JAV ir Didžiosios Britanijos lėktuvai yra dislokuoti Inkirliko oro pajėgų bazėje rytinėje Turkijos teritorijoje, iš kur jie skrenda patruliuoti į “neskraidymo zonas”, nustatytas 1991 m. tam, kad apsaugotų kurdus nuo Irako kariuomenės antpuolių. Arabų šalys atidėjo Irako klausimo svarstymą Rytoj Kaire turėjęs įvykti arabų šalių užsienio reikalų ministrų pasitarimas atidėtas iki sausio 24 d., vakar Egipto sostinėje paskelbė Arabų lygos generalinis sekretorius Esmatas Abdelis Megidas. Anot jo, pasitarimas atidėtas Persijos įlankos šalių bendradarbiavimo tarybos (GCC) prašymu. Arabų šalių užsienio reikalų ministrai rytoj Kaire ketina svarstyti Jemeno prašymą surengti neeilinį viršūnių susitikimą, skirtą aptarti JAV ir Didžiosios Britanijos karo veiksmus prieš Iraką. Persijos įlankos šalių bendradarbiavimo tarybai priklauso Bahreinas, Kuveitas, Omanas, Kataras, Saudo Arabija ir Jungtiniai Arabų Emyratai. Rusijos iniciatyva Rusijos užsienio reikalų ministras Igoris Ivanovas mano, kad Jungtinių Tautų Saugumo Taryboje, dalyvaujant ekspertams, tikslinga surengti Irako masinio naikinimo ginklo ir jo gabenimo priemonių likvidavimo problemos “visuotinę apžvalgą”. Apie tai žurnalistams jis pranešė po susitikimo su prezidentu Borisu Jelcinu. URM vadovas pareiškė, kad Irakas turi nuosekliai ir visiškai vykdyti atitinkamas JT Saugumo Tarybos rezoliucijas. Anot jo, šiuo klausimu Rusija visiškai pritaria JT ir tarptautinei bendruomenei. Ministras pasakė, kad Irako teritorijoje būtina sunaikinti masinio naikinimo ginklus ir jų nešėjus, tačiau svarbu suprasti, kokia ten yra tikroji padėtis. ESBO: atsakomybė už naują smurtą Kosove - abipusė Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO) pirmininkas Bronislawas Geremekas vakar pareiškė, kad dėl naujų mūšių Kosovo provincijoje gali tekti iš naujo svarstyti sprendimą dėl tarptautinės stebėtojų misijos. Oficialiame ESBO pareiškime Geremekas, kuris yra Lenkijos užsienio reikalų ministras, pareiškė “didžiai apgailestaująs dėl pastarosiomis dienomis Kosove atsinaujinusių mūšių bei sulaužytų trapių paliaubų”. Atsakomybė už tai, anot jo, tenka abiem pusėms: Serbijos pajėgos vėl įžengė į Kosovo teritoriją ir ėmėsi represinių veiksmų, o Kosovo albanų karinės struktūros tuo pat metu surengė teroristinius aktus. Pasak Geremeko, naujas smurto protrūkis verčia suabejoti taikaus Kosovo konflikto sureguliavimo galimybėmis. Be to, nesiliaujantis kraujo liejimas bei smurtas gali priversti ESBO pakeisti savo darbo Kosove formas. Neginkluoti ESBO stebėtojai turi kontroliuoti, kaip laikomasi spalio mėnesį tarp JAV tarpininko Richardo Holbrookeʼo ir Jugoslavijos prezidento Slobodano Miloševičiaus pasirašyto susitarimo dėl taikaus Kosovo krizės sureguliavimo. Maždaug 600 ESBO atstovų jau yra Kosove - iš viso čia numatoma atsiųsti apie 2000 stebėtojų. Nuo praėjusio ketvirtadienio, kai Belgradas, reaguodamas į antiserbiškus išpuolius, Kosovo šiaurinėje dalyje pradėjo puolimą, žuvo 15 Kosovo išlaisvinimo armijos (KIA) kovotojų albanų. Prieš KIA nukreipta karinė operacija yra didžiausia nuo to laiko, kai pagal spalio mėnesio susitarimą Serbijos pajėgos pasitraukė į savo bazes. Kosove skaičiuojami savaitgalio nuostoliai Po kelias dienas provincijos šiaurėje trukusių kovų tarp vyriausybės pajėgų ir Kosovo išlaisvinimo armijos (KIA) vakar čia vėl buvo ramu. Nuo sekmadienio popietės Kosove iki vakar pietų neužregistruota jokių incidentų, skelbia Jugoslavijos žiniasklaida. Pranešimų apie incidentus negauta nei iš vietos serbų ar albanų, nei iš Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizacijos (ESBO). Per smarkius susišaudymus prie Podujevo miestelio maždaug 30 km į šiaurę nuo provincijos administracinio centro Prištinos sekmadienį buvo sužeisti trys serbų policininkai, du serbų civiliai ir vienas albanas. Susišaudymas čia liovėsi sekmadienio vakarą. Kaip teigia pusiau oficialūs šaltiniai, per kovas prie Podujevo - pagrindinio šiaurinės Kosovo dalies miesto - žuvo 15 albanų ir vienas serbas. Dar šeši serbai buvo sužeisti. Pasak ESBO atstovų, organizacijos stebėtojai palaiko nuolatinį kontaktą su Serbijos saugumo pajėgų bei pogrindinės KIA vadais. Savaitgalį regione dėl kovų savo namus paliko apie 30 tūkst. žmonių - daugiausia albanų, vakar paskelbė Juodkalnijos laikraštis “Danas”. Izraelyje daugėja dabartinio premjero konkurentų “Likud” partijos įkūrėjo Menachemo Begino vienintelis sūnus Benis Beginas vakar paskelbė, jog išstoja iš partijos, kad kaip dešiniųjų jėgų atstovas mestų iššūkį dabartiniam vyriausybės vadovui Benjaminui Netanjahu per Izraelio parlamento pirmalaikius rinkimus 1999 m. 55 metų parlamentaras tapo jau penktuoju pretendentu, siekiančiu nugalėti Netanjahu. Sekmadienį apie apsisprendimą dalyvauti partijos lyderio rinkimuose paskelbė įtakingas “Likud” dešiniojo sparno atstovas Uzis Landau. Izraelio parlamentas - Knesetas - praėjusią savaitę balsavo už tai, kad 2000 m. pabaigoje turėję įvykti eiliniai parlamento rinkimai būtų surengti pirmojoje 1999 m. pusėje. Prieš tai Netanjahu parlamente prarado daugumą - jį atsisakė remti dešinieji, manydami, kad premjeras išdavė juos, sutikdamas palestiniečiams perduoti dar 13 proc. vakarinio Jordano kranto teritorijos. Prieš dešimt metų politiko karjerą pradėjęs geologas Beginas susilaukė visuotinio pripažinimo už sugebėjimą neįsivelti į politines intrigas. Kaip ir 1992 m. miręs jo tėvas, jis tvirtai tiki, kad vakarinis Jordano krantas turi priklausyti žydams. Prieš dvejus metus, protestuodamas prieš vyriausybės susitarimą su palestiniečiais dėl vakariniame Jordano krante esančio Hebrono miesto perdavimo, jis atsistatydino iš Netanjahu ministrų kabineto. Kambodža atsisako teisti raudonųjų khmerų vadovus Kambodžos ministras pirmininkas Hun Senas vakar kategoriškai atmetė reikalavimus tarptautiniame tribunole teisti du buvusius raudonųjų khmerų vadovus. Buvęs valstybės vadovas Khieu Samfanas ir maoistinių partizanų vyriausiasis ideologas Nuon Čea vyriausybinėms pajėgoms pasidavė šį savaitgalį. Jie laikomi vienais iš pagrindinių kaltininkų dėl beveik 2 mln. žmonių mirties Pol Poto valdymo metais (1975-1979 m). Pasisakęs prieš tarptautinį tribunolą, dabartinis Kambodžos premjeras pakeitė savo ankstesnę poziciją - kelis mėnesius jis rėmė pasiūlymus sudaryti dar vieną tarptautinį teismą, kaip buvo padaryta su buvusios Jugoslavijos karo nusikaltėliais. Premjeras leido suprasti, jog ignoruos užsienio protestus dėl pakeistos pozicijos. “Tai yra grynai Kambodžos reikalas”, - sakė Hun Senas. Jis pabrėžė, kad Khieu Samfanas ir Nuon Čea galės gyventi Kambodžoje kaip paprasti piliečiai. “Jiems sugrįžus, liausis egzistuoti beveik pusę amžiaus gyvavęs raudonųjų khmerų judėjimas. Jei įkištume juos į kalėjimą, galėtų kilti naujas pilietinis karas”, - sakė Hun Senas. Jau 1991 m. pasirašytoje Paryžiaus taikos sutartyje numatyta reintegruoti raudonuosius khmerus į Kambodžos visuomenę. “Privalome užmiršti praeitį ir galvoti apie ateitį”, - pareiškė Kambodžos vadovas. Kita vertus, nebus pasigailėta besislapstančio Ta Moko - paskutinio raudonųjų khmerų vadovo. Vienakojis vadas, pramintas “skerdiku”, vis dar slapstosi Kambodžos ir Tailando pasienio džiunglėse. Raudonųjų khmerų vyriausiasis vadas Pol Potas mirė savo džiunglių slėptuvėje šių metų balandį. Rusijos karinė reforma vyksta lėtai Rusijos prezidentas Borisas Jelcinas vakar pareiškė, kad šalies ginkluotosios pajėgos įvykdė šių metų planą ir sumažino kareivių skaičių iki 1,2 mln., tačiau apgailestavo, kad karinė reforma vyksta labai lėtai. “Šis skaičius pasiektas. Užduotis įvykdyta”, - anot įvairių Rusijos naujienų agentūrų, per susitikimą Kremliuje gynybos ministrui maršalui Igoriui Sergejevui pasakė prezidentas. Pasak 1997 m. gynybos ministru paskirto I. Sergejevo, siekiant sumažinti armiją iki 1,2 mln. kariškių, šiemet teks atsisakyti 400 tūkst. žmonių paslaugų. Pernai į atsargą buvo išleista apie 200 tūkst. kariškių. “Problemos išlieka dėl ginkluotųjų pajėgų finansavimo, tačiau, nepaisant to, gynybos ministras dirba labai ryžtingai. Vyriausybė padeda armijai ir net aš kiek galiu padedu, ir mes bendromis jėgomis pakelsime šitą naštą”, - pasak Rusijos žiniasklaidos, pareiškė Jelcinas. Jis kaip labai svarbų įvykį paminėjo tai, kad sekmadienį Sergejevas iškilmingai perdavė armijai pirmąsias “Topol-M” raketas - naujosios kartos balistines raketas, kurios kitą tūkstantmetį turėtų tapti Rusijos strateginės gynybos sistemos pagrindu. “Topol-M” dar žinomos “RS-12M” pavadinimu, o NATO jas vadina SS-27. Vakar Jelcinas teigiamai įvertino tai, kad pavyko reformuoti ginkluotąsias pajėgas, sujungti įvairias kariuomenės rūšis į keturias - sausumos, jūrų, oro ir raketines pajėgas. Tai leis supaprastinti karinio aparato valdymą. 1996 m., kovodamas dėl perrinkimo prezidento poste, Jelcinas paskelbė ambicingą karinės reformos programą - iki 2000 m. atsisakyti privalomosios karinės tarnybos ir sukurti šiuolaikines profesionalias karines pajėgas.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Komunistų byla Estijoj. Vakar į Rygą atskrido du lenkų hidroplanai ir nusileido Dauguvoj ties lenkų karo laivais, kurie prieš kelias dienas čia sustojo. Hidroplanams vadovauja lenkų karo jūrų aviacijos viršininkas ir trys karininkai. Be to, atskrido 12 jūrų aviacijos instruktorių. Talino karo teismas pradėjo nagrinėti estų komunistų vado Retsepo bylą, kurs kaltinamas priešvalstybine propaganda ir piniginių sumų gavimu iš Sovietų Rusijos. Toj pačioj byloj kaltinamas estų komunistų atstovas parlamente Grimpelis, tačiau jis yra pabėgęs į Sovietų Rusiją. (Elta).


Sirijoje atskleistas antivyriausybinis sąmokslas

DAMASKAS, rugpiūčio 13 d. (TASS-ELTA). Damasko radijas perdavė oficialų Sirijos valdžios organų pareiškimą, kad atskleistas imperialistinis sąmokslas, kurį inspiravo JAV ir kuriuo buvo siekiama nuversti esantį Sirijoje režimą. Pareiškime sakoma, kad buvęs Sirijos diktatorius Adibas Šišeklis ir Sirijos karo atašė Romoje Ibragimas Huseinis Amerikos ambasadų Damaske ir Beirute bendradarbiams padedant atvyko į Damaską, kad ten įvykdytų karinį perversmą. Šie asmenys susitiko amerikiečių name Damaske su kai kuriais Sirijos karininkais, kuriems jie siūlė dalyvauti vykdant Sirijoje karinį perversmą. Huseinis pareiškė šiems karininkams, kad jis susitaręs su amerikiečiais, kurie pažadėjo jam finansuoti karinį perversmą Sirijoje. Po pasitarimo Damaske Ibragimas Huseints amerikiečiams padedant slapta išskrido į Romą, o Šišeklis — į Beirutą. Visus sąmokslininkų pasitarimus, kurie vyko Damaske ir Beirute, organizavo žinomas stambus Amerikos sąmokslų organizavimo specialistas, be kita ko, sąmokslo Gvatemaloje organizatorius Hovardas Stounas. Iki to Stounas užmezgė plačius ryšius su dabar paleistos Sirijos profašistinės nacionalinės-socialinės partijos nariais.


Pasibaigė Pabaltijo žurnalistų konferencija

Šeštadienį Baltijos jūrų valstybių žurnalistų konferencija baigė pasitarimus. Priimta rezoliucija, kurioj konstatuojama, jog konferencijoj susitarta dėl šių pageidavimų: 1) kasmet sušaukti Pabaltijo spaudos konferenciją ir parengiamą konferencijos darbą pavesti to krašto žurnalistams, kurio sostinėj buvo paskutinė konferencija; 2) tokių konferencijų tikslas — svarstyti ir parengti nutarimus, liečiančius spaudos padėtį Baltijos jūros valstybėse. Be to, pripažinta pageidaujama, kad spaudos konferencijos dalyviai išaiškintų klausimą dėl galimumų siųsti bendrą įgaliotinį į tarptautinių žurnalistų federacijos organus tais atvejais, kada ne visos Pabaltijo valstybės gali savo delegatus siųsti. Nutarta prašyti tarptautinės žurnalistų federacijos generalinų sekretarijatą perijodiškai informuoti visas vietos žurnalistų sąjungas apie federacijos darbą ir apie federacijos šaukiamųjų konferencijų darbus. — Konferencija pareiškė savo padėką Latvijai už šios konferencijos surengimą ir kreipėsi į latvių žurnalistus, prašydama sutikti surengti ir būsimą konferenciją. Tą pat dieną žurnalistai buvo nuvežti į Kemerno kurortą ir į Majorus. Vakare įvyko didelis miesto galvos surengtas bankietas. Bankiete tarptautinės žurnalistų federacijos generalinis sekretorius, be kitko, pareiškė, kad konferencijai pavyko sudaryti „Baltijos Locarno“. — Vakar žurnalistai buvo nuvežti į spaudos pilį Siguldoj. Ten jiems buvo surengti pusryčiai, kuriuose taip pat dalyvavo konferencijoj atstovaujamų valstybių diplomatiniai atstovai. Vakare Lietuvos ministeris p. Br. Dailidė Lietuvos žurnalistams surengė vakarienę. Naktiniu traukiniu dr. Purickis, p. Klimas ir p. Rubinšteinas grįžo į Kauną. Mūsų žurnalistus palydėjo latvių užsienių reikalų ministerijos informacijos skyriaus šefas dr. Bilmanis, miesto galva ir didelis latvių žurnalistų būrys. Stotyje Lietuvos žurnalistus palydėjo garsus lietuviškas valio. Šiandien žurnalistai apžiūrės Rygą ir jos kooperatyvines įstaigas.


Lenkų užsienių reikalų ministeris Zaleskis į prof. Voldemaro žodį atsakė tokia kalba: „Pone Pirmininke, Ponai Delegatai, Visų pirma aš turiu pareikšti padėką vokiečių vyriausybei, kuri teikėsi suteikti mums svetingumą šiam senam Karaliaučiaus mieste, taip pat padėkoti Ponui Rytų Prūsijos Viceprezidentui už jo suruoštą mums puikų priėmimą. Toliau aš leidžiu sau pareikšti savo gilų džiaugsmą, matydamas susirinkusias apie šį stalą Lietuvos vyriausybės ir Lenkijos vyriausybės delegacijas. Mes atvykom čia, kad, einant Tautų Sąjungos tarybos rekomendacija, kuo greičiausiai prieitume prie užmezgimo santykių, kurie galėtų patikrinti tarp abiejų kaimyninių valstybių „gerą sutarimą… nuo kurio pareina taika“. Aš tikiuosi, kad ta gero susitarimo dvasia vadovaus šiandien mūsų pradedamiems darbams; aš taip pat visai neabejoju, kad ši dvasia, paremta tvirta abiejų pusių valia prieit kiek galint greičiau prie rezultatų, atatinkančių abiejų kraštų opiems interesams, leis mums išvengti ar nugalėti sunkumus, kurie yra visuomet galimi derybų metu. Viešoji nuomonė, ne tik mūsų kraštų, bet viso pasaulio, kuriai rūpi matyti universalinės taikos bazių kontroliavimasis ir stiprėjimas, su atydžia, pasakyčiau su nekantrumu seks mūsų debatus ir diskusijas. Aš tvirtai tikiu, kad jos viltis nebus užvilta. Todėl neatidėliodami imkimės darbo, leiskim veikti ekspertų komisijoms įvairiais technikos pobūdžio klausimais, kurių išsprendimas yra reikalingas tiesioginiams santykiams tarp abiejų tautų nustatyti ir būkim įsitikinę, kad trumpu laiku mūsų bendros pastangos atneš vaisių, kurie bus tinkamai įvertinti visų nuoširdžių taikos draugų“. P. Zaleskiui baigus kalbėti, buvo paskelbta darbų dienotvarkė. Posėdžiai bus vedami prancūzų kalba. Jie bus uždari, spaudos atstovams nebeprieinami. Šiuo viešasis atidarymo posėdis baigtas.


PEKINAS, gruodžio 25 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūra Sinchua, vakar antrojoje dienos pusėje KLR Valstybės tarybos premjeras Cžou En-lajus ir jį lydintieji asmenys atvyko į Pešaverą. Gyventojai džiaugsmingai sutiko svečius iš Kinijos. Cžou En-lajus, premjero pavaduotojas Che Lunas ir Pakistano užsienio reikalų ministras Malikas Firozchanas Nunas aplankė Pešavero universitetą ir muziejų. Cžou En-lajus perdavė universiteto studentų gerovės fondui 20 tūkstančių rupijų.


Savo komentaruos dėl seimo rinkimų vaisių dauguma lenkų laikraščių konstatuoja, kad Pilsudskio vyriausybės blokas laimėjo sprendžiamą kovą ir kad seimas žymiai nusviro kairėn. Šis radikalizmas duoda progos ypač susirūpinti nacionalinių demokratų dešiniojo sparno organui „Gazeta Warszawska“. Laikraštis pabrėžia, kad visu frontu laimėjęs socialinis ir politinis radikalizmas. Atvirai šį radikalizmą reprezentuoją lenkų socialistų partija, „Vyzwolenie“ ir ūkininkų partija. Ši grupė turėsianti paramos taip pat pas kitas kairiąsias partijas. Laikraštis tvirtina, kad ir Pilsudskio vyriausybės blokas turįs radikalinių tendencijų. Kitas nacionalinių demokratų laikraštis „Gazeta Poranna“, kurs kelios dienos prieš rinkimus perėjo Pilsudskio pusėn, stengiasi analizuoti dešiniojo sparno sumušimo priežastis. Laikraštis nurodo, kad nacionalinių demokratų ir Vitoso partija buvusiam seime turėjo 233 vietas, iš kurių dabar joms beliko 70. Nuostoliai siekia 160 mandatų. Todėl tokio didelio mandatų skaičiaus netekimas reikią laikyti tokiu mirtinu smūgiu, koks parlamentarizmo istorijoj retai sutinkamas. Laikraščio nuomone, rinkimų rezultatai rodo, kad milžiniškoji tautos dauguma nori taikos, valstybės stabilizacijos ir stiprios vykdomosios valdžios. Liberalinis „Kurjer Poranny“ paskelbė nacionalinių demokratų steigėjo Poplawskio našlės laišką, kuriuo ji velionies idėjinius draugus kviečia „atsisakyti nuo siauros politikos ir valstybės gerovei prisišlieti prie Pilsudskio“. Šio laiško paskelbimas laikomas labai simptomatingu faktu, kuris verčiąs laukti naujų grupių ir asmenų atsiskyrimo nuo dešiniojo sparno ir prisidėjimo prie Pilsudskio. Vyriausybei artima „Epoka“ dėl rinkimų rezultatų sako, kad balsuodami už vyriausybės bloką, rinkikai balsavę už maršalą Pilsudskį. Ypač džiuginą vyriausybės bloko laimėjimai pietų ir rytų provincijose, kurių gyventojai taip pat pareiškė pasitikėjimą Pilsudskiui. Radikalinis „Glos Prawdy“ rašo, kad vyriausybės laimėjimas esąs Pilsudskio padaryto darbo vaisius. Dešiniojo sparno nacionalizmo sumušimas reikšmingu būdu supuoląs su tautinių mažumų irredentizmo žlugimu. Valstybiškoji mintis esą laimėjusi piliečių masėse be tautybių skirtumų E.


Užsienio spaudos atgarsiai į draugo N. CHRUŠČIOVO pranešimą

N. Chruščiovo pranešimą TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje „Dabartinė tarptautinė padėtis ir Tarybų Sąjungos užsienio politika“ vakar atpasakojo visi Bukarešto laikraščiai. Sutrumpintas N. Chruščiovo pranešimas buvo skaitomas per Rumunijos radij


Nacijų rūmuose šiandien įvyko eilinis plenarinis 18 valstybių nusiginklavimo komiteto posėdis, kuriam pirmininkavo Didžiosios Britanijos atstovas Dž. Godberis. Toliau vyko bendroji diskusija visuotinio ir visiško nusiginklavimo ir branduolinio ginklo bandymų nutraukimo klausimais. Šiandien savo vyriausybių pozicijas išdėstė Bulgarijos Liaudies Respublikos, Kanados, Indijos, Lenkijos Liaudies Respublikos ir Meksikos atstova


Vytauto Didžiojo komitetas Lietuvos visuomenei

Šie metai yra Vytauto Didžiojo metai. Šiais metais sukanka penki šimtmečiai nuo tos dienos, kada mirė didysis Lietuvos nepriklausomybės saugotojas ir gynėjas, mūsų tautinės sąmonės žadintojas ir genialus, visoje Europoje pagarsėjęs, politikas Vytautas Didysis. Jau iš anksto, šioms sukaktuvėms besiartinant, Lietuvos visuomenė pradėjo rūpintis, kaip tinkamai šias sukaktuves paminėjus, kaip pagerbus šį mūsų didvyrį, kokiu paminklu įamžinus jojo vardą. Tam reikalui dar prieš pusantrų metų buvo susidaręs iš įvairių visuomenės organizacijų atstovų vadinamasai Vyriausias Vytauto Didžiojo komitetas laikinoje sostinėje Kaune su daugeliu skyrių provincijoje ir pradėjo kviesti mūsų visuomenę rinkti aukas. Visuomenė į tą šauksmą atsiliepė, aukos pradėjo plaukti Vytauto Didžiojo Fondui. Lietuvos vyriausybė, norėdama tinkamai sutvarkyti įsteigtą fondą, nuo šių metų pradžios išleido tam tikrą įstatymą, kuriuo einant sudarytas tapo vietoje buvusio komiteto naujas Vytauto Didžiojo komitetas iš 5 jos skirtų narių su pirmininku priešakyje ir 5 buvusio komiteto rinktų narių. Taip sudarytas komitetas, einant išleistu įstatymu, yra teisėtas Vytauto Didžiojo fondo valdytojas. Tą fondą, kuris susidaro iš aukų, pati vyriausybė pasižadėjo atitinkamai sušelpti savo lėšomis, be to, dar paskyrė tam tikrą iš 1 skirto nario ir 2 rinktų iš buvusio komiteto narių tarpo kontrolės komisiją, kurios uždavinys yra žiūrėti, kad fondo lėšos būtų naudojamos vien tik tiems reikalams, kurie tiesioginiai yra susiję su Vytauto Didžiojo vardo pagerbimu. Šalia komiteto dar veikia Vytauto Didžiojo Taryba, į kurią įėjo visi buvusio Vyriausiojo Komiteto nariai, apie 60 asmenų, ir iždo sekcija, tai yra perorganizuotas Vytauto Didžiojo Fondo komitetas. Be to, dar į taryba bus kviečiami provincijos skyrių atstovai, kurie dalyvaus visuotiname suvažiavime. Pirmasis toks Tarybos narių suvažiavimas numatomas šaukti tuoj po Velykų švenčių. Jo Ekscelencija Ponas Respublikos Prezidentas yra Vytauto Didžiojo komiteto garbės pirmininkas, o ponia Prezidentienė — komiteto iždo globėja. Taip sudarytas Vytauto Didžiojo komitetas perėmė buvusio vyriausiojo komiteto turtą, vykdo tuos jojo pasižadėjimus ir sumanymus, kurie jau buvo pradėti vykdyti, ir dirba toliau jam pavestąjį darbą, kartu su savo skyriais provincijoje. Pranešdamas tai, komitetas kviečia Lietuvos visuomenę, be tautos ir tikybos skirtumo, prisidėti kuo kas gali prie mūsų didvyrio vardo paminėjimo šiais jubiliejiniais metais. Smagu ir malonu yra mums prisiminus Vytauto Didžiojo asmenį ir jojo nuopelnus Lietuvai, bet kartu ir liūdna darosi, kad Lietuva to didvyrio netekusi prieš 500 metų, pradėjo silpnėti ir, galop, prarado nepriklausomybę. Tad ir šie metai mums kartu yra džiaugsmo ir liūdesio bei susikaupimo metai. Mūsų Didvyris Vytautas Didysis savo darbais ir išmintinga politika tiek buvo pagarsėjęs savo laiku visoje Europoje, kad šioji buvo pasiryžusi apvainikuoti jį karaliaus karūna. Tasai vainikavimas, kaip rodo istorija, buvo paskirtas 1430 metais rugsėjo mėnesio 8 dieną. Tad šioji diena privalo mums būti džiaugsmo diena, šių metų tautinė šventė, ir tą dieną visoje Lietuvoje mes privalome kuo iškilmingiausiai švęsti. Vainikavimas, kaip rodo istorija, negalėjo skirtu laiku įvykti, nes tai sutrukdė mūsų priešas — Lenkija, jau tuomet sudariusi personale uniją su Lietuva, ryždamasi ją pamažu visai pagrobti. Vainikavimas buvo atidėtas tolimesniam laikui, bet nelaboji mirtis spalių mėnesio 27 dieną išplėšė mums mūsų didvyrį, tad šiais metais tą pačią spalių 27 dieną mes paminėkime iškilmingomis gedulingomis pamaldomis ir atatinkamomis paskaitomis. Te bus mums toji diena gedulos ir susikaupimo diena. Taip atšventę visoje Lietuvoje šių metų rugsėjo 8 dieną ir spalių 27, mes paminėsime šias 500 metų sukaktuves. Kadangi šie ištisi metai pavadinti yra Vytauto Didžiojo metais, tad, be virš minėtų dviejų dienų, atskirose vietose gali būti panaudotas dar ir kitokios dienos: ar tai minint kokį nors istorinį Vytauto laikų faktą, ar šių dienų nepaprastą įvyki. Ypač mes, neprivalome praleisti Vytauto vardą šių metų iškilmingomis dienomis, ruošiant nepaprastas parodas, dainų bei sporto ir šiaip jaunimo šventes ir pan., nes tokios iškilmės yra tautinės sąmonės, mūsų valstybės nepriklausomybės reiškinys, o mūsų nepriklausomybės išlaikymas, mūsų tautinės sąmonės kilimas, mūsų garbė, kaip tik ypač rūpėjo Vytautui Didžiajam. Taip komitetas kviečia paminėti šiuos Vytauto Didžiojo metus. Bet komitetas turi dar ir kitą svarbų uždavinį — kviesti Lietuvos visuomenę įamžinti Vytauto vardą, sudaryti tokias apystovas, kad ir mūsų įpėdiniai dažniau prisimintų šį mūsų didvyrį ir daugiau apie jį žinotų. Savo didvyriams dėkinga tauta paprastai stato paminklus, kurie kiekvienam praeiviui tą didvyrį primena ir rodo jojo atvaizdą. Be abejo, smagiausia būtų mums toks paminklas pirmučiausia statyti mūsų sostinėje Vilniuje, kur guli Vytauto Didžiojo kaulai. Bet kol Vilnius tebėra lenkų okupuotas, mes to negalime padaryti. Tad tuo tarpu tenka įamžinti Vytauto vardą Kaune. Kuriuo gi būdu? Galima statyti paminklą, bet Vytauto vardą galima pagerbti ir kitokios rūšies pastatais, pavyzdžiui, pastačius tautinį muziejų, kuriame būtu surinkta visa tai, kas brangaus ir įdomaus yra išsilikę pas mus iš mūsų žilos senovės ir kuo mes galime pasirodyti iš mūsų artimesnės praeities ir dabarties. Kiekvienas, įžengęs į tokį muziejų, galės pamatyti, kokia buvo Lietuva senovėje, kokius ginklus, kokius įrankius ir įnagius vartojo ir ką Lietuva dabar turi, kokiomis priemonėmis savo nepriklausomybę atgavo ir kaip išlaikė savo tautiškumą. Ryšys dabarties su praeitimi kiekvienam primins praeities didvyrius, o kartu ir mūsų Vytautą Didįjį, o pati muziejaus išvaizda turėtų atatikti kilniai mūsų didvyrių dvasiai ir žadinti mumyse pagarbą prie jų, o taip pat kelti muziejaus lankytojuose tautinę bei valstybinę dvasią. Tokį tad muziejų komitetas ir siūlo Lietuvos visuomenei dabar statyti mūsų laikinoje sostinėje Kaune ir tokio muziejaus statybai komitetas kviečia Lietuvos visuomenę dėti aukas. Ilgainiui galima bus imtis ir paminklą statyti. Be abejo, tą muziejų galės aplankyti tik tie, kuriems teks pabuvoti Kaune. Ką gi gaus mūsų provincija, mūsų sodžius, paklaus gal ne vienas. Tiesa, didesnių paminklų keliose vietose mes nepajėgsime pastatyti. Ir laikinoje sostinėje toks paminklas — muziejus galės atsirasti, jei mūsų visuomenė nepagailės aukų. Sodžiuje ir šiaip kiekvienuose namuose, kiekvienoje šeimynoje, Vytauto vardą įamžininsime kitokiais būdais. Buvęs vyriausias Vytauto Didžiojo komitetas yra užsakęs Vytauto Didžiojo paveikslų ir Vytauto Didžiojo medalių su mūsų didvyrio atvaizdu ir anų laikų Lietuvos žemėlapiu. Tuos paveikslus ir tuos medalius dabartinis komitetas perėmė iš buvusio ir yra pasiėmęs išplatinti po visą Lietuvą. Tie paveikslai ir tie medaliai tepuošia mūsų namus, teprimena mums mūsų Vytautą Didįjį, o surinktos už tuos paveikslus ir medalius aukos, padengus jų gaminimo išlaidas, teeina muziejaus statybai. Be to, dar dabartinis komitetas, matydamas, kad stinga tinkamų knygų pasiskaityti apie Vytautą lietuvių kalba, yra užsakęs paruošti vieną mažesnę knygelę platesnei Lietuvos visuomenei, antrą didesnę, labiau mokslinio turinio. Tos knygelės taip pat bus išplatintos už tokį atlyginimą, kad padengus jų paruošimo išlaidas, galėtų likti dar kad ir nežymi dalis aukų. Niekas taip nežadina kiekvieno, ypač priaugančios kartos, tautinių jausmų, niekas tiek neiškelia didvyrio vardo, kaip vykusiai parašyta istorinė apysaka, poema ar drama iš to didvyrio epochos. Kitos tautos turi visą eilę tokių veikalų apie savo didvyrius, tik mes iki šiol apie mūsų Vytautą dar neturime. Komitetas yra nutaręs kviesti tam darbui mūsų rašytojus ir yra paskelbęs du konkursu — vieną istorinei Vytauto laikų apysakai ar poemai parašyti iki 1/XII 31 metų, antrą dramatiniam veikalui. Jei iki to laiko kas įstengtų parašyti tokius veikalus, kurie komiteto būtu pripažinti tinkami, mūsų visuomenė susilauktų labai naudingų knygų, o tos knygos kartu su Vytauto Didžiojo atvaizdais ir medaliais galėtų rasti sau vietos kiekvienuose namuose, kiekvienoje šeimynoje ir josios narius supažindintų su mūsų didvyriu Vytautu Didžiuoju, kurio vardą mes esame pasiryžę įamžinti. Kad ir pasižadėjo vyriausybė gausiai sušelpti Vytauto Didžiojo fondą, vis dėlto, be visuomenės gausių aukų negalima bus tinkamo muziejaus pastatyti. Tiesa, mūsų visuomenė jau atsiliepė savo aukomis, tiek pats komitetas, tiek ir jo sekcijos ir skyriai dirba kiekvienas pavesta jiems darbą be jokio atlyginimo, vis dėlto, siekiant užbrėžto tikslo, teks turėti daug išlaidų, o tam reikalingi pinigai. Komitetas tad kviečia mūsų visuomenę aukoti numatytam tikslui, kviečia mūsų įstaigų tarnautojus apsidėti šiems ištisiems metams kas mėnuo tokia mokenio dalimi, kokia jie galėtų pakelti. Aukas reikia teikti vietos komiteto skyriams, ar siųsti į komiteto atidarytas Kaune Lietuvos, Žemės, Ūkio, Centraliniame Žydų ir Kooperacijos bankuose einamąsias sąskaitas, ar betarpiškai komitetui. Siunčiant pinigus per Lietuvos Banko skyrius nereikės mokėti persiuntimo išlaidų. Vytauto Didžiojo komitetas gera viltimi žiūri ateitin ir tikisi, kad jo darbams pritars mūsų plačioji visuomenė, kurios pritarimą rodo 270 skyrių įsikūrimo faktas. Tačiau reikia konstatuoti, kad dar yra Lietuvoje kampelių, kur mūsų visuomenės organizacijos nesuskubo įsteigti komiteto skyrių arba į esamus skyrius neprisiuntė savo atstovų, Vytauto Didžiojo komitetas kviečia mūsų visuomenės organizacijas ir veikėjus šiuos trūkumus pašalinti, steigiant kiekviename miestely, bažnytkaimy ir didesniuose kaimuose Vytauto Didžiojo komiteto skyrius ar įsteigtus skyrius papildant savo atstovais.


Pastarųjų dienų įvykiai parodė viso pasaulio visuomenei, taip pat NATO šalių ir neutraliųjų valstybių visuomenei, kad Vakarų Berlyną krečia šovinistinis, revanšistinis drugys, kuris primena fašistavusių gaujų veiksmus 1938 ir 1939 metais ir jų tuometinius raginimus įsiveržti į Lenkiją, pareiškė VVSP CK politinio biuro ir Demokratinės Vokietijos nacionalinio fronto nacionalinės tarybos prezidiumo narys A. Nordenas. Kalbėdamas šiandien čia nacionalinės tarybos surengtoje spaudos konferencijoje, A. Nordenas pabrėžė, kad ši priešiška kampanija suorganizuota ir vyksta bendrai vadovaujama Vakarų Vokietijos bei Vakarų Berlyno valdžios, remiama trijų Vakarų valstybių, kurios tebėra okupavusios Vakarų Berlyną. Bonos valdžia reguliariai verbuoja ir įtraukia į karo tarnybą bundesvere 20 tūkstančių Vakarų Berlyno gyventojų. Iš grįžusių į Vakarų Berlyną šių bundesvero atsarginių dalies sudaromas VDR sostinės pasienyje veikiančios Vakarų Berlyno policijos branduolys. A. Nordenas pateikė spaudos konferencijos dalyviams įvairių dokumentų foto nuotraukas, iš kurių matyti tikras Vakarų Berlyno policijos vadovų veidas. Visoms VDR pasienyje dislokuotoms policijos dalims, pasakė jis, vadovauja G. U. Verneris, kruvinų pasienio provokacijų kaltininkas. Jis buvo esesininkas, karo metu specializavosi masiškai žudydamas tarybinius žmones Ukrainoje, ir susidorodamas su taikiais Italijos gyventojais. Provokacijos prie VDR valstybės sienos vykdomos SA ir SS fašistų veiksmų pavyzdžiu, o jų įkvėpėjai savo kurstomosiose kalbose naudojasi Gebelso šūkių arsenalu. Tokioms provokacijoms iš Vakarų Berlyno reikia padaryti galą, pabrėžė baigdamas A. Nordenas. Iš NATO bazės ir naujo karo grėsmės židinio Europos centre Vakarų Berlynas Vokietijos taikos sutartimi turi būti paverstas demilitarizuotu laisvuoju miestu. Spaudos konferencijos pabaigoje žurnalistams buvo išdalintas Demokratinės Vokietijos nacionalinio fronto nacionalinės tarybos parengtas dokumentų rinkinys „Štrausas ir Brantas mobilizuoja SS


PASIBAIGĖ K. PINO DERYBOS LONDONE LONDONAS, gruodžio 1 d. (TASS-ELTA).

Pasibaigus deryboms, kurias Prancūzijos užsienio reikalu ministras Pino vakar vedė Londone su Anglijos vyriausybės atstovais, buvo paskelbtas oficialus komunikatas. Komunikate sakoma, kad per derybas buvo svarstoma „padėtis Egipte“ ir kad „pasiekta visiška nuomonių Vienybė dėl tolesnių žygių, kurių turi būti imtasi“. Prieš išvykdamas į Paryžių, Pino padarė pareiškimą spaudos atstovams. Jis visų pirma paskubėjo paneigti gandus, kad Prancūzijos Vyriausybė rengiasi „besąlygiškai evakuoti Port‑Saida“. Iš Pino žodžiu buvo aišku, kad Prancūzijos ir Anglijos vyriausybės toliau sabotuoja ne kartą priimtus SNO Generalinės Asamblėjos nutarimus.


Konservatyvusis Tadžikistano prezidentas R.Nabijevas priėmė ministro pirmininko A.Mirzojevo atsistatydinimą. Apie tai praneša agentūra ITAR-TASS.


Nedidelis Sen Pol de Leono miestelis (Finisterio departamentas) vakar dieną tapo vietinių valstiečių, protestuojančių prieš ekonominę Prancūzijos vyriausybės politiką, galingos demonstracijos centru. Dėl dabar veikiančios tarpininkų ir perpirkėjų sistemos valstiečiai priversti pardavinėti daržoves, konkrečiai — bulves, tokiomis kainomis, kurios daugiau kaip per pusę žemesnės už jų gamybos savikainą. Tarpininkai gauna iš šių daržovių perpardavimo didžiulius pelnus. Šio rajono valstiečiai ne kartą reikalavo sudaryti rizika, kurioje jie patys galėtų parduoti savo darbo vaisius betarpiškai vartotojams. Tačiau Prancūzijos valdžia atsisakė patenkinti šį reikalavimą. Protestuodami prieš vyriausybės žemės ūkio produktų kainų politiką Finisterio departamento valstiečiai atvežė į Sen Pol de Leoną ir išmėtė jo gatvėse daugiau kaip 300 tonų artišokų. Miesto gatvėse ir aikštėse dėl to negalėjo važinėti transportas. Demonstrantai nusiuntė protesto telegramą ministrui pirmininkui Pompidu. Demonstracijos dalyviai pareiškė nutarę kovoti tol, kol jų reikalavimai bus įvykdyti.


Tarybų Sąjungos komunistų partijos Centro Komitetu

Pirmasis Visasąjunginis tarybinių dailininkų suvažiavimas siunčia karštą, iš širdies gilumos kylantį sveikinimą Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetui. Tarybiniai dailininkai su didžiuliu pasididžiavimu sutiko aukštą jų kūrybinio darbo įvertinimą Komunistų partijos Centro Komiteto sveikinime. Per visą tarybinio vaizduojamojo meno istoriją partija išmintingai vairavo mūsų meną vieninteliu teisingu keliu - gyvenimo tiesos, tarnavimo liaudžiai keliu. Visų didžiosios Tarybų Sąjungos tautų dailininkų vardu mes iš visos širdies dėkojame brangiajai Komunistų partijai už jos rūpinimąsi tarybinio meno vystymu ir klestėjimu. Didysis Leninas, mūsų brangioji Komunistų partija mokė ir moko mus, dailininkus, ištikimai tarnauti liaudžiai. Visuose naujo gyvenimo statybos etapuose tarybiniai dailininkai kartu su liaudimi. Tarybų šalies darbininku ir valstiečių koviniai ir darbo žygiai ikvėpdavo ir įkvepia mus kurti gillal teisingus, persunktus aukštu komunistiniu idejiškumu kūrinius. Socialistinio realizmo menas grūdinosi kovoje su formalizmu ir natūralizmu, su išsigimėliškais buržuazinės ideologijos pasireiškimais. Mes nuolat atsimename partijos nurodymą, kad kovos prieš buržuazinę ideologiją, prieš kapitalizmo liekanas žmonių sąmonėje negalima susilpninti nė vienai minutei. Imperializmas įnirtingai puola Tarybų Sąjungos vadovaujamą taikos ir socializmo stovyklą. Imperializmo ideologai nesibiauri fokiomis priemonėmis, jie griebiasi pačių rafinuočiausių būdų pirmajai pasaulyje socialistinei valstybei diskredituoti. Tai įpareigoja mus, dailininkus, būti ypač budriais svetimų įtakų pasireiškimams, neleisti prasiskverbti į savo tarpą apolitiškumui, estetizmui, formalizmui, naturalistiniam vaizdavimui. Tarybiniam menui teko didelė garbė būti realizmo tvirtove šiuolaikiniame pasaulio vaizduojamame mene. Mes prižadame Partijai garbingai įvykdyti šią garbingą misiją, negaileti jėgų kovoje už mūsų dailės idejinį grynumą ir aukštą jos meniškumą. Kovoje su įvairiomis estetizmo-formalizmo srovėmis ir natüralistiniais iškraipymais tarybiniame vaizduojamame mene galutinai nugalėjo socialistinio realizmo metodas, kuris nukreipia dailininko dėmesį į giluminius gyvenimo procesus ir suteikia jam begalines galimybes pareikšti drąsią, kūrybišką iniciatyvą, visapusiškai vystyti kūrybinį individualumą. Komunistų partija kviečia mus labai turininga ir tobula forma atskleisti komunizmo idėjų grožį ir didingumą, įkūnyti savo kūriniuose visą įvairią tarybinio žmogaus darbo veiklą ir gyvenimą, atvaizduoti istorinį socialistinės visuomenės kelią, turtingą mūsų amžininko, kovotojo ir naujo gyvenimo kūrėjo dvasinį veidą. Dailininkų kūriniai turi ugdyti tarybinių žmonių patriotinius jausmus, teigti proletarinio internacionalizmo ir tautų draugystės idejas, stiprinti kilniausius dorovinius siekimus. Suvažiavimas paragino visus dailininkus drąsiau spręsti svarbiausias dabarties temas, kurti epines drobes, skulptūrines kompozicijas, grafikos staliugines serijas, kurių turinys bus didžiulio užmojo liaudies gyvenimo procesai, didžiuliai revoliuciniai pertvarkymai ir su tuo susijęs tarybinio žmogaus dvasinis augimas. Jie turi užimti svarbiausią vietą 1957 metų Visasąjunginės jubiliejinės parodos ekspozicijoje ir visame tolimesniame dailininkų darbe. Mūsų suvažiavimas užbaigė vieningos daugianacionalinės Tarybų Sąjungos dailininkų organizacijos kūrimo darbą. Partija iškelé meno veikėjams uždavinį - siekti, kad mūsų literatūra ir menas taptų pirmaisiais pasaulyje ne tik savo turimio turtingumu, bet ir meniniu stiliumi bei meistriškumu. Dailininkų pareiga visą savo darbą skirti, kad būtų įvykdytas šis didelis ir garbingas uždavinys, ir mes nepagailėsime tam nei jėgų, nei darbo. Tarybinės visuomeninės santvarkos sąlygomis susiformavo naujas dailininko tipas, visu gyvenimu, visomis savo mintimis ir jausmais susijusio su liaudimi dailininko tipas. Mūsų kūrybai teikia peno gyvybingi liaudies gyvenimo, jos išminties ir grožio šaltiniai. Ir siekdami prideramai išreikšti tarybinio žmogaus dvasimio pasaulio turtingumą, jėgą ir grožį vaizduojamojo meno priemonėmis, tapytojai, skulptoriai, grafikai turi turėti aštrią visuomeninę-politinę nuojautą, mokėti giliai suprasti ir įprasminti tuos sudėtingus procesus, kurie vyksta mūsų visuomenėje. Atkaklus darbas, sujungtas su didele kultūra ir dideliu meistriškumu, igalins sukurti didžiai meniškus kūrinius, vertus komunizmo statybos epochos. Suvažiavimas paragino visas kūrybines organizacijas ir dailės įstaigas visokeriopai prisidėti prie dailininkų masių idėjiniopolitinio augimo, visapusiškai sistemingai padėti įvaldyti realistinį meistriškumą. Tarybiniai dailininkai dar nuosekliau vystys klasikinio rusų ir pasaulinio meno, TSRS broliškųjų tautų meno tradicijas, nauju patyrimu gausins tarybinio vaizduojamojo meno tradicijas. Mes prisimename savo didžią atsakomybę liaudžiai ir prižadame Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetui iki galo išgyvendinti visus trūkumus, stabdančius tarybinio vaizduojamojo meno vystymąsi, kuo ryžtingiausiai padaryti gala dailininkų grupavimuisi ir sektantiškam atsiskyrėliškumui, dar glaudžiau sutelkti savo gretas, remiantis nepajudinamais socialistinio realizmo ir meno liaudiškumo principais. Mes kviečiame visus Tarybų Sąjungos dailininkus įsijungti į aktyvų darbą igyvendinant Pirmojo Visasąjunginio dailininkų suvažiavimo paruoštus nutarimus ir planus, ir užtikriname Komumistų partijos Centro komitetą, kad tarybiniai dailininkai garbingal įvykdys savo pareigą liaudžiai, sukurs kūrinius, vertus didžiosios komunizmo statybos epochos. Tegyvuoja Tarybų Sąjungos Komunistų partija! Tegyvuoja komunizmas! Pirmasis Visasąjunginis tarybinių dailininkų suvažiavimas


Nors fašistinė žvalgyba nėrėsi iš kailio, norėdama užgniaužti revoliucinį sąjūdį universitete, jai visą buržuazijos valdymo laikotarpi taip ir nepavyko tai padaryti. Studentų revoliucionierių veikla ne tik nebuvo palaužta, bet nuolat leido gilesnes šaknis studentų masėse, nuolat plėtėsi. Tai buvo priversti pripažinti ir patys fašistai įvairiose bylose ir kituose dokumentuose, skųsdamiesi, kad „bolševikų-komunistų įtaka nuolat auga studijuojančios jaunuomenės tarpe“. Lietuvos Komunistų partijos vadovaujama lietuvių liaudies ko va prieš savo išnaudotojus - fašistus kasmet davė vis labiau apčiuopiamus rezultatus, prakaldavo naujus plyšius nestipriame durtuvais ir šautuvais fašistų sukurtame pastate. Kartu su visais darbo žmonėmis dar labiau suaktyvino savo veiklą ir studentai revoliucionieriai. Komunistai, komjaunuoliai stiprino politinį aiškinamąjį darbą studentų tarpe, ragino dalyvauti visaliaudinėje kovoje prieš fašistinę diktatūrą. „Draugai, studentai! - rašė studentai-komunistai savo atsišaukime Nr. 3 1939.V.24, – „Autoritetinis“ tautininkų režimas, siutęs dvylika su viršum metų, privedė mūsų kraštą prie pražūties slenksčio. Tai tamsiausias nepriklausomos Lietuvos Respublikos gyvavimo laikotarpis. Tai kruvinojo smurto, sunkiausios priespaudos, įvairiausių drakoniškų varžymų, skurdo ir vargo periodas. Tai buvo metai, kada lietuviškieji muravjovai žudė tikruosius mūsų Tėvynės patriotus, kada Tauragėje, Alytuje. Suvalkijos laukuose, Kaune rengė kruvinas puotas, kada šimtus geriausių Lietuvos vaikų pūdė kalėjimuose, kankino darbo stovykloje… Visa darbo Lietuva buvo sukaustyta tautininkiškos vergijos pančiais, kraštas skendėjo pragariškoj tamsoj, maudėsi kraujuje, ašarose… Kruvinosios tautininkiškosios reakcijos bangos užliejo visą mūsų Tėvynę Lietuvą: nepaliko jos nuošaly ir universiteto. Ir čia patriotiškieji“ hunai griebėsi eilės priemonių, kad universitetas virstų patikima jų režimo stiprinimo priemone, saugumo departamento skyriumi. Per šį laikotarpi universitetui teko pakelti eilę skaudžių smūgių… Uždrausti bendri studentų susirinkimai. Studentų atstovybė atskirta nuo jų pačių. Mokomasis personalas padarytas visiškai priklausomas nuo valdžios užgaidų. Nemaža studentų sugrūsti į kalėjimus. Universitete pilna žvalgybos agentų, šnipų, provokatorių. Nugirdyta policija ne kartą šautuvų buožėmis „mokė“ studentus tautininkų valdžiai paklusnumo, pagarbos. O studentų ekonominė būklė - tiesiog pasibaisėtina! Stipendijų skaičius ir jų dydis sumažintas iki minimumo. Daugel neturtingų studentų dėl lėšų stokos turėjo nutraukti mokslą, kiti badauja, vargsta, ardo savo sveikatą: nemaža suserga, džiova ir pačiame savo jaunystės žydėjime net eina į kapus. Niekas taip, tur būt, neskursta, kaip neturtinga studentija! Jos mokslo kelias - tai kančių, bado kelias! …Esamomis sąlygomis iš universiteto išeina tik suluošintos, pasigailėjimo vertos žmogystos, kurios tik aklais valdančiųjų sluoksnių įrankiais tegali būti… Tai pasibaisėtinas žmogaus asmenybės niekinimas, tai neapskaičiuojamas tautai nuostolis!.. Studentai! Šiuo metu visa Lietuvos liaudis… sujudo subankrutavusio tautininkiškojo režimo paliktus priespaudos pančius, griauti vergijos tvirtoves, versti to, taip visiems įkartusio režimo supuvusius stuobrius, ruošti mūsų Tėvynei dirvą laisvesnio, laimingesnio gyvenimo atžaloms augti. Neatsilikime ir mes nuo šio sąjūdžio…“ Šie aistringi tiesos žodžiai surado atgarsi daugelio studentų širdyse.


Ką ir kaip dirba Vytauto Didžiojo komitetas

— Kaip bus apibūdinti Vytauto Didžiojo žygiai? — Vytauto Didžiojo žygiai ir jų reikšmė mūsų tautai bus apibūdinami iškilmėse atitinkamomis eisenomis su gyvaisiais paveikslais, prakalbomis, paskaitomis ir vaidinimais. Daugiau jo žygiai bus apibūdinti paskaitomis, kurios nuo praeitų metų prof. Yčo kas mėnesis skaitomos iš radiofono, ir mokyklų mokytojų šiais metais skaitomos visoje Lietuvoje. Be to, mūsų studentija, moksleivija ir mokytojai pakviesti, laike šių mokslo metų atostogų, savo gyvenamose vietose, ruošti paskaitas apie Vytautą Didįjį, jo žygius ir jų reikšmę Lietuvai. Be abejo, vienų paskaitų neužteks, bus išleista rašytų veikalų ir populiarių knygučių. Švietimo ministerija išleidžia Čekoslovakų rašytojo Pfitznerio veikalą „Grosfürst Witold von Litauen als Staatsmann“. Komitetas leidžia L. Giros paruoštą knygutę „Kuo buvo Lietuvai Vytautas Didysis“, kuri bus platinama parodos metu ir per Komiteto skyrius. Vėliau Komitetas išleis prof. Jonyno ruošiamą mokslo veikalą apie Vytautą Didijį. — Kokiomis priemonėmis bus įamžinama Vytauto Didžiojo atminimas? — Šių metų iškilmės ir laike jų rengiamos paskaitos, vaidinimai, koncertai ilgesniam ar trumpesniam laikui pasiliks žmonių atmintyje. Juo iškilmės bus įspūdingesnės, juo žmonės jas ilgiaus minės ir atsimins patį Vytautą Didįjį. Daugiausia Vytauto Didžiojo vardą įamžinti gali literatūra; tuo tarpu tinkamos literatūros neturime bet komitetas pradėjo ja šiais metais rūpintis. Jei būtų pasirūpinta anksčiau, žymesnių literatūros veikalų būtų sulaukta ir šiais metais. Dabar jie pasirodys netolimoje ateity, gal būt tuomet, kai pradės žmonės užmiršti šių metų iškilmes. Jie bus pasekmė Vytauto Didžiojo Komiteto skelbtų konkursų. Šiais metais bus išleista popuiiari knygutė ir kaimo scenai pritaikinti teatraliniai veikalėliai. Be abejo bus ir atskirų asmenų išleista momentui pritaikintų veikalų. Be to, komitetas išleido Vytauto Didžiojo portretus, medaljonus ir atvirukus, kurie platinami mūsų visuomenėje ir gali suvaidinti svarbų vaidmenį įamžinant Vytauto Didžiojo vardą. Šių visų, o labiausiai literatūros darbų maža Vytauto Didžiojo vardą įamžinti, bet komitetas daugiau šioje srityje negali ką nors daryti, nes trūksta lėšų, kurios labiausiai reikalingos paminklo statymui. — Kokie paminklai bus pastatyti Vytauto Didžiojo garbei? — Visi suminėti Vytauto Didžiojo atvaizdai portretuose ir medaliuose, atvirukai ir literatūros leidiniai galima pavadinti paminklais, nes jie ilgesnį ar trumpesnį laiką primins žmonėms Vytautą Didįjį. Bet bus pastatyta ir kitos rūšies paminklų. Provincijoje keleto komiteto skyrių iniciatyva jau statomi Vytautui Didžiajam paminklai. Daug tokių paminklų provincijoje nebus statoma, nes komitetas nusistatęs statyti Vytauto Didžiojo garbei vieną žymų, vertingą paminklą — Jo vardo muziejų Kaune. Kauno miesto valdyba jau perdavė Komitetui muziejaus reikalu medžiagą, kuri buvo surinkta šių metų pradžioje skelbto konkurso proga, kurį miesto valdyba buvo paskelbusi, norėdama dabartinio Karo muziejaus vietoje statyti Vytauto Didžiojo vardo muziejų. Komitetas, susipažinęs su šia medžiaga, rado, kad reikia iš naujo persvarstyti muziejaus statymo klausimą ir numatyti muziejaus statymui vietą, bei statomo muziejaus charakterį. Dabar speciajali muziejininkų ir architektų — dailininkų komisija nuodugniai nagrinėja tuos techniškus ir architektūrinius reikalavimus, kurie kyla aikštėn, jungiant vienuosna rūmuosna keletą muziejų. Šiai komisijai baigus paruošiamuosius darbus, bus galutinai nustatyta muziejui statyti vieta ir išspręsti klausimai susiję su šio muziejaus statymu. Ne mažesnės reikšmės, kaip muziejus, mūsų kultūriniame gyvenime turės VYTAUTO DIDŽIOJO VARDO TAUTOS KULTŪROS FONDAS, steigiamas tikslu kelti Lietuvos kultūrą ir remti visuomenės iniciatyvą kultūros darbe. Komitetas apsvarstys fondo steigimo įstatymo projektą, kurį priėmęs patieks vyriausybei. — Iš kur bus imama lėšos komiteto numatytiems darbams? — Komiteto darbams reikalingos lėšos susidarys iš visuomenės aukų ir vyriausybės asignuotų sumų. Aukos visoje Lietuvoje renkama įvairiais būdais: rinkliavomis, platinant Komiteto leidinius, (portretus, medaljonus, knygeles), ruošiant vakarus, koncertus, loterijas. Tokiu būdu per šiuos metus numatoma surinkti kelioliką šimtų tūkstančių litų. Be to, nemaža aukų sudės ir mūsų valdininkija, iš kurios per šiuos metus apytikriai numatoma gauti aukų apie pusę milijono litų. Pinigai Komitetui reikalingi muziejui statyti ir įvairioms smulkioms Komiteto išlaidoms, kurias sudaro kanceliarijos ir samdomos trijų asmenų administracijos išlaikymo išlaidos. Bet visos sudedamos aukos daugiausia eis muziejui statyti. Kanceliarijos ir administracijos išlaidas padengia pati vyriausybė, kuri taip pat nemaža suma parems ir muziejaus statymą. Išlaidos reikalingos iškilmėms bus padengiamos pačių jose dalyvaujančių organizacijų. — Kaip visuomenė prisideda prie Vytauto Didžiojo minėjimo? — Kaip visuomenė prisideda prie šių sukaktuvių minėjimo, matyt iš komiteto ir jo skyrių sudėties bei komiteto darbų. Komitetas sudarytas iš vyriausybės skirto pirmininko, 5 vyriausybės skirtų ir 5 organizacijų rinktų narių, komiteto tarybos, kurion įeina buvusio vyriausio Vytauto Didžiojo komiteto nariai, iždo ir kitos sekcijos, sudarytos iš įvairių visuomeninių organizacijų atstovų. Provincijoje yra įsteigta 276 skyriai ir dar steigiama daugiau. Anksčiau skyriai veikė savo iniciatyva — dabar jų darbas tvarkomas išleista instrukcija, kuria nustatyta, kad į skyrius turi įeiti visų visuomenės organizacijų atstovai. Visi skyriai, į kuriuos dar nebuvo įėję visuomeninių organizacijų atstovai, savo sudėtį papildo ir tvarkosi instrukcijoje duotais nurodymais. Po p. ministerio pranešimo, iškilo keletas dar naujų klausimų: — Kaip yra su komiteto išlaidų apyskaitomis? Nesant apyskaitų, visuomenėj atsiranda gandų apie neva netikslų pinigų naudojimą, o tai neigiamai atsiliepia į aukų gausingumą. Apyskaitos be abejo reikalingos. Lig šiol buvo pranešinėjama tik pajamos. Tikslias apyskaitas galima bus duoti tik dabar, kada komiteto skyriai jau tvarkosi vienodai, pagal instrukciją. Visų komiteto padarytų išlaidų reikalingumas neabejotinas. Atvirukai, medaliai, literatūra yra savo rūšies paminklai, o be to, juos išplatinus, padarytos išlaidos komitetui grįš keleriopai. Šiaip jau jokiems pašaliniams dalykams komitetas Tautos muziejui renkamų aukų neeikvoja. — O kaip gi su komiteto parama dainų dienai ir paviljonu parodoj, kuris yra laikinas, bet statomas mūrinis ? — Dainų dieną Vytauto D. komitetas remia tik moraliai. Materialiai remia švietimo ministerija, su kuria, žinoma, komitetas veikia kontakte. O paviljonui parodoje statyti, nors dėl jo reikalingumo ir neturėtų būti abejonių, lėšų iš Vytauto D. Fondo nė kiek nepaimta. Jam buvo specialiai rinktos lėšos ir čia labai daug prisidėjo mūsų pramonininkai (Pinigais ir medžiaga suaukota apie 29.000 litu). Mūrinis paviljonas geriau atrodys ir šitokio maštabo statyboj tekaštuoja apie 8% brangiau už medinį. Po parodos ši paviljoną galima bus parduoti ir pinigai už jį gauti, nors ir nebuvo išimti iš Vytauto D. Fondo, vis dėlto į jį įeis. — O kaip su eksponatais? Sako, kad į tą paviljoną nebūsią ko dėti… — Paroda jau čia pat — prašom ateiti, ten pamatysite, kiek tie gandai teisingi… — Kaip skyriai lėšas tvarko? — Pagal instrukciją, skyriai 90% surinktų aukų siunčia į fondą, o 10% gali sunaudoti vietos reikalams — susirašinėjimui ir iškilmėms rengti. Išimtis padaryta tik Klaipėdos kraštui. Kadangi manoma daug daugiau surinkti tuo atveju, jei pinigai bus naudojami ten pat vietoj, bet iš antros pusės nenorima, kad Klaipėdos kraštas visiškai išsiskirtų ir neprisidėtų prie bendrojo visos Lietuvos statomo paminklo, susitarta, kad 10% aukų eis į centrą, o už 90% bus įsteigta kokia nors kultūrinė įstaiga Klaipėdos krašte. — Kodėl nekovojama su blogos valios žmonėmis, kurie išnaudodami Vytauto D. vardą apgaudinėja žmones rinkdami visokius skelbimus ir aukas, net šantažuodami? — Vytauto Didžiojo komitetas savo įgaliotiems asmenims yra išdavęs tam tikrus pažymėjimus. Yra buvę keletas tokių atsitikimų, kur aukotojai buvo apgauti, bet tai įvyko dėl nereikalingo mandagumo — nepasiteirauta įgaliojimo. Todėl iš aukų rinkėjų, jei tik jų asmeniškai nepažįsta, aukotojai būtinai turi reikalauti pažymėjimų. Per didelis mandagumas (reikalauti pažymėjimo, pagaliau, visai nėra nemandagu) tik padeda nesąžiningiems žmonėms išnaudoti ir profanuoti Vytauto Didžiojo vardą, todėl ji gerbdami aukotojai turėtų būti pakankamai atsargūs, kad savo perdėtu pasitikėjimu neprisidėtų prie to gerbiamo vardo niekinimo. Nesant daugiau paklausimų, p. ministeris paprašė spaudos atstovus supažindinti su komiteto darbais visuomenę ir atsisveikino. Iš savo pusės skaitytojus prašome šias žinias apie Vytauto pagerbimą paskleisti ko plačiausiai.


Įvairūs Brazilijos spaudos organai vieningai pareiškia, kad svarblausia valstybės perversmo Argentinoje įkvėpėja yra Jungtinės Amerikos Valstijos. Laikraštis „Žornal do Brazil“ pažymi, kad viena perversmo priežasčių yra ta pozicija, kurią Argentinos delegacija užėmė Punta del Estės užsienio reikalų ministrų pasitarime. Ne kas kitas, kaip JAV ambasadorius Buenos Airėse Robertas Maklintokas, rašo laikraštis „Luta demokratika“, „kaltas dėl sąmokslo prieš Argentiną. Jis yra valstybės perversmo vadovas“. Savaitraštis „Novos rumos“ rašo, kad karinis perversmas Argentinoje – tai „įžūlus JAV kišimasis į politinę krizę šioje šalyje“


Adrijos klausimas ir italų pietųslavų santykiai.

Pastaromis dienomis telegrafas buvo paskelbęs žinią apie santykių tarp Pietų-slavų ir Italijos nutraukimą. T a žinia pasirodė perankstyva. Santykių nutraukimas dar neįvyko. Bet jie tiek yra įtempti, kad nutraukimas kiekvienu momentu yra galimas. Italijos Pietųslavijos santykiai jau seniai neduoda nurimti pietų Europai. Galima sakyti nuo pat Pietųslavijos įsikūrimo. Visas ginčo kompleksas čia vadinasi Adrijos klausimu, nes dalykas eina apie viešpatavimą Adrijos jūroj ir jos pakraščiuose. Kaip tik iškilo susijungusi Italija, tuojau iškilo ir Adrijos klausimas. Iki didžiojo karo ginčas ėjo su Austrija Vengrija. Tačiau, būdama žymiai silpnesnė už Austriją Vengriją Italija nedaug tegalėjo pasiekti. Adrijos klausimas pastūmėjo Italiją į Austrijos Vengrijos priešų eiles. Austrijai Vengrijai subyrėjus, Adrijos šiaurės pakraščius paveldėjo Pietųslavija ir tokiu būdu dabar ginčas eina tarp šitų valstybių. Atmenam, kai 1919 m. pavasary Orlando ir Salandra demostratyviai apleido Paryžiaus konferenciją, dėl to, kad ten nesutikta Italijai atiduoti Fiume. Matydami vieningą visų kitų frontą prieš save italai vėliau konferencijon sugrįžo ir pasidavė konferencijos sprendimui. Fiume virto laisvu neitraliu uostu ir miestu. D'Anuncijaus žygis 1919 m. rudenį atrodė galutinai įkorporuosiąs Fiure Italijai. Tačiau Pietųslavijai atkirtus Fiume nuo savo užnugario (hinterlando) miesto padėtis pasidarė ne pakenčiama ir d'Anuncio turėjo likviduotis ir 1920 m. rudenį Rapallo sutartimi pietųslavams pavyko išlaikyti pirmykštį Paryžiaus konferencijos Fiume nutarimą. Tiesa, Rapallo sutartis nedavė ramumo Fiume. Rapallo sutartį teko papildyti nauja St. Margherita sutartimi (1922), kuri po ilgoko delsimo 1923 m. italų buvo ratifikuota ir Fiume klausimas nors visai iš politinio horizonto neišnyko, bet nustojo būti aštria deginančia problema. Drauge su Fiume ėjo Zaros klausimas. Tai nedidelis Dalmacijos uostas 30 65 tūkst. gyventojų, kurių didesnė pusė yra italai. Italija Paryžiaus konferencijoj pasiekė to, kad Zara su apylinkėmis teko italams. Tačiau ir čia pasikartojo tas, kas su Fiume. Kai tik pietų slavai atkirto Zarą nuo jos užnugario, miestas ir uostas visiškai apmirė. Italija buvo priversta ieškoti kompromiso. Zara buvo paskelbta laisvu uostu, o apylinkės žemės grįžo Pietųslavijai. Šiandien iš 65 tūkst. gyv. beliko vo 7 tūkst. Fašistams Italijoj paėmus valdžią Adrijos klausimas pradėjo aštrėti. Italijoj pradėjo kilti balsai, kad jau nebe Fiume ar Zara, bet visa Dalmacija privalo priklausyti Italijai. Pradėta kelt ne tik etnografiniai ir ekonominiai, be ir istoriniai motyvai. Mussolini pradėjo Pietųslaviją izoliuoti nuo savo kaimynų. Beveik visi tie kaimynai turi didesnių ar mažesnių pretenziju į Pietųslaviją. Pir miausia vengrai, toliau bulgarai, albanai, graikai - visi jie turi savo sąskaitų su Pietųslavija. Užtat Italijai nesunku buvo čia pavaryti izoliacijos politiką. Įš šiaurės vengrai italams visada padės kare prieš Pietųslavija. O iš pietų Albanija yra visiškas Italijos vasalas ir iš čia italai lengvai ir greit galėtų pulti Pietųslavija, nes Albanija kyliu įsirėžia pietų slavų teritorijon. Italams dar galėtų padėti bulgarai ir net graikai. Kiti laikytųsi neitraliai. O Mažoji Santarvė? Ji jau vos gyva ir Pietųslavija realios pa galbos vargu gali iš jos tikėtis. Tačiau pietųslavams pavyko gaut nors tolimą, bet galingą sąjungininką būtent –Prancūziją. Pietųslavija turi padariusi su Prancūzija karo konvenciją apsigynimui. Vadinasi, puolant italams Pietųslaviją, Prancūzija nebegalėtų palikti neitrali. Šita aplinkybė grasina rimtomis komplikacijomis visai Europai ir tokiu būdu Adrijos klausimas virsta visos Europos taikos problerna. 1925 m Italija padarė vadinamą Nettuno sutartį, kuria buvo suteikta italų mažumai Dalmacijoj įvairios teisės. Pietųslavijoj šita sutartis buvo labai nepopuliari ir vyriausybė ligšiol neišdrįso patiekti jos parlamentui ratifikuoti. Dabar ryžtasi tai padaryti. Tačiau kaip tik pasklido gandas apie tą valdžios nusistatymą, Pietųslavijoj prasidėjo karščiausios demonstracijos pieš Italiją ir Nettunc sutartį. Demonstracijos Pietųslavijoj tuojau iššaukė panašias demonstracijas Italijoj, ypač artimose Pietųslavijos pakraščiuose. Romoj ir Belgrade politinė temperatūra kyla vis aukščiau ir eksplozija gali ateiti visai netikėtai. O ta eksplozija gali sukrėsti ir tuojau įtraukti į karo sūkurį žymią Europos dalį.


Patikimas rezervas ir kovinis pagalbininkas

Draugai! Sunku apsakyti tuos džiaugsmo ir pasididžiavimo jausmus, kurie užlieja mūsų širdis tomis iškilmingomis minutėmis, kai Lenino komjaunimui įteikiamas Lenino ordinas. (Plojimai). Leiskite man jūsų vardu, Visasąjunginės Lenino Komunistinės Jaunimo Sąjungos aštuoniolikos milijonų narių vardu karščiausiai, nuoširdžiausiai padékoti Komunistų partijai ir Tarybinei vyriausybei už didelį komjaunimo, viso mūsų jaunimo nuopelnų įvertinimą socialistinėje statyboje, sėkmingame dirvonų įsavinime. (Audringi piojimai). Visiems mums ypač malonu, kad šį didį apdovanojimą komjaunimui įteikė įžymus Komunistų partijos ir Tarybinės valstybės veikėjas, mūsų brangusis Klementas Jefremovičius Vorošilovas. (Audringi plojimai). Leiskite man padėkoti Klementui Jefremovičiui už tuos šiltus žodžius, kuriuos jis pasake apie komjaunuolius ir jaunimą, už jo gerus patarimus mums. (Plojimai). Draugai! Komunistų partija tarybiniam jaunimui nurodė didį ir aiškų tikslą - komunizmą. Čia yra mūsų jaunimo laimė, nes jam netenka tuščiai eikvoti jėgų, ieškant to, dėl ko verta dirbti, gyventi ir kovoti. Tarybinis jaunimas aktyviai dalyvauja visuose istoriniuose tarybinės liaudies žygiuose. Jis savo šviesiausias viltis, savo ateiti sieja su Tėvynės gerove, su komunizmo pergale. Dorai tarnauti socialistinei Tėvynei, komunizmo reikalui, pirmiesiems atsiliepti i partijos šaukimą - toks konjaunimo gyvenimo įstatymas. (Plojimai). Tėvynės labui, komunizmo labui pirmieji komjaunuoliai didvyriškai kovėsi pilietinio karo frontuose, pasiaukojamai dirbo pirmųjų penkmečių statybose. Tėvynės labui, komunizmo labui, negailėdami gyvybės, tarybiniai jaunuoliai ir merginos krutine gyné socializmo iškovojimus sunkiu Didžiojo Tėvynės karo laikotarpiu. Tėvynės labui, komunizmo labui gyvena ir dirba dabartinė jaunimo karta. Vien tik per pastaruosius trejus metus Komunistų partijos šaukimu daugiau kaip 600 tūkstančių jaunųjų entuziastų išvažiavo įsavinti dirvonų, į Sibiro, Šiaurės, Rytų statybas, į Donbasą. Istorija nežino kito tokio pavyzdžio, kad taikiu metu, paprastomis aplinkybėmis vienai ar kitai išnaudotojiškai valstybei, vie. nai ar kitai valdančiajai buržuazinei partijai būtų pavykę išjudinti šimtus tūkstančių jaunuolių, kurie, vadovaudamiesi vien tik visuomeniniais interesais, ryžtųsi palikti gyvenamąsias vietas, atsiskirti su tėvais ir artimaisiais ir išvažiuoti į tolimus, nepažįstamus kraštus. Tai padaryti sugebėjo mūsų Komunistų partija, nes jos politika, jos veikla išreiškia tikruosius liaudies interesus! (Plojimai). Jaunimas tiki partija, eina kartu su ja, nes joje mato, kaip vaizdingai išsireiškė mūsų didysis mokytojas Leninas, mūsų epochos protą, garbę ir sąžinę. Per trumpą laikotarpį dirvonų platumose suarta ir įsávinta 35,5 milijono hektarų dirvonų ir plėšinių. Pernai rudenį iš šių žemių į valstybės aruodus buvo supilta 1,5 milijardo pudų grūdų. Dabar, draugai, kiekvienam aiskiai matyti Komunistų partijos, jos lenininio Centro Komiteto nuostabus išmintingos, tolregiskos ir drąsios politikos rezultatai. Šiandien čia, Kremliuje, baigė darbą Visasąjunginis pasižymėjusio dirvonuose ir plėšiniuose jaunimo sąskrydis. Iš 1200 sąskrydžio delegatų maždaug 600 apdovanoti ordinais ir medaliais, 20 Socialistinio Darbo Didvyrių. O iš viso už šaunų darbą dirvonuose apdovanota daugiau kaip 30 tūkstančių jaunuolių, tame skaičiuje 20 tūkstančių komjaunuolių! (Plojimai). Komjaunimas didžiuojasi savo auklėtiniais. Jie pasirodė verti didelio partijos pasitikėjimo, sąžiningai vykdo savo pareigą liaudžiai. Komjaunimo apdovanojimas Lenino ordinu - tai ne tik didelis jo veiklos įvertinimas, jo nuopelnų pripažinimas. Tai tuo pačiu metu partijos ir liaudies priesakas - vis žengti ir žengti į priekį, imtis naujų kovinių darbų. Komjaunimo laimėjimai akivaizdus. Tačiau mes neturime teisės išpuikti, nusiraminti, nes komjaunimo darbe dar yra daug rimtų trūkumų, neišspręstų uždavinių. Mūsų pareiga – greičiau pašalinti šiuos trūkumus, pagerinti visą komjaunimo darbą, dar aukščiau iškelti Lenino komjaunimo nario vardą, sustiprinti revoliucinę komjaunuolių energiją, paskatinti juos dar ak. tyviau dalyvauti komunistinėje statyboje. Komunizmas neateis savaime. Prireiks didelių pastangų, įtempimo, o tam tikromis sąlygomis - ir aukų. Jaunimui kovoti dėl komunizmo – reiškia daryti taip, kaip liepė komjaunimui Leninas: kasdien bet kuriame mieste, bet kuriame kaime praktiškai spręsti vieną ar kitą bendro darbo uždavinį, nors ir mažiausią, nors ir paprasčiausią. Komjaunimas ir ateityje turi skatinti jaunimą uoliai vykdyti partijos ir vyriausybės užduotis, atkakliai dirbti, mokytis, dométis technika, kultūra. Mūsų jaunimas nuostabus, darbštus, linksmas. Tačiau mes negalime nematyti to, kad dar yra lengvo gyvenimo ieškotojų, dykinėtojų, chuliganų; yra ir tokių, kurie patenka ant buržuazinės propagandos meškerės. Žinoma, jų maža, bet jų yra. Visos gėrybės, kuriomis naudojasi mūsų šalies jaunoji karta, - iškovotos brangia kaina - atkaklaus darbo, ilgų kovos ir sunkaus gyvenimo metų kaina. Mūsų tėvai ir motinos, vyresnieji broliai ir seserys dažnai net per šventes vaikščiojo su vatinukais, neturėjo vilnonių kostiumų, gyveno palapinėse, neturėjo puikiai įrengtų namų, daug ko atsisakydavo, kad tik būtų pastatytos galingos gamyklos, išvystytas žemės ūkis, sustiprinta Tėvynės gynybinė galia. Ir mūsų liaudis be kitų pagalbos, Komunistų partijos vadovaujama, pavertė atsilikusią ir skurdžią šalį galinga, klestinčia socialistine valstybe. (Audringi plojimai). Taip buvo. Ir nė vienas mūsų neturime pamiršti istorijos. Mūsų pareiga - ugdyti jaunimo tarpe pagarbą vyresniosios kartos žygdarbiams, pasididžiavimo savo Tėvyne jausmą, pasirengimą įveikti sunkumus. Komjaunimo organizacijų uždavinys - ryžtingai kovoti prieš buržuazinės ideologijos intrigas, Vakarų kultūros propagandistų meginimus įskiepyti mūsų jaunimui svetimas pažiūras ir skonį. Partija moko, kad komjauni. mo pagrindinis uždavinys – komunistinis jaunimo auklėjimas. Mes ir ateityje tarybinį jaunimą auklėsime komunistine dvasia, karštos meilės ir atsidavimo Tėvynei, Komunistų partijai dvasia, tautų draugystės dvasia, didžiai idėjišką, žvalų ir guvų, nežinantį baimės kovoje, pasirengusį garbingai apginti Tėvynę. (Ilgai trunkantieji plojimai). Mes ir ateityje nepaliaujamal auklėsime jaunimą proletarinio internacionalizmo dvasia, stiprinsime brolišką ir neišardomą tarybinio jaunimo draugystę su šauniuoju didžiosios Kinijos jaunimu, su visų socialistinių šalių jaunuoliais ir merginomis. (Ilgai trunkantieji plojimai). Mes ir ateityje auklėsime jaunimą draugystės su pažangiuoju visų pasaulio šalių jaunimu dvasia. Draugai! Už visa tai, ką turi tarybinis jaunimas, mes turime būti dėkingi Komunistų partijai - mūsų rūpestingai ir mylinčiai motinai. Komjaunimo jėga ta, kad jis visada eina kartu su partija, aktyviai vykdo jos politiką, yra patikimas jos rezervas ir kovinis pagalbininkas. Komjaunuoliams, tarybiniams jaunuoliams ir merginoms Komunistų partija - tai begalinio atsidavimo savo idejinei vėliavai įsikūnijimas. Tarybinis jaunimas yra gerai įsidėmėjęs veidą bolševiko, be galo ištikimo pažangiausiai idėjai, nuostabiausiam marksizmo-leninizmo mokslui, nejsivaizduojančio kitokio gyvenimo, kaip gyvenimas darbo žmonių labui. Komjaunimas ir ateityje mokysis gyventi, dirbti ir kovoti iš šauniosios Komunistų partijos, iš komunistų, visada seks jais. (Ilgai trunkantieji plojimai). Leiskite, draugai, jūsų vardu, visų VLKJS narių vardu užtikrinti partijos Centro Komitetą, čia dalyvaujančius TSKP CK Prezidiumo narius, kad Lenino komjaunimas dar labiau susitelks apie Komunistų partiją ir brangiąją Tarybinę vyriausybę, kad ir ateityje jis eis kartu su partija, rems jos politiką, sąžiningai vykdys bet kuriuos jos ipareigojimus ir užduotis. (Ilgai trunkantieji plojimai). Tegyvuoja mūsų Tėvynė Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjunga! (Audringi plojimai). Tegyvuoja mūsų brangioji Tarybinė vyriausybė! (Audringi plojimai). Šlovė Tarybų Sąjungos Komunistų partijai - visų tarybinės liaudies pergalių įkvėpėjai ir organizatorei! Valio, draugai! (Audringi, ilgai trunkantieji plojimai. Visi atsistoja. Šūksmai: „Valio!“).


Politinės aistros, virusios Amerikoje prezidento rinkimų išvakarėse, atrodė, buvo nurimusios. Politinių institutų vadovai, kolumnistai tuoj išsilakstė atostogų - kas į Alpes, kas į garsiąją Kapakabaną prie Rio, kas į Taitį. Bet štai Lietuva vėl papylė alyvos. Laimėję demokratai pradėjo nervintis, o laikraščių redaktoriai - trinti iš džiaugsmo rankas: teminių antraščių iš piršto laužti nebereikia. Turbūt supratot, kad aš rašysiu apie įspūdį, kurį čia paliko iš Lietuvos Seimo atėjusi nauja opozicijos koncepcija. Rutininis požiūris į ją, kaip pralaimėjusią pusę, laukiančią revanšo naujuose rinkimuose, aiškiai paseno. Šiandien jau aišku, kad pralaimėjimas - tai kartu laimėjimas. Prieš metus Lietuvoje opozicija buvo griaunamasis pradas, objektyviai padėjo tautos priešams, nusmukdė žemės ūkį, supriešino tautą, o dabartinė opozicija - tautos atgaiva, tvirtovė, ginanti nuo pozicijos išdavysčių. Amerikos didlapiai - „Kentucky Chickens”, „Tihuana Brass”, „Butchers of Maryland” ir kiti mirga detaliais reportažais apie Sąjūdžio opozicijos sėkmę stabdant komunistų Seimo darbą, ekonomikos įstatymų priėmimą. Dažnai spausdinamos aktyviausių opozicijos oratorių - A. Kubiliaus, V. Jarmolenkos, E. Jarašiūno biografijos, jų portretai. Specialiu leidiniu išleistas Z. Šličytės pateiktas dokumentas, kad A. Brazauskas KGB pirmininko pavaduotoju paskyrė Baltiną. Marškinėlių gamintojai tokios progos nepraleido - į rinką išmetė milijonus spalvingų trumparankovių su užrašu „I love Zita” (vietoj „love” dažnai šviečia purpurinė širdis). Šiltose pietinėse valstijose tokius marškinėlius šiandien nešioja kas antras paauglys. Kai kurie laikraščiai pono V. Landsbergio opozicijai negaili ir kritikos. Girdi, jai nepavyko nukelti A. Brazausko patvirtinimo prezidentu. Juk pasaulis dar turėjo viltį… Kas žino, kas per naktį galėjo atsitikti. Dar labiau kritikuojamas LDDP sparnas. „Jų vieningas balsavimas kelia pasipiktinimą. Jeigu svarbiausiais klausimais pusė jų balsuotų už savus projektus, o pusė - už Sąjūdžio, būtų kas kita, nekvepėtų bolševizmu”, - pasakė Ajovos fermeris Bilas Reinbouas (Bill Rainbow). Suprantama, didžiausią politikų ir biznierių dėmesį sukėlė pono Landsbergio pasiūlymas priimti įstatymą dėl opozicijos. Mažumą kongrese turintys respublikonai puolė rengti savąjį projektą. Esama įdomių siūlymų, pavyzdžiui, kad paskutinę mėnesio savaitę opozicija taptų pozicija ir galėtų atšaukti nepatinkančius pozicijos priimtus įstatymus. Kadangi opozicija dirba moralinio diskomforto sąlygomis, jai turi būti mokamas didesnis atlyginimas negu pozicijai, skirtos geresnės patalpos kongrese, ilgesnės atostogos ir dvigubai didesnės socialinės garantijos. Laikraštis „Voice of Utah” redakcijos straipsnyje rašė, kad opozicijos klausimams aptarti ketinama sušaukti pasaulinį kongresą ir skirti vieną specialią JTO asamblėją. Bus siūloma, kad ten, kur opozicija atstovauja tautai (Lietuvos atveju), o pozicija - nežinia kam, ji turi teisę grįžti į valdžią anksčiau, negu rinkimai leistų. Žinoma, ponas Klintonas su savo demokratais tam priešinsis, tačiau, kaip sakydavo ponas Gorbačiovas, procesas prasidėjo. Lietuviškasis opozicijos variantas - tikrasis variantas.


Vakar Austrijos koncleris Seipelis ir Prancūzijos užsienių reikalų ministeris Briandas turėjo ilgą pasikalbėjimą, kuriam, kaip manoma, buvo svarstytas Austrijos Vokietijos susijungimo klausimas. Bet iš kitų šaltinių pranešama, kad pasikalbėjime buvo liečiami tiktai ekonominiai klausimai. Prieš pasikalbėjimą su Briandu Seipelis ilgai kalbėjosi su Italijos delegacijos pirmininku Scialoja. ,,Daily Telegraph“ praneša, kad Seipelis norėjęs išsklaidyti neramias žinias skleidžiamas Italijos ir Prancūzijos ryšy su Austrijos ir Vokietijos susijungimo klausimu. Be to, Seipelis įtikinėjęs Scialoją, kad Austrija nesikišianti į Italijos elgesį su vokiečiais pietų Tiroliuj. (Elta).


Kaip praneša informacijų agentūros iš Buenos Aireso, valstybės sekretoriai armijos ir karinių oro pajėgų reikalams paskelbė, kad Argentinos prezidentas Arturas Frondisis pašalintas iš savo posto. Sausumos kariuomenės vadas generolas Raulis Pogis išsiuntinėjo visoms karinėms įguloms laišką, kuriame sakoma, kad Frondisis pašalintas iš prezidento posto ir kad šis sprendimas galutinis. Aukštųjų karinių sluoksnių atstovai taip pat paskelbė, kad šalies prezidento poste Frondisį pakeis senato pirmininkas Chosė Marijas Gidas. Kaip praneša informacijų agentūros iš Buenos Aireso, Arturas Frondisis, kurį šiandien rytą kariškiai pašalino iš Argentinos prezidento posto, paliko Argentinos sostinę. Iš savo rezidencijos Buenos Aireso Olivo priemiestyje, KJP karininkų saugomas, Jis nuvyko į aerodromą, iš kur karinėms jūrų pajėgoms priklausančiu lėktuvu išskrido nežinoma kryptimi. Remdamosi informuotais šaltiniais, agentūros taip pat praneša, kad Frondisis buvo išvežtas į La Platos upės žiotyse esančią Martino Garsijos salą. Agentūros praneša, kad senato pirmininkas Chosė Marijas Gidas atsisakė prisiimti šalies prezidento funkcijas.


TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pirmojo pavaduotojo A. I. Mikojano viešėjimas Kabule

KABULAS, kovo 22 d. (TASS). Vakar TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pirmasis pavaduotojas A. I. Mikojanas ir Uzbekijos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas S. R. Rašidovas susitiko su Afganistano ministru pirmininku Muchamedu Daudu, ministro pirmininko pavaduotoju ir užsienio reikalų ministru Muchamedu Naimu ir kitais Afganistano vyriausybės nariais. Per pasikalbėjimą, kuris vyko draugiškoje ir nuoširdžioje atmosferoje, buvo paliesti abi valstybes dominantieji klausimai. Po pasikalbėjimo Muchamedas Daudas surengė A. I. Mikojano garbei priėmimą. Vakare TSRS ambasadorius Afganistane M. V. Degtiaris surengė pietus A. I. Mikojano garbei. Pietuose, be drg. A. I. Mikojano, dalyvavo Afganistano vyriausybės nariai ir lydintieji A. I. Mikojaną asmenys bei Tarybinės ambasados Kabule patarėjas I. S. Spickis ir prekybinis patarėjas M. D. Lizinas.


Kaip skaitytojai mano iš mūsų korespondento specialinės telegramos, vakar Tautų Sąjungos taryba Ženevoje padarė, taip sakant, lietuvių lenkų ginčo svarstymo preliudija. Išklausytas jau seniai de facto visų žinotas referento Bloklando raportus, išklausyti abiejų besiginčijančių pusių išsitarimai dėl šio raporto. Išklausė Tautų Sąjungos taryba ir nežino ką toliau daryti. Tarybos nariams paliekama laiko pagalvoti, pamąstyti, išeities paieškoti. Netrukus vėl bus šiam reikalui Tautų Sąjungos tarybos posėdis. Be abejojimo jame bus karštų ginčų ir kalbų, bus, gal būt, ir kokių nors ypatingų pasiūlymų. Bet ar tai galės ką nors padėt realiam, ne teoretiškam klausimo išsprendimui? Ar galės aukštoji taryba rasti tokią formulę, kuri visiems būtų priimtina? Vakarykštis tarybos posėdis dar kartą bus jos narius įtikinęs, kad lietuvių lenkų santykių klausimas yra vienintelis tarptautinės politikos klausimas visame pasaulyj. Sunku būtų rasti jam analogišką. Viena instancija gali jį vienaip išspręsti, kita kitaip. Vienur gali pripažinti esamąjį faktą, kitur gali reikalauti jo atitaisymo. Bet kol kas nematyt jėgos, kad vienoks, ar kitoks sprendimas galėtų būti įvykdytas. Čia dar reikia daug laiko, gal būt dar keliolikos metų, kad Lietuvai padaryta skriauda gali būti atitaisyta. Jei klausimas būtų vien tik teisės klausimas, tai nesunku būtų jį tuojau išspręsti. Ne tik praeitis, ne tik senosios Lietuvos istorija yra nepaperkamas liudininkas, kad Vilnių ir jo žemes valdė Lietuvos kunigaikščiai, kad Vilnius buvo iš senovės lietuvių miestas, yra ir daugiau liudininkų, kurie visuomet atvirai pasakys, kad Vilnius ir po „ Rzeczpospolitos“ išnykimo buvo palikęs Lietuvos miestas. O paskutiniai laikai turi autentiškų juridinių dokumentų, kurie fiksuoja Lietuvos teises į Vilnių. Tai yra dar niekieno nepanaikintos, neanuliuotos tarptautinės sutartys. Vilnių, kaip ir visą Lietuvą, prieš karą valdė Rusų imperija. Rusija turėjo suverenines teises ne tik į visą Lietuvos kraštą, ji buvo ir Lenkijos žemių suverenas. Atgavusi nepriklausomybę Lietuva padarė su rusų imperijos teisių paveldėtoja sovietų valstybe sutartį Maskvoje. Ta sutartimi Rusija pripažino Lietuvą, kaip nepriklausomą valstybę ir perdavė jai visas suvereninės valstybės teises į Lietuvos valstybės teritoriją, kurios sienos sutartimi yra fiksuotos. Vilnius ir jo žemės ta sutartimi yra pripažintos Lietuvai. Iš Vilniaus išėjo ir nepriklausomos Lietuvos paskelbimo aktas, kuriuo nepriklausoma valstybė buvo paskelbta su Vilnium, kaip sostine. Prieš šį nepriklausomybės aktą nėra protestavusi nė viena valstybė. Nepriklausoma Lietuva yra visu pripažinta, tuo pačiu yra pripažintas jos nepriklausomybės paskelbimo aktas. Šis aktas dar nėra sulaužytas. Su Lenkija Lietuva yra pasirašiusi tik vieną Suvalkų sutartį, kuri, nors lenkų ir buvo sulaužyta, tuo dar nėra panaikinta, kaip juridinis aktas. Tuo tarpu Lietuva, turėdama dokumentų, pagal kuriuos Vilnius yra jos miestas, nėra pasirašiusi nei su Lenkija, nei su kita kuria nors valstybe Vilniaus išsižadėjimo akto. Vadinasi, jei ginčą spręstų teisme juristai, tai Lietuvos laimėjimas būtų visiškai laiduotas. Deja, ji sprendžia ne teisės ir teisingumo sumetimais, į jį žiūrima, kaip į politinį dalyką. Ir todėl juridinės teisės čia yra nustumiamos antron vieton. Politinių kombinacijų sumetimai visą klausimą stato kitokioje plotmėje. Yra valstybių, kurios labai norėtų, kad Vilniaus klausimo pasaulyj visai nebūtų, kad tarp Lietuvos ir lenkų valdomos teritorijos esamoji demarklinija būtų pripažinta galutina valstybių siena, net daugiau, kad Lenkija Lietuvą kokiu nors ramiu būdu visai savo globon pasiimtų. Kitos valstybės, žiūrėdamos savo gyvenimo interesų, žiūri į klausimą visai kitaip. Sakysime SSSR arba Vokietija jokiu būdu negalėtų sutikti, kad Lietuva būtų pavesta lenkų globai. Tai gyvai paliestų šių valstybių interesus. Bet ne tik šios dvi čia suminėtos didžiosios valstybės yra suinteresuotos Lietuvos atsispyrimu prieš lenkų užgaidas. Daugiau ar mažiau tuo yra suinteresuotos ir jų politikai artimesnės kitos valstybės. Dabar mes pastebime, kad tarp Anglijos ir Prancūzijos vėl vyksta suartėjimo procesas. Po karo atsigavusi Vokietija pasaulinėse rinkose vėl ima atgauti savo pozicijas ir savo konkurencija gresia anglų prekėms. Kurį laiką po karo buvo beprasidedas reikštis anglų palankumas vokiečiams, kurį galima aiškinti germaniškos rasės instinktais ir tuo, kad tuojau po karo Prancūzija buvo didesnis Anglijos konkurentas Europoje ir pasaulyj, negu Vokietija. Bet štai vokiečių konkurencija ėmė sparčiai augti, įvarydama tam tikro susirūpinimo anglams. Iš kitos pusės dideli anglų konkurentai pasirodė Amerikos yankiai. Ir štai reiškiasi šioks toks anglų atšalimas nuo vokiečių ir Amerikos. Atrodo, kad vokiečiams su anglais suartėti yra didokų kliūčių. Suprantama, kad Vokietija nenori likt izoliuota. Ji savo akis kreipia į tolimą Ameriką ir dairosi arčiau Europoje. Čia nuo anglų prancūzų nuošaliau stovi Italija, čia nuo jų gerokai atitolusi SSSR. Vokiečių politikai tai mato ir savo kombinacijas daro. Bet kokia sutuacija susidaro Lietuvai? Mums rodos, kad Ženevoje šį kartą negali būti kalbos apie vieningą Tautų Sąjungos tarybos narių palankumą lenkams. Nei vokiečių, nei italų, nei kurių kitų kraštų atstovams nematyt reikalo prisidėti prie lenkų neteisėtų, smurtu paremtų, aktų pripažinimo. Taip galvoti verčia šaltas protavimas.


TASS-o koresp. F. Katleris praneša: Tarp tų, kurie vyks į Maskvą, Pasaulinį kongresą už visuotinį nusiginklavimą ir taiką, bus leiboristas Viljamas Kelou, buvęs Koventrio miesto lordas-meras, šio miesto taikos gynimo komiteto pasiuntinys. Jo vardas žinomas daugelyje šalių. Būdamas Koventrio — miesto, kurį fašistai buvo beveik nušlavę nuo žemės paviršiaus vieno savo oro antskrydžio metu, lordas-meras, Viljamas Kelou daug nuveikė taikai stiprinti. Jis buvo miestų broliavimosi iniciatorius ir vėliau tapo Pasaulinės susibroliavusių miestų federacijos prezidentu. Praėjusių metų vasarą Kelou kreipėsi į 15 pasaulio miestų, jų tarpe Volgogrado, Hirosimos ir Lidicės, merus, ragindamas susirinkti Koventryje ir apsvarstyti savo pažiūrą Vokietijos klausimu. Šis „mažas viršūnių pasitarimas”, kaip jį pavadino spauda, pasisakė už Vokietijos problemos sprendimą derybomis, pareikalavo paskelbti karą už įstatymo. Europos taryba ėmė pulti Pasaulinę susibroliavusių miestų federaciją už tai, kad Prancūzijos ir Italijos merai-komunistai organizavo savo miestų broliavimąsi su socialistinių šalių miestais. Kelou pasmerkė ši piktą išpuolį, nurodęs, kad federacijos tikslas yra prisidėti prie įvairių šalių miestų broliavimosi ir tuo pačiu įnešti savo indelį į tautų savitarpio supratimą. Du kartus lankęsis Vokietijos Demokratinėje Respublikoje, Kelou faktine medžiaga demaskavo melagingus buržuazinės propagandos teigimus, kad Vokietijos Demokratinėje Respublikoje tariamai nesą demokratijos. Dešinieji leiboristų lyderiai smerkia Viljamo Kelou veiklą, už tai ją karštai remia vietinės leiboristų ir profsąjunginės organizacijos Koventryje.


Libano spauda apie pasitarimo kaire rezultatus

Libano laikraščiai teigiamai vertina šiomis dienomis pasibaigusio keturių Arabų valstybių vadovų pasitarimo Kaire rezultatus. Kaip pažymi laikraštis „As-Siasa“, keturių Arabų šalių komunikatas akivaizdžiai patvirtina jų pasiryžimą bendradarbiauti su visomis šalimis, remiantis suverenumo ir nacionalinių interesų gerbimu, vardan talkos stiprinimo. Liesdamas „Eizenhauerio doktriną“, laikraštis pareiškia, kad ši doktrina „išnyks, kaip nyksta tamsa prieš šviesą“. Kairo pasitarime, rašo „Telegraf“, Arabų valstybių vadovai pareiškė, kad jie remia neutralumo politiką ir atsisako dalyvauti užsienio paktuose. Laikraštis „Aš-Šark“ savo ruožtu nurodo: „Kairo komunikatas pasmerkė žlugti „Eizenhauerio doktriną“ dar jos neigyvendinus“.


Indoneziečių tauta toliau kovoja už Vakarų Iriano sujungimą su Indonezija. Šiandien vyriausybės raginimu, remiant ši reikalavimą, olandams priklausančiose ir mišriosiose Olandijos—Indonezijos įmonėse prasidėjo visuotinis 24 valandų streikas. Indonezijos vyriausybė taip pat uždraudė nuo gruodžio 2 d. olandų kompanijos „KLM“ lėktuvams tūpti Indonezijos teritorijoje. Kartu nutarta uždrausti leisti laikraščius ir žurnalus olandų kalba, o taip pat demonstruoti olandiškus kino filmus.


Pralaimėję rinkimus, sąjūdininkai labai stengiasi vesti LDDP diskredituojančią propagandą užsienyje, jau pasigirsta jų balsų, kad užsienio paramą, skirtą Lietuvai, reikėtų perskirstyti kitoms šalims, „mažiau komunistinėms”. Vieną tokį propagandinį straipsnį ištisai spausdiname. Nuo 1988 iki 1990 m. aš buvau Vokietijoje. Vos tik mane paleido iš komunistinio lagerio, vėl buvau ištremtas iš Lietuvos. Vyskupų dr. Jozefo Štimplės ir dr. Antano Deksnio pagalbos dėka aš turėjau galimybę pailsėti kūnu ir dvasia laisvajame pasaulyje. Dabar, trumpai viešėdamas Bad Verishofene, skaičiau vokiečių spaudoje apie įvykius Lietuvoje. Deja, šios žinios buvo gana tendencingos. Už mus kalba imperialistinė Maskva. Ji stengiasi mus sukompromituoti ir galų gale sunaikinti mūsų nepriklausomybę. Po baisios penkiasdešimtmetės komunistinės okupacijos 1990 m. kovo 11 d. mes atkūrėme Lietuvos valstybingumą ir pradėjome naują mūsų tautos erą. 1990 m. galima buvo pasirinkti dvi politines jėgas. Tai - „tautinė” Komunistų partija ir Sąjūdžio judėjimas. Sąjūdyje buvo komunistų, tvirtinančių, kad jie visa širdimi nori tarnauti Lietuvai. Šis judėjimas, kurį palaikė didžioji dauguma, džiaugėsi, kad atėjo susitaikymo valanda. Niekas negalvojo nei apie kerštą, nei apie atpildą. Lietuvoje nebuvo persekiojami nei politinių bylų tardytojai, nei prokurorai, nei teisėjai. Lietuva buvo pasiryžusi visiems atleisti. Ir Sąjūdis iš 141 parlamento mandatų laimėjo 104. Šiuo metu Sąjūdžio idealams ištikimi liko tik 42 mandatų savininkai. Kiti buvo korumpuoti ir perėjo pas komunistus. Kad daugiau laimėtų ir suklaidintų visuomenę, komunistai pasidalijo į keturias partijas: į Demokratinę darbo partiją (buvusi komunistinė partija), socialdemokratus (marksistinė partija), liberalus ir Centro partiją. Visų vyriausybių ministrai buvo ir yra daugiausia buvę komunistai. Po trumpo šoko kairiosios jėgos atsitokėjo ir perėjo į puolimą. Prieš Parlamentą ir Vyriausybę jos išplėtojo propagandinę kampaniją. Be to, joms pavyko papirkti deputatus ir paralyžiuoti Parlamento darbą. 1990 metais Maskva paskelbė Lietuvai blokadą, 1991 m. sausio 13 d. armija užėmė televiziją, radiją ir kitus strategiškai svarbius pastatus, 16 žmonių žuvo, 600 su viršum buvo sužeisti. Prieš beginklius žmones buvo mesti tankai. Taip pat ir vėliau milicija žudė mūsų tarnautojus. Po nepavykusio pučo, užėmus KGB pastatą, buvo rasti nauji žmonių sąrašai, kuriuos norėta suimti ir likviduoti. Pučas nepavyko, bet Lietuvoje dar tebedislokuota 3 400 (? - Red.) tarybinių rusų kareivių. Apie 2000 KGB darbuotojų perėjo į pogrindį. Mūsų tarnybos kol kas nesugeba nustatyti slaptųjų KGB klausymosi stočių koordinačių. Kadangi komunistai negali mūsų daugiau uzurpuoti karinėmis priemonėmis, jie stengiasi tai daryti ekonomiškai. Ekonominė okupacija yra iš esmės baisesnė nei politinė. Komunistai perka fabrikus, kuria daugelį uždarųjų akcinių bendrovių. Per penkiasdešimt savo viešpatavimo metų vogdami jie sukaupė nemažą kapitalą. Todėl nėra ko stebėtis, kad jiems tam tikru mastu sekasi. Kariškiai per savo bazes įveža Lietuvon ginklų, išveža iš jos maisto produktus. Nomenklatūra visą laiką ekonomines reformas vertė niekais. Vien tik Šilalės rajone šiuo metu yra apie 4000 naujų ūkininkų. 64 procentai žemės buvo išdalyta. Kituose rajonuose gerokai mažiau. Tai paaiškintina tuo, kad Šilalėje rinkimus į savivaldybę laimėjo ne komunistai, o patriotai. Parlamento darbas buvo suparalyžiuotas. Kairieji sabotuoja visus patriotų siūlymus ir projektus. Televizija, radijas ir beveik visa spauda buvo komunistų rankose. Šios masinės informacijos priemonės taip pat vykdė propagandos kampaniją prieš Lietuvos Respubliką. Nieko kito daugiau nebeliko, kaip surengti naujus rinkimus. Norėta tik vieno - dešiniosios jėgos privalo pasiekti didesnę pergalę, kad Parlamentas galėtų dirbti. Deja, Maskva vėl pradėjo ekonominę blokadą, ir visa tai prieš rinkimus. Žaliavų tiekimas, ypač gamtinių dujų ir naftos, buvo nutrauktas. Už patiektus maisto produktus nebuvo sumokėta 11 milijardų rublių, o kitos Sandraugos respublikos sulaikė 60 milijardų rublių. Už naftą mes mokame užsienio valiuta ir didesnėmis kainomis nei Vakaruose. Mus pašėlusiai tebepuola tiek namuose, tiek užsienyje. Ekonominiai sunkumai, iškilę dėl pačių kaltės, panaudojami propagandiniams tikslams. Be pagrindo puolamas Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas Vytautas Landsbergis, jį apšaukia diktatoriumi ir valdžios maniaku. Per visus okupacijos metus mes vadovavomės viena gera taisykle: ką Maskva peikia ir puola, tas geras žmogus, o ką Maskva giria - tas blogas žmogus. Ši taisyklė mūsų niekad neapgavo. Vytautas Landsbergis yra geras žmogus, patriotas, nepalaužiamas ir nepaperkamas. Gavęs Norvegijos taikos premiją, jis visą sumą - 100 000 dolerių - pervedė į Lietuvos vaikų fondą. Šiais metais anksti pasireiškė žiemos požymiai, jau spalį. Temperatūra nukrito iki minus 8 laipsnių Celsijaus. Rytinėje Lietuvoje sniego danga siekė 30 centimetrų. Buvo sumažintos pensijos, kad tariamai galima būtų įveikti infliaciją. Kainos kilo, o atlyginimai buvo įšaldyti. Maskvos vykdoma blokada ir vietinių komunistų sabotažas neigiamai paveikė žmonių dvasią, ir taip jau okupacijos susilpnintą. Tauta neišlaikė sunkaus egzamino. Mes, lietuviai, ir mūsų draugai Lietuvoje pralaimėjo dar vieną mūšį. Bet mes neatsisakėme kovos už laisvę, šventąjį mūsų tautos dalyką. Mes gimėme laisvi ir norime būti laisvi. Per naujas kančias ir aukas mes įrodysime, kad esame verti būti laisvi.


Gegužės 29-31 dienomis Lietuvoje viešėjo įtakingiausios žurnalistų organizacijos - Tarptautinės žurnalistų federacijos (TZF) generalinis sekretorius Aidanas Vaitas (White). Jo kelionės tikslas buvo susipažinti su Lietuvos spaudos padėtimi, jos žurnalistinių organizacijų veikla, spaudos ir valstybės santykiais. Ta proga į Vilnių buvo atvykę Latvijos, Baltarusijos, Ukrainos žurnalistų sąjungų atstovai. Jie įteikė A.Vaitui prašymus dėl minėtų nacionalinių sąjungų priėmimo į TŽF. Lietuvos žurnalistų sąjungoje įvyko atviras ir nuoširdus svečio pokalbis apie spaudos laisvės, informacijos atvirumo, spaudos santykių su valstybe problemas visų pirma postkomunistiniuose kraštuose. A.Vaitas apsilankė ir Lietuvos žurnalistų draugijoje. Svečią priėmė AT pirmininkas V.Landsbergis, su juo kalbėjosi AT Švietimo, mokslo ir kultūros komisijos pirmininkas G.Ilgūnas. Susipažinęs su senuoju Vilniumi, Trakais, A.Vaitas išskrido į Maskv


Kinijos žemės ūkis vis labiau aprūpinamas technika

Spaudos pranešimais, šiuo metu Kinijos Liaudies Respublikoje yra 14 tūkstančių naujos žemės ūkio technikos diegimo stočių ir daugiau kaip tūkstantis veterinarijos, hidrologijos ir kitų stočių. Be to, sudaryta 2.400 pavyzdinių - parodomųjų veislininkystės fermų ir valstybinių ūkių, vaidinančių didelį vaidmenį propaguojant naujus ūkininkavimo metodus. 1952-56 metais į Kinijos kaimą buvo nusiųsta 2.770 tūkstančių kertamųjų, dvinoragių plūgų, sėjamųjų ir kitų žemės ūkio padargų. Siekiant paruošti kvalifikuotus kadrus įvairioms žemės ūkio šakoms, Kinijoje atidaryti 228 žemės ūkio technikumai ir aukštosios mokyklos, kurie per penkeris metus - nuo 1950 iki 1956 metų išleido 93 tūkstančius specialistų. Pernai žemės ūkio mokyklų mokinių skaičius padidėjo keturis kartus palyginti su 1950 metais.


N. A. Bulganinas ir N. S. Chruščiovas draugiškoje Suomijoje

HELSINKIS, birželio 8 d. (TASS-ELTA). Trečia TSRS Ministrų Tarybos pirmininko N. A. Bulganino ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo nario N. S. Chruščiovo viešėjimo Suomijoje diena prasidėjo kelione „Ariadnos” garlaiviu po Suomių įlankos šcherus. Apie 12 valandą dienos N. A. Bulganinas, N. S. Chruščiovas ir juos lydintieji asmenys atvyko į laivų statyklą „Chietalachti”. Išėję iš cechų, darbininkai sveikinimo šūkiais pasitiko tarybinius svečius. Čia, laivų statykloje, yra Suomijos Respublikos prezidentas U. K. Kekonenas, parlamento pirmininkas K. A. Fagerholmas, ministras pirmininkas V. I. Sukselainenas ir kiti Suomijos valstybės veikėjai. Laivų statyklos direktoriaus-tvarkytojo V. Valforso ir kitų statyklos darbuotojų lydimi, N. A. Bulganinas ir N. S. Chruščiovas prieina prie stovinčio prieplaukoje ledlaužio „Voima” trapo. Šis ledlaužis yra prototipas tokių pat laivų, kurie pastatyti šioje statykloje Tarybų Sąjungos užsakymu. Čia juos „Suomijos-Tarybų Sąjungos” draugijos skyriaus vardu ir visų įmonės darbininkų vardu pasveikina statyklos darbuotojas Arne Lankinenas. Baigęs kalbėti, Lankinenas viso įmonės kolektyvo vardu įteikia N. A. Bulganinui ir N. S. Chruščiovul fotoalbumus. Atsakydamas į laivų statyklos darbininkų sveikinimą, N. A. Bulganinas sako: – Brangūs draugai! Leiskite, atsakant į jūsų sveikinimą, išreikšti jums mūsų draugystės jausmą ir nuoširdžią padėką. Mes abu, Nikita Sergiejevičius Chruščiovas ir aš, labai sujaudinti jūsų nuoširdaus draugiško sveikinimo ir, savo ruožtu, iš širdies sveikiname jus, brangūs bičiuliai. Jūsų asmenyje mes taip pat sveikiname visus laivų statyklos darbininkus, tarnautojus, inžinierius ir technikus. Tebūnie mūsų susitikimas stiprėjančios mūsų tautų draugystės laidas. Tebūnie amžina Tarybų Sąjungos ir Suomijos tautų draugystė. Mes ir ateityje išvien kovosime už mūsų tautų gerovę, už būsimųjų kartų laimę. N. S. Chruščiovas ir N. A. Bulganinas tvirtai paspaudė pasveikinusių juos darbininkų atstovų rankas. Vienas darbininkas perskaito N. S. Chruščiovui įteiktame albume užrašytus žodžius. Jie skamba: „Kaip ledlaužis sudaužo ledines Jūrų grandines, taip ir tautų savitarpio pasitikėjimas ir sąveika sugriauna neapykantos tarp jų sienas”. – Labai gerai pasakyta! Taip ir bus! – atsako N. S. Chruščiovas. – Jeigu tautos draugaus, jos sugebės sutriuškinti kliūtis kelyje į taiką. Kelionėje „ Ariadnos” garlaiviu tarybinius svečius lydi U. K. Kekonenas, K. –A. Fagerholmas, V. I. Sukselainenas ir kiti vadovaujantieji Suomijos veikėjai. Garlaivis lėtai nuplaukia nuo kranto. Atsiskleidžia nuostabi žalių salų, puikių uolų panorama. Garlaivis plaukia pro istorinę Sveaborgo tvirtovę, kur daugiau kaip prieš 50 metų kariuomenė sukilo prieš caro patvaldystę. Ši įdomi kelionė truko daugiau kaip pustrečios valandos ir pasibaigė prie Helsinkio Olimpo prieplaukos. Čia, garlaiviui atplaukus, susirinko daug Suomijos sostinės piliečių, kurie karštai sveikino N. A. Bulganiną ir N. S. Chruščiovą. HELSINKIS, VI. 8 d. (TASSO spec. koresp.-ELTA). Šiandien antrojoje dienos pusėje TSRS Ministrų Tarybos pirmininkas N. A. Bulganinas ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Narys N. S. Chruščiovas dalyvavo šventėje, kurią surengė „Suomijos–Tarybų Sąjungos” draugija. Šventėje, kuri įvyko didžiausioje Helsinkio miesto Mesuchalio salėje, kalbas pasakė draugijos pirmininkas S.-K. Kilpi ir N. S. Chruščiovas. Vakare Tarybų Sąjungos ambasadoje įvyko pietūs.


Toliau vyksta visuotinis Brazilijos prekybos laivyno jūreivių, vadovaujančio ir techninio personalo streikas. Streikininkai reikalauja padidinti darbo užmokestį. Streikas apėmė visus šalies prekybos laivus, taip pat 122 laivus, kurie yra Niujorke, Genujoje, Hamburge ir kituose pasaulio uostuose. Pakrovimo ir iškrovimo darbai Brazilijos uostuose paralyžiuoti. Brazilijos ministras pirmininkas Ermesas Lima paskelbė dekretą, kuriuo vyriausybė laikinai ima savo kontrolėn visą navigacijos kompanijų turtą. Prekybos laivyno laivus užėmė karo jūrininkai. 58 šalies karinio jūrų laivyno laivai paruošti kovos veiksmam


Agentūros AP korespondentas praneša iš Leopoldvilio, kad, kaip ten sužinota, Elizabetvilyje beveik visiškai nutilo šūviai ir SNO kariuomenė Žadovilio keliu traukia į Katangos „vario ruožo“ centrą. Manoma, kad Elizabetvilis tvirtai yra SNO kariuomenės rankos


Dar nepatikrintomis žiniomis, išskridęs iš Londono į New Yorka anglų lakūnas Hinchliffe nusileido Menloparke ties New Jersey. Tai pirmos lakūnas, perskridęs iš Europos į Ameriką per Atlanto vandenyną.


Slaptosios ginkluotos organizacijos” rytinės Alžyro zonos ir Orano grupės vakar pareiškė, kad nesutaria dėl OAS ir laikinojo vykdomojo organo Alžyre derybų rezultatų. Kaip praneša agentūra Frans pres, tokia yra Bone išplatintų lapelių prasmė. „Piratiškos” radijo laidos Orane metu OAS „karinė vadovybė” ragino europiečius „laikyti ginklus ir kovoti toliau”.


E.Honekerio teismo procesas yra politinio pobūdžio, todėl buvęs VDR vadovas neturėjo stoti prieš teismą kaip paprastas nusikaltėlis, pareiškė M.Gorbačiovas. Kaip pranešė agentūra AFP iš Santjago, duodamas interviu televizijai jis pareiškė įsitikinimą, kad E.Honekerį reikią palikti ramybėje. Šis žmogus, priminė buvęs TSRS prezidentas, kalėjo fašistinės Vokietijos kalėjime ir gyvenime patyrė daug sunkių momentų.


Draugas N. Chruščiovas nusiuntė Aktiubinsko srities Temiro žemės ūkio mechanizavimo mokyklos Nr. 6 kolektyvui laišką, kuriame pažymėjo vertingą iniciatyvą įkurti prie šios mokyklos stambų mokomąjį ūkį daugiau kaip penkių tūkstančių hektarų plote. Mechanizatoriai jame ruošiami, remiantis pažangiais darbo metodais ir kolektyvo kova už aukštus žemės ūkio produktų gamybos rodiklius. Jūs pasirinkote teisingą kelią ruošti mechanizatorių kadrams mūsų socialistiniam žemės ūkiui, sakoma laiške. Jūsų patyrimas, sukauptas ruošiant labai kvalifikuotus mechanizatorių kadrus stambaus mokomojo ūkio pagrindu, visokeriopai remtinas ir plačiai skleistinas. N. Chruščiovas karštai pasveikino visą gamybinio mokymo meistrų, dėstytojų bei moksleivių kolektyvą ir palinkėjo jam naujų laimėjimų. Savo laiške draugui N. Chruščiovui Temiro mokyklos darbuotojai praneša, kad 1962 metais čia paruošti 632 labai kvalifikuoti mechanizatoriai. Sunkiomis rajono dirvožemio bei oro sąlygomis mokomajame ūkyje vidutiniškai išauginta po 11,3 centnerio grūdų iš hektaro 5069 hektarų plote. Mokyklos darbuotojai pasižadėjo TSKP Centro Komitetui ir N. Chruščiovui nepagailėti jėgų ir energijos ruošti mechanizatoriams, sugebantiems dirbti taip, kaip dirba pirmūna


Vakar vakare čia buvo paskelbtas KLDR užsienio reikalų ministerijos atstovo pareiškimas, susijęs su Korėjos klausimo svarstymu Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje. Į 17-ąją SNO Generalinės Asamblėjos sesiją, kaip ir ankstesniais metais, sakoma pareiškime, buvo vėl prievarta pratempta nuvalkiota „rezoliucija“ „Korėjos klausimu“. Tuo grubiai pažeisti SNO įstatai. „Rezoliucija“ rodo agresyvias JAV užmačias toliau okupuoti Pietų Korėją ir išlaikyti ją savo kolonijine ir karine baze. Kaip jau pareiškė Korėjos Liaudies Demokratinės Respublikos Vyriausybė, nėra abejonės, kad bet kurios „rezoliucijos“ „Korėjos klausimu“ negali turėti jokios galios ir niekas jų nepripažins. Pažymėjęs, kad Suvienytųjų Nacijų Organizacija neturi svarstyti „Korėjos klausimo“, URM atstovas pabrėžė, kad visa korėjiečių tauta dar ryžtingiau kovos, siekdama išvyti agresyvią Amerikos imperializmo kariuomenę iš Pietų Korėjos, savarankiškai, taikiai suvienyti tėvynę, niekam nesikišant iš šalie


Kaip įsivaizduoja prancūzai vokiečių politiką rytuose. „Lietuvos Aide“ esame rašę, kad vokiečiai kai kuriais sumetimais yra suinteresuoti, kad tarp Lenkijos ir Lietuvos įvyktų nuolatiniai ,,normalūs santykiai“. Vokiečiai yra suinteresuoti, kad Lietuva su Lenkija susitartų, nes po tokios ,,taikos“ vokiečiai drąsiau galės statyti Dancigo revendikacijų klausimą, nurodydami ir Klaipėdą, kuri, esant tarp Lietuvos ir Lenkijos normaliams santykiams, galėsianti vokiečių išmanymu pilnai lenkų interesus patenkinti. Mes dar nesam pamiršę Paneuropos judėjimo vedėjo p. Condenhove - Kalergi plano atiduoti Dancigą vokiečiams, o Lietuvą sufederuoti su lenkais ir kad tas sumanymas turėjo daugiau pasisekimo pas vokiečius nei pas pačius lenkus. Lenkai gi, pradėje savo „pacifizmo kompaniją“, daugiausia dėmesio ir kreipia „kolaboracijai su Vokietija“. Paskutiniai p. Zaleskio pareiškimai yra ypač charakteringi šiuo atžvilgiu. P. Zaleskis urbi et orbi paskelbė, kad jo politikos bene bus svarbiausias uždavinys „bendradarbiavimo su Vokietija bazės praplėtimas“, o P. Bernhardt ir Vossische Zeitung smarkiai pritarė p. Zaleskio vedamai politikai. Jis rado, kad p. Zaleskis veda politiką „tikroj konsiliacijos dvasioj“. Tačiau nereikia pamiršti, kad vokiečiai nėra davę lenkams Locarno sutarty tų garantijų, kurias yra pripažinę prancūzams. Yra aišku, kad Vokietija niekada nepripažinis tos situacijos, kurią yra sudaręs Dancigo koridorius. P. Georges Blun yra išleides knygą „L'Allemagne mise à nu“ (Vokietija savo nuogume), iš kurios sužinome nemaža įdomių dalykų. Gabus publicistas D. Blu yra išuostęs tai, kas ir daugeliui diplomatų ne visuomet pavyksta. Savo minėtoj knygoj autorius mini, kad lenkų ir vokiečių santarvei mažiau sudaro Aukštosios Silezijos klausimas, kadangi einama prie to, kad sudarytų vieną ekonominį vienetą iš vokiškos ir lenkiškos Silezijos. Toj krypty vedamos derybos. Kitas reikalas su Dancigu. „Niekada mums neteko konstatuoti, kad vokiečių opinija pasidalintų ar pamainytų nuomonę dėl Dancigo ir jo koridoriaus“, - sako autorius. Tas klausimas laukia Tautų Sąjungos arbitražo, tačiau Tautų Sąjunga jo nepajėgsianti išspęsti. Jeigu Tautų Sąjunga insis tos problemos, tai iš anksto galima esą ruoštis į Tautų Sąjungos pakasynas. Ant Tautų Sąjungos mirties paminklo būsiąs iškaltas toks epitafas: „Čia ilsis Tautų Sąjunga, pakirsta savo jaunose dienose dėl vokiečių lenkų problemos!“ Vilniaus klausimas dar tokių laidotuvių Tautų Sąjungai nesuruošė, nors ir sudarė labai didelį smūgį. Žinoma, Tautų Sąjunga turėjusi tiek karčių pamokų iš lenkų lietuvių ginčo ir, mūsų išmanymu, stengsis nusikratyti Dancigo klausimo arba imsis jo dideliu atsargumu. Tai supranta labai puikiai ir vokiečiai. Pas juos yra tendencija tiesioginiai susitarti. Bet kaip? Čia p. Georges Blun paduoda mums, lietuviams, didelės reikšmės reveliacijas, į kurias permaža kreipiama reikalingo dėmesio. Vokiečiai, girdi, siūlą lenkams padaryti iš Dancigo laisvą uostą ir suteikti visus palankumus tranzitui, bet Dancigo teritorija ir miestas turėtų priklausyti vokiečiams. Be to, jie yra pasiruošę nieko nedaryti, kas galėtų kenkti paskesnei Lenkijos ir Lietuvos reunijai į vieną valstybę, tuo atvėju lenkai užvaldytų dideli uostą, „Klaipėdą“... „Tas uostas, sako autorius, galėtų būti modernizuotas, o vokiečiai neatsisakys suteikti finansinių kompensacijų tam reikalui“. Autoriaus nuomone, tiktai panašus Grenzregulierung ir interesuojąs vokiečius. ,,Berlynui mažai rūpi, - sako D. Blun, - kad lenkai nuo Ukrainos pusės ar kitos buvusios rusų provincijos yra absorbavę teritorijas, kurios nėra grynai lenkiškos“. Vienu žodžiu, autorius mano, kad Dancigo koridorius esąs rytų Europos raktas. Dėl panašių reveliacijų reiktų susimąstyti: atsarga niekur gėdos nedaro, o politikoj ypatingai.


Nacionalinė liaudies armija – ištikimas VDR sargybinis

BERLYNAS, III. 1. TASSo korespondentas K. Savinas praneša: šiandien Vokietijos Demokratinės Respublikos darbo žmonės mini šeštąsias Nacionalinės liaudies armijos metines. Dabar VDR ginkluotosios pajėgos yra šiuolaikinė armija su aukštu politinio ir karinio kareivių, puskarininkių ir karininkų parengimo lygiu. „Ginti VDR – istorinis Vokietijos darbininkų klasės ir patriotinių mūsų tautos jėgų uždavinys ir pareiga“ – su tokiu šūkiu vakar Berlyne įvyko iškilmingas posėdis Nacionalinės liaudies armijos 6-ųjų metinių proga. Posėdžio salėje susirinko VDR sostinės visuomenės atstovai, Nacionalinės liaudies armijos kariai, darbininkų kovos būrių nariai. Dalyvių tarpe buvo VVSP CK ir VDR Valstybės tarybos nariai, Liaudies rūmų pirmininkas J. Dikmanas, diplomatinio korpuso atstovai, taip pat Varšuvos sutarties valstybių jungtinių ginkluotųjų pajėgų vyriausiasis vadas, Tarybų Sąjungos maršalas A. Grečko, TSRS gynybos ministro pirmasis pavaduotojas Tarybų Sąjungos maršalas M. Zacharovas ir Tarybinės kariuomenės grupės Vokietijoje vyriausiasis vadas Tarybų Sąjungos maršalas I. Konevas. Mes švenčiame šeštąsias Nacionalinės liaudies armijos metines esant didingoms perspektyvoms, kurias TSKP XXII suvažiavimas atskleidė visai žmonijai, pareiškė savo pranešime VDR Nacionalinės gynybos ministras armijos generolas H. Hofmanas. VDR suinteresuota, kad būtų taika ir kad sumažėtų tarptautinis įtempimas, pabrėžė toliau ministras. Todėl mes norime visuotinio ir visiško nusiginklavimo Vokietijoje. Todėl mes remiame draugo N. Chruščiovo pasiūlymus pradėti Ženevoje pasitarimą nusiginklavimo klausimais dalyvaujant 18 valstybių vyriausybių vadovams. H. Hofmanas pažymėjo, kad šešeri VDR Nacionalinės liaudies armijos gyvavimo metai yra žymių laimėjimų laikotarpis kovoje už taiką, prieš agresyvius Bonos kariaunos siekimus. Tarybų Sąjungos maršalas I. Konevas Tarybinės kariuomenės grupės karo tarybos ir visų karių vardu nuoširdžiausiai pasveikino Nacionalinės liaudies armijos karius sukaktuvių proga. Maršalas Konevas užtikrino, kad tarybiniai kariai visada bus ištikimi savo internacionalinei pareigai. Jie ir toliau stiprins draugystę su VDR darbo žmonėmis ir karinį bendravimą su Nacionalinės liaudies armijos kariais.


N. Chruščiovo pasikalbėjimas su Josipu Broz Tito

Gruodžio 7 d. Kremliuje TSKP Centro Komiteto pirmasis sekretorius, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. Chruščiovas susitiko su Jugoslavijos Komunistų sąjungos generaliniu sekretoriumi, Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos prezidentu Josipu Broz Tito. Buvo toliau draugiškai keičiamasi nuomonėmis visapusiškais klausimais, kaip toliau vystyti broliškus Tarybų Sąjungos – Jugoslavijos santykius. Pokalbis vyko atvirai ir visiško savitarpio supratimo aplinkoje. Tarybų Sąjungai pokalbyje atstovavo TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko pirmasis pavaduotojas A. Mikojanas, TSKP Centro Komiteto sekretorius J. Andropovas, TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko, TSRS užsienio reikalų ministro pavaduotojas N. Firiubinas, Tarybų Sąjungos ambasadorius Jugoslavijos Federatyvinėje Liaudies Respublikoje A. Puzanovas, TSRS URM penktojo Europos skyriaus vedėjas S. Astavinas. Jugoslavijai pokalbyje atstovavo Sąjunginės vykdomosios večės pirmininko pavaduotojas A. Rankovičius, Serbijos liaudies skupščinos pirmininkas J. Veselinovas, Makedonijos Liaudies susirinkimo pirmininkas L. Arsovas, Chorvatijos Vykdomosios večės pirmininko pavaduotojas I. Krajačičius, Sąjunginės vykdomosios večės narys B. Kraigeris, Jugoslavijos Darbo liaudies socialistinės sąjungos tarptautinių ryšių komisijos pirmininkas D. Vidičius, prezidento generalinis sekretorius B. Crnobrnia, o taip pat Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos ambasadorius Tarybų Sąjungoje C. Mijatovičiu