungos konsulu Vašingtone nebuvo atkreipta dėmesio. Policijos nuovadoje jis buvo sulaikytas iki kitos dienos 9 valandos ryto, o po to buvo nuvežtas į teismą, kur jis buvo apkaltintas „pažeidęs viešąją tvarką“. Po inscenizuoto teismo Karacuba buvo paleistas, nes teismas neturėjo jokio pagrindo patraukti jį atsakomybėn. Ambasada protestavo prieš tai, kad Karacuba buvo neteisėtai sulaikytas, pabrėždama, jog ji tikisi, kad valstybės departamentas imsis reikalingų priemonių, kad ateityje nebūtų panašių atsitikimų, kai Amerikos policijos organai grubiai savavaliauja Tarybų Sąjungos piliečių atžvilgi


Savaitraštis „Frans nuvel” išspausdino Ispanijos Komunistų partijos generalinio sekretoriaus Santjago Kariljo straipsnį apie „naują padėtį Ispanijoje”. Beveik du mėnesius, rašo S. Kariljas, streikavo didvyriški Asturijos kalnakasiai, kuriais pasekė praktiškai visi Ispanijos kalnakasiai, Biskajos ir Gipuskoa metalurgijos pramonės darbo žmonės. Barselonos tekstilės bei metalurgijos pramonės darbo žmonės ir kalnakasiai, taip pat 24 Ispanijos provincijų įvairių profesijų darbo žmonės. Tai buvo vienas iš įžymiausių — jeigu ne įžymiausias — streikas šalies darbininkų judėjimo istorijoje. Šių streikų pobūdis buvo, be abejo, ekonominis ir kartu politinis. Pirmas reikalavimas buvo reikalavimas nustatyti priimtiną darbo užmokesti. Tačiau darbo žmonės kartu reikalavo pripažinti panaikintą 1939 metais teise streikuoti ir profsąjunginio judejimo laisvę. Pirmą kartą, pabrėžia S. Kariljas, diktatūrai teko susitaikyti su darbo žmonių kova. Tiksliau sakant, Asturijos kalnakasiai privertė kapituliuoti vyriausybę, nes privertė ją, prieš atnaujinant darbą, paskelbti reikalingą darbo užmokesčiui padidinti dekretą apie anglies kainą. Daugelyje įmonių buvo žymiai padidintas darbo užmokestis. Faktiškai darbo užmokesčio zonos buvo panaikintos. Kelias savaites kovoje streikininkai laimėjo didelę pergalę. Balandžio ir gegužės įvykiai pagaliau patvirtino, kad realiai galima taikiai pašalinti diktatūra bendranacionaliniu streiku, kurį rekomenduoja komunistai.


Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Prezidentas Josipas Broz Tito išvyko į Tarybų Sąjungą

BELGRADAS, gegužės 30 d. (TASS-ELTA). Šiandien vėlai vakare (vidurnaktį Maskvos laiku) traukiniu pro Rumunijos Liaudies Respubliką į TSRS išvažiuoja oficialiam vizitui Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos prezidentas Josipas Broz‑Tito. Kartu su prezidentu Tito ir jo žmona į TSRS išvažiuoja Sąjunginės vykdomosios večės pirmininko pavaduotojas Edvardas Kardelis, užsienio reikalų valstybės sekretorius Koča Popovičius, Sąjunginės vykdomosios večės narys Mijalko Todorovičius, Chorvatijos Liaudies Respublikos vykdomosios večės pirmininkas Jakovas Blaževičius ir kiti asmenys.


(Mūsų korespondento laiškas ir Paryžiaus). Karnegio donacijos salėse profesorius André Tilai šį semestrą laiko eilę paskaitų apie Pabaltės valstybių problemas. – Jo kursą pradėjo profesorius Antoine Meillet, prancūzų mokslininkų pažiba kalbotyros srity. Paskaita įvyko kovo 9 d. Prof. Meillet kalbėjo apie Pabaltės valstybių civilizaciją. Trumpais bruožais paminėjęs slavus, vokiečius ir švedus, profesorius savo įdomioj paskaitoj sustojo prie lietuvių ir latvių ir suomių ugru giminės. Ši pastaroji nepriklausanti indo europiečių giminei, jų tipas yra labai tolimas nuo europiečių. Kalbos atžvilgiu suomių ugrų giminė (suomiai, estai, vengrai…) yra tiktai didelėj įtakoj baltų (lietuvių, latvių… ir germanų), bet jie esą aziatai. Suomių ugrų kurios-ne-kurios tautos, kaip antai samojėdai, iki šių laikų neturi tinkamų materialių sąlygų, išplėsti savo civilizacijai. Suomiai turi aukščiausią civilizacijos lobyną – „Kalevalą“. Baltų giminei atstovauja lietuviai ir latviai. Jų kalbos lingvistui esą daug tarp savęs artimesnės, nei kad prancūzų ir provansaliečių. Lietuviai ir latviai, prof. Meillet tvirtinimu, galį vieni kitus suprasti. Ši Baltijos šeima esanti visais atžvilgiais įdomi. Archajiškas periodas daugiau nieko kito nepaliko, kaip tiktai kalbą. Tos pačios giminės prūsai išnyko, tačiau likę prūsų kalbos žodžiai ir katechizmas sudaro kalbotyrai labai brangu indėlį. Indoeuropiečių prokalbę, be slavų, germanų, graikų lygiai sudaro armėnai albanai… tocharai (Kinijoj) ir helitai (Turkijoj). Vis tai esą lietuvių broliai*. Lietuviai su slavais, anot prof. Ferdinad de Saussure esą „dvilypė žvaigždė indoeuropiečių danguj“. Lietuvių tauta net iki XIII a. turėjusi mažiausia kaimynų įtakos. Lotynų civilizacija jų nepalietė, tačiau jų mitologija, šeimos santykiai, veiksmo didybė kai kuriais atžvilgiais prilygsta graikų, kuriems visa žmonija yra dėkinga už civilizacijos vaisius. Lietuviai nesukūrė atskiros civilizacijos, bet juk ji ir yra viena bendra mums visiems, ką jie pasiėmė vėliau, tačiau negalima esą pamiršti, kad Lietuvos stačiai stebuklingi vadai pareiškė kolosalę veiksmo galybę, sudarydami galingą imperiją. Lietuviai užkariautose šalyse radę raštą (pas gudus), jų kalba leidę įstatymus. Štai kodėl galima išaiškinti, kad lietuviu kalba, kuri taip skiriasi nuo slavų, turi labai daug rusų žodžių savoj kalboj, bet ne lenkų kaip kad daugelis iš jūsų mano“, – akcentuoja profesorius. Reformacijos laikais atsiranda plati lietuvių literatūra, neišsemiamas šaltinis kalbotyros atžvilgiu. Lietuviai neturi savo „Kalevalos“, bet jų dainos visiškai ją pavaduoja. „Viduržemio jūrų civilizacija“ palietė Lietuvos aristokratiją, ji jai pasidavė. Ji nesiryžo rasti savo gimtoj kalboj išraiškų naujoms idėjoms, mokslo terminams. Būta didelio pavojaus šiai senobiškiausiai kalbai išnykti, tačiau kalbos archaiškumą išlaikė lietuvis valstietis, kurio dainose žydėte žydi tas tautos lobis, spindėte spindi liaudies mintis. Pačios Lietuvos valstybės atnaujinimas irgi einąs demokratiniais pagrindais pilnam akorde su liaudies dvasia, kuri duoda tiek šviesos civilizacijos procese kiekvienoj tautoj. Savo lekcijoj profesorius daugiausia palietė lietuvius, iškėlęs aikštėn jų kalbos ir civilizacijos savybes gausingoj auditorijoj, kur buvo įvairiausių tautų klausytojų. Karnegio donacijos institucija yra daryta specialiai taikos propagandai. Taigi, niekas kitas negalėjo taip puikiai patarnauti taikos idealui, kaip kad gerb. prof. A. Meillet, kuris, tarytum, pirštu prikišamai parodė šių dienų Europos oligarchams, kad lietuvių tauta nėra verta to žeminimo ir skriaudimo, koks yra praktikuojamas politikoj jos atžvilgiu.


DELIS, kovo 27 d. (TASS). Indijos informacijų biuro pranešimu, kasmet visoje Indijoje balandžio mėnesį bus švenčiama geležinkelių savaitė. Šiais metais sukanka 100 metų nuo to laiko, kai buvo paleistas pirmasis Indijoje ir Azijoje traukinys. Pirmoji geležinkelių savaitė bus pažymima nuo balandžio 10 d. iki 16 d.