Suomijos Nepriklausomybės dienos išvakarėse mūsų korespondentas kalbėjosi su šios šalies nepaprastuoju ir įgaliotuoju ambasadoriumi Lietuvoje ponu Taistu Veiku TOLVANENU. - Pone ambasadoriau, rytoj Jūsų šalis minės Nepriklausomybės dieną. Prašytume papasakoti „Tiesos” skaitytojams šios dienos atsiradimo istoriją. - Į Suomiją, dabar mininčią savo nepriklausomybės 75-metį, žvelgiama kaip į jauną valstybę. Tai tiesa, bet tik formali. Suomija, šimtmečius būdama Švedijos sudėtyje, perėmė senosios Švedijos visuomenės tvarką, įstatymus - mūsų visuomenės šaknys glūdi Šiaurės šalių tradicijose. Suomija daugiau kaip šimtą metų buvo Rusijos imperijos sudėtyje - kaip autonominė didžioji kunigaikštystė. Mes ne tik išsaugojome mūsų valstybės pagrindus, bet ir juos stiprinome. Vidinė nepriklausomybė Rusijos imperijos sudėtyje leido mums vystyti valstybės sandarą nacionaliniu pagrindu, ugdyti savitą suomių kultūrą. Mes nesame švedai, nenorime tapti rusais, būkime suomiai - šis šūkis mus lydėjo per visą tautinį brendimą. Kai vėliau, Pirmojo pasaulinio karo sukūriuose, paskelbėme nepriklausomybę, Suomija jai buvo pasirengusi. Mums 75-eri nepriklausomybės metai - tai sunkūs jaunos valstybės žingsniai, trumpas raidos laikotarpis tarp dviejų pasaulinių karų, nepriklausomybės gynimas, jo skaudžios aukos, sunkūs pokario sprendimai. Tai ir laikas, kai mes galėjome vystyti ryšius, prekybą su kitomis šalimis, tapti aktyvia tarptautinės bendrijos nare. - Mūsų šalys kaimynės, bet daugelį metų žengėme skirtingais keliais. Šiandien nespėliokime, „kas būtų, jeigu būtų”. Žinome, kad ekonomikos atžvilgiu Lietuva dar labai ilgai negalės lygintis su Suomija. Kas lėmė Jūsų šalies klestėjimą? - Norėčiau atsakyti trumpai, tiesiog išvardydamas pagrindines priežastis. Ilgą laiką tobulėjo politinė ir visuomeninė sistema, rinka, sąžiningu verslu paremta ekonominė sistema, turinti ilgalaikį patyrimą. Kiekvieno individo indėlis į bendrą reikalą. Požiūris į darbą, darbo moralė, kuriai didelę įtaką darė ir galbūt tebedaro bažnyčia, mokykla. Dar ir dabar iš vaikystės prisimenu sekmadienines religinės pakraipos mokyklas, kuriose mums kaldavo į galvą paklusnumą, dorybes, kitaip tariant, tai, ką vadiname vienu žodžiu - dorovė. - Tačiau pastaruoju laiku suomiai, atrodo, nėra labai patenkinti savo ekonomika. Kalbama, kad tai iš dalies susiję su TSRS žlugimu. Ar ekonomikos poslinkius į blogesniąją pusę, jeigu taip yra, jaučia paprastas suomis? - Mūsų ekonomikos smukimas yra faktas, tai daugiau ar mažiau jaučia kiekvienas suomis. Mes tiesiog įpratome gyventi pernelyg gerai. Gamybos išlaidos didelės, mums vis sunkiau realizuoti savo produkciją. Iš dalies tokia padėtis susidarė dėl tarybinės rinkos kracho. Bedarbių skaičius rekordinis - maždaug 15 procentų darbingų žmonių. Žmonės vis konkrečiau jaučia asmeninio gyvenimo smukimą. Tačiau pastaruoju laiku pasirodė, nors ir lėto, bet ekonomikos kilimo požymiai. Pavyzdžiui, mūsų eksportas nuo 1992 metų sausio iki rugpjūčio mėnesio padidėjo 15 procentų (jeigu lyginsime su ankstesniais metais). Tiesa, šis augimas labai lėtas, ir reikės daug metų, iki pasieksime prieš 4-5 metus buvusį lygį. - O kas jis, vidutinis suomis? - Aš norėčiau tikėti, kad Suomija pasiekė tokį demokratijos lygį, kad tam tikra prasme visi esame „vidutiniai suomiai”. Paprastų paprasčiausias suomis (jeigu taip galima sakyti), tarkim, Virtanenas, technikas, žmona - darželio auklėtoja. Šeimoje - du vaikai. Domisi ir dalyvauja politikoje. Gyvena raudoname nuosavame name. Lankosi užsienyje, turi savo vasarnamį. Domisi kultūra, bet ne ypatingai, laisvalaikiu mėgsta žiūrėti televizijos laidas. - Sugrįžkime šiek tiek į praeitį. Istorijos vingiai lėmė, kad Lietuva pusę amžiaus buvo ištrinta iš pasaulio politinio žemėlapio. Tokia grėsmė buvo iškilusi ir Jūsų valstybei. Nedidelė šalis sugebėjo atsispirti. Kuo tai paaiškinti? - Kaip žinoma, Suomija pagal Molotovo-Ribentropo paktą buvo priskirta TSRS interesų sferai. TSRS, remdamasi šiuo paktu, pareikalavo dalies Suomijos teritorijos. Suomija sutiko nusileisti dėl nedidelės teritorijos, bet negalėjo sutikti su TSRS reikalavimu dėl didelės teritorijos. Suomija buvo priversta priešintis TSRS agresijai. Mes kovojome iš esmės vieni, turėjome daug aukų. Mes karą pralaimėjome, bet ir daug laimėjome - mūsų tautinį gyvavimą. Buvome priversti perduoti Tarybų Sąjungai dešimtadalį savo teritorijos. Perkėlėme 400 000 žmonių. Beje, perduotoje teritorijoje likę žmonės išvyko į kitus Suomijos rajonus. Mokėjome dideles reparacijas. Žiemos karas parodė, kad suomiai subrendusi tauta. Karo grėsmė sutelkė visuomenę. Valdininkas, fermeris, darbininkas, karininkas, eilinis kareivis - visi gynėsi petys petin. Įvairių visuomenės grupių konfrontacija, iškilusi paskelbus nepriklausomybę, karo metu susilpnėjo. Visuomenės susitelkimas, matyt, buvo viena pagrindinių mūsų išsilaikymo priežasčių. Mūsų rezervai buvo ganėtinai svarūs, karinis pasirengimas, nors ir trūko technikos, buvo efektyvus. Mes optimaliai panaudojome savo nedideles pajėgas, išnaudojome landšaftą. Kai kas kalba, kad lemiamas veiksnys buvo šalčiai. Matyt, svarbiausią vaidmenį atliko kiti veiksniai. - O ką suomiai dabar mano apie Kareliją? Ar ji nebėra tautos skaudulys? - Suprantama, kad tai skaudus klausimas, ypač ten gimusiems žmonėms. Suomijoje daug draugijų, kurias sudaro išeiviai iš šios teritorijos. Suomiai pastaraisiais metais gali lankyti gimtuosius kraštus Karelijoje. Yra net sukurtas tikslus Vyborgo miesto maketas. Dalis žmonių norėtų derybose su rusais iškelti klausimą dėl Tarybų Sąjungai perduotos Karelijos dalies. Kiti mano, kad turint omenyje perduotos teritorijos ekonominę padėtį, susigrąžinimo viltį geriau pamiršti. Šių teritorijų atkūrimas kainuotų labai brangiai. Kadangi rusai nepageidauja kelti šį klausimą, dabar mes negalime jo iškelti dvišaliuose santykiuose. - Suomijos humanitarinė parama 1990-1992 m. Baltijos valstybėms beveik prilygsta Europos bendrijos pagalbai. Lietuvai turėtų būti skirta iš viso 18,22 milijono ekiu. Tad keletą žodžių apie mūsų šalių ryšius. - Tikrai, Suomijos parama svari. Reikia pasakyti, kad šie skaičiai susiję ir su Baltijos šalims teikiamais kreditais pramonei pertvarkyti, kai kurioms prekėms tiekti. Mes dalyvaujame ir tarptautinės paramos programoje. Kalbu apie G-24 šalis, Europos vystymo ir rekonstrukcijos banką, Pasaulio banką, Šiaurės šalių programas. Be minėtosios finansinės paramos, pagal programą numatoma padėti Lietuvai ir kitoms Baltijos šalims vystyti verslus, administracinę infrastruktūrą, padėti socialinėje sferoje, bendradarbiauti aplinkos apsaugos, energetikos, žemės ūkio, maisto pramonės srityse. Dėl istorinių, geografinių ir kitų priežasčių, mes galbūt aktyviau teikiame paramą Estijai. Kita vertus, nemažai pasiekėme ir Lietuvoje. Turiu omenyje menedžmentą, kai kurių specialistų kvalifikacijos kėlimą. Sukurtos 22 bendros įmonės, yra bendrų įmonių statybos planų, kai kurių kitų nemažų sumanymų. Suprantama, daug kas priklauso ir nuo Lietuvos. Mes tikimės, kad kai kurie klausimai, susiję su bankų, finansų sfera, bus sprendžiami sparčiau. - Ką reikia daryti, norint tapti Suomijos ambasadoriumi Lietuvoje? - Ambasadoriai - paprasti URM darbuotojai. Aš ilgai dirbau kaip Centrinės, Rytų Europos, buvusios TSRS specialistas. Bene 1983 metais buvau paskirtas Tarybų Sąjungos sektoriaus vedėju, po to 4 metus buvau Centrinės, Rytų Europos ir Tarybų Sąjungos skyriaus vedėju. Per tą laiką daug patyriau. Juk tai buvo vadinamosios socialistinės imperijos irimo laikas, daugelio valstybių nacionalinio atgimimo metas. Žinoma, Pabaltijys buvo mūsų dėmesio centre. Kodėl atvykau būtent į Lietuvą? Manau, turėjo reikšmės tai, kad šiek tiek moku lietuvių kalbą. - Manau, kad siekiantys pažinti mūsų kraštą užkopia į Gedimino pilį, apsilanko Palangoje ir paragauja cepelinų… - Na, cepelinų ragavau, Gedimino pilyje buvau, o kai dėl Palangos, tai, deja, tebuvo oficialūs vizitai į Kauną ir Panevėžį. Tikiuosi nuvažiuoti kitais metais. - Tad ar jau galite sakyti, kad pažįstate mūsų šalį? - Nemanau. Tokia pažintis - tai procesas. - Dėkoju už pokalbį.


Vakar įvyko Eizenhauerio spaudos konferencija, kuri daugiausia buvo skirta padėčiai Artimuosiuose Rytuose ir būtinumui sumažinti JAV valstybinį biudžetą ryšium su infliacijos grėsme. Liesdamas Egipto nutarimą įvesti Gazos rajone Egipto administraciją, Eizenhaueris pareiškė, kad JAV pozicija Gazos statuso klausimu buvo išdėstyta SNO generaliniam sekretoriui ir kad todėl jis nenori daryti bet kurių naujų komentarų. Tačiau, kai jo paklausė, ar prezidentas norėtų, kad būtų įvesta Egipto administracija Gazos rajone, Eizenhaueris pasakė, jog jis norėtų, kad būtų sudarytos tokios sąlygos, kurios, SNO generalinio sekretoriaus nuomone, būtų palankiausios tikroms deryboms. Kaip pažymima žurnalistų sluoksniuose, Eizenhaueris taktiškai pripažino, jog JAV yra prieš tai, kad Egiptas vykdytų savo pagrįstą teisę valdyti šį rajoną. Jis davė suprasti, jog JAV norėtų panaudoti Suvienytųjų Nacijų Organizaciją tam, kad „įtikintų” Egiptą, jog būtina sudaryti tokias sąlygas, kuriomis šį klausimą būtų galima išspręsti derybomis tarp SNO, Egipto, ir Izraelio. Į klausimą apie galimą derybų Bermudų salose darbotvarkę Eizenhaueris pasakė, kad svarstytinų klausimų ratas dar tiksliai nenustatytas, bet be abejo bus svarstoma padėtis NATO organizacijoje, Artimuosiuose Rytuose ir kituose pasaulio rajonuose. Spaudos konferencijos metu Eizenhaueriui buvo pateikta daug klausimų, liečiančių reikalavimus sumažinti pernelyg išpūstą biudžetą, kuris pateiktas apsvarstyti kongresui. Eizenhaueris faktiskai pasisakė prieš didžiulių karinių išlaidų sumažinimą, nors ir pripažino, kad vyriausybė išleidžia „labai daug” lėšų šiems tikslams.


Šiandien Brunėjaus sultanate (Anglijos protektoratas Šiaurės Borneo saloje) prasidėjo sukilimas. Kaip praneša agentūros Frans pres korespondentas iš Singapūro, sukilėliai užėmė naftos gavybos pramonės centrą Brunėjaus šiaurės vakaruose – Serijos miestą ir pradėjo mūšius sostinėje – Brunėjaus mieste. Sukilusieji, kaip praneša korespondentas, yra priešingi planams įkurti Malaizijos federaciją, į kurią turės iki 1963 metų rugpiūčio 31 d. įstoti Malaja, Singapūras, Saravakas, Brunėjus ir Britų Šiaurės Borneo. Sužinoję, kad Anglija ir Malaja susitarė įkurti Malaiziją, labai pasipiktino šio naftos turtingo protektorato gyventojal (Brunėjus kasmet eksportuoja apie penkis milijonus tonų naftos


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Keturių jaunųjų Pabaltės valstybių politinis, ekonominis ir kultūrinis bendradarbiavimas atrodo daugeliui šių kraštų politikos veikėjų politine būtenybe. Nemaža yra ir tolimesniuose kraštuose politikų, kurie šių jaunųjų valstybių išganymą mato jų glaudžiam susijungime. Ypač daug yra žmonių Skandinavuose, kuriems neatrodo tuščia svaonė, jei ateity Pabaltės ir Skandinavijos valstybės sudarytų politinę ir ekonominę sąjungą, jei Baltijos jūra virstų šių valstybių bendradarbiavimo įkvėpėja. Juk Pabaltės ir Skandinavijos valstybės turi ne tik bendrą Baltijos jūrą, – jos turi ir šiaip daug bendrų interesų. Pirmiausia, jos visos yra nedidelės valstybės, neturinčios ir negalinčios turėti jokių imperialistinių tikslų, bet turinčios bendrą uždavinį – jungtinėmis jėgomis gintis nuo galimo didžiųjų ar didesniųjų kraštų imperializmo. Tai rodos, visai realūs politikos samprotavimai, kurie eina ne tik iš šių valstybių geografinės padėties, bet kuriuos galima paremti ir praeities istorija. Suomija, arčiausiai susieidama su skandinavais, rodos, jau visai sistematingai eina tokios politikos keliu. Mums buvo visada žinomas suomių tautos draugiškumas Lietuvai, buvo žinomos ir suomių simpatijos Lietuvos politikai, kada ši politika yra vedama lietuvių teisių gynimo linkme, būtent, kai Lietuva reikalauja, kad jai būtų gražinta tikroji jos sostinė. Buvo laikai, kada mums tekdavo daugiau nusiskųsti artimesnių ų mūsų Pabaltės kaimynų varšuviška politikos orientacija. Estuose ir latviuose kurį laiką buvo paėmusi viršų nuomonė, kad rusams būtinai bus reikalingi Baltijos jūros uostai ir todėl jie būtinai pasistengs pagrobti pirmoj eilėj Estiją su Latvija, kai tik pasitaikys tinkamesnės apystovos. Lenkai, turėdami su rusais kariškų ginčų perspektyvas, taip pat latviuose ir estuose stengėsi sukelti nerimo dėl rusų pavojaus ir įsipiršti patys, kad jie gali tą pavojų atlaikyti. Už tai lenkai, žinoma, reikalavo ir tebereikalauja, kad Pabaltės valstybės savo politiką su rusais vestų, atsižvelgdamos į Lenkiją ir jos nurodymus, kad Lenkijoj jos matytų savo gelbėtojus, jei rusai ant jų nepriklausomybės pasikėsintų. Latviai ir estai dažnai nesuprasdavo, kad Lenkijai Dancigo koridoriaus į Baltijos jūrą, yra per maža, kad ji nori platesnio prie jūros priėjimo kitoj vietoj, būtent, per Lietuvą ir iš dalies per Latviją. Lietuvių kovoj už Vilnių jie dažnai norėdavo matyti tik tautiškų lietuvių ambicijų užsispyrimą, nejausdami, kad lenkai nesitenkins Vilniaus žemių valdymu, bet būtinai skverbsis pro Lietuvą ir Latviją prie Baltijos jūrų. Tuo tik ir galima išaiškinti estų ir latvių politikos prolenkiškumą. Bet paskutiniuoju laiku rodosi, kad šios dvi valstybės vis labiau ir labiau ima suprasti lenkų imperialistinius tikslus Pabaltėj ir ima ivertinti lietuvių nusistatymo didelę reikšmę Pabaltės ateičiai. Tiesa, dar negalima pasakyti, kad estai ir latviai jau būtų paėmę tokią užsienio politiką, kuri būtų palankesnė Lietuvai, negu Lenkijai. Bet laikas turės šių dviejų valstybių politiką pakreipti Lietuvos naudai. Kitas dalykas yra Suomija, praeity ir iki dabar reiškusi Lietuvai tiek daug simpatijų. Deja, paskutiniam T. S-gos tarybos posėdy Ženevoj is tarybos nario suomio Procope Lietuva patyrė nemalonų siurprizą. Jis drauge su kitais balsavo Lenkijos naudai ir Lietuvos nenaudai. Lietuvoj tas suomio pasielgimas sukėlė nemaža nusistebėjimo, iš dalies net pasipiktinimo. Juk, renkant Suomijos atstovą į T. S-gos tarybą, pernai buvo susitarta, kad jis, būdamas vienos Pabaltės valstybių atstovas, taryboj atstovaus ir gins visos Pabaltės interesus. Buvo numatyta, kad Pabaltės valstybės, eidamos iš vien, visada galės turėti T. S-gos taryboj savo atstovą. Net numatyta, kad toks atstovas bus renkamas iš kiekvienos valstybės iš eilės. Todėl ir p. Procope mūsų manymu T. S-goj atstovauja ne tik vieną Suomiją, – jis atstovauja visą Pabalte, t. y. dar Estiją, Latviją ir Lietuvą. Paskutiniįkartą Ženevoj tikrai keistai išėjo. Tas tarybos narys, dėl kurio Lietuva turi moralinio pagrindo tikėtis, kad jis ne tik Suomijos, bet iš dalies ir Lietuvos atstovas T. S-goj, balsavo ne už Lietuvos reikalus. Tegul p. Procope balsas ir nieko nebūtų nulėmęs, bet jis būtų parodęs tam tikrą Pabaltės valstybių solidarumą. Tai, be abejo būtų prisidėję prie Pabaltės valstybių tarpusavių ryšių sustiprinimo. Iš p. Procope balsavimo Ženevoj mes nenorim daryti gilesnių išvadų. Manom, kad jis pasidavė Ženevoj paskutinį kartą dominavusiai srovei ir nedrįso jai pasipriešinti. Bet koks interesas galėjo būti Suomijai, kai jos atstovas Ženevoj balsavo už tokį reikalą, nuo kurio pačiai Suomijai negali būti nei šilta, nei šaita, bet dėl kurio tam tikras disonansas įnešamas į Pabaltės valstybių tarpą, kurios tiek daug bendrų reikalų turi?


Agenturos Asošieited pres pranešimu iš Kanaveralo iškyšulio, vakar antrą kartą per mėnesį nesėkmingai buvo paleista labiausiai patobulinta balistinė raketa „Polaris A-3“. Karinės aviacijos pajėgos paskelbė, kad dėl antrosios pakopos sutrikimų raketa nukrito žymiai arčiau, negu buvo numatyt


Rusijos užsienio reikalų ministro pavaduotojas G. Kunadzė pasakė, kad Rusijos interesus atitinka stabili ir klestinti Kinija, o pastarosios interesus - stipri, klestinti ir stabili Rusija. Tai jis pareiškė interviu „Nezavisimaja gazeta”. Atsakydamas į klausimą, ar dvišaliams santykiams nedaro žalos skirtingos šalių ideologijos, jis pasakė, kad dabartiniai santykiai turi gerokai daugiau perspektyvų.


Kaip praneša agentūra Asošieited Pres, Mechiko mieste jau kelias savaites vieši Vakarų Vokietijos finansininkas Jalmaras Šachtas, atvykęs ten kaip „turistas”. Meksikos laikraštis „Ekselsior” pažymi, kad, būdamas Meksikoje, Šachtas turėjo eilę susitikimų su vyriausybės atstovais bei Meksikos bankininkais ir pramonininkais. Laikraštis praneša, kad, Šachto pareiškimu, Vakarų Vokietijos kompanijos ketina įdėti į Meksikos pramonę ir žemės ūkį stambius kapitalus. Šachto susitikimo su nacionalinio politechnikos instituto direktorium Alecho Peralta metu buvo svarstomas vokiečių mokslininkų ir techninių specialistų nusiuntimo į Meksiką klausimas. Laikraštis nurodo, kad Šachtas teigiamai atsiliepė apie Meksikos įvykdytą 1938 metais Amerikos ir Anglijos naftos kompanijų nuosavybės nacionalizavimą.


Nacionalinė darbininkų jaunimo federacija ir jos draugai

Kanadoje, šioje didžiulėje šalyje, gyvena 16 milijonų žmonių, iš jų daugiau kaip 3.200 tūkstančių jaunuolių nuo 15 – iki 30 metų amžiaus. Kanados jaunimas, išskyrus tą, kuris išvažiavo į užjūrį, niekada nedalyvavo karuose, todėl ne visi jaunuoliai supranta karo pavojų ir taikos reikšmę. Kanada politiniu, ekonominiu ir kultūriniu atžvilgiu daug priklauso nuo JAV. Kanados gyvertojai nori išsivaduoti iš šios priklausomybės. Nepasitenkinimą rodo ir jaunimas, net tas, kuris susivienijęs bažnytinėse, sportinės ir mokyklinėse organizacijose. Atviras pasipriešinimas Kanados vyriausybės politikai pastebimas net Kanados buržuazinių politinių partijų jaunimo grupėse. Aktyvėja pažangaus jaunimo judėjimas. Pagrindinė pažangi organizacija yra Nacionalinė darbininkų jaunimo federacija. Ši jaunimo organizacija, kurią sudaro darbininkai, fermeriai, studentai, įvairių profesijų žmonės, visomis jėgomis kovojo už socialistinę Kanadą. Federacija įvairiose Kanados srityse turi klubus, kurie atlieka gana žymų vaidmenį. Nors ir nedidelė, federacija turi didelį autoritetą. Federacija siekia išauklėti savo narius ir draugus marksizmoleninizino dvasia. Ši organizacija steigia kursus marksistinei teorijai studijuoti. Ji dalyvauja politinėse kampanijose prieš karinę tarnybą, nedarbą, rinkiminėse kampanijose. Be to, ji organizuoja dainininkų grupes, sporto klubus, šokių ansamblius, vasaros stovyklas ir pan. Beveik kiekvienoje provincijoje, kurioje yra bent vienas federacijos narys, sudaromi dainų ansambliai, į kurių repertuarus įtraukiamos kanadiečių ir amerikiečių liaudies dainos, kitų šalių dainos. Nacionalinė darbininkų jaunimo federacija, kovodama prieš amerikiečių įsigalėjimą Kanadoje, buvo rajoninių jaunimo festivalių iniciatorius. Festivaliai turėjo didelį pasisekimą, suvienijo tūkstančius jaunųjų kanadiečių, skiepijo jiems meilę tėvynei, padėjo suprasti, jog viso pasaulio jaunimas turi gyventi draugiškai. Federacija didelį vaidmenį atliko, įtraukdama įvairių jaunimo organizacijų atstovus į vietines konferencijas, kurios apsvarstė visus dominančius klausimus: Kanados vaidmuo užtikrinant talką žemėje; ar reikalinga Kanados tautinė vėliava; ar Kanados jaunimui reikalinga karinė tarnyba. Atliekamo darbo dėka vis daugiau jaunuolių užima tvirtą politinę poziciją šiais klausimais. Labai svarbiu uždaviniu Nacionaliné darbininkų jaunimo federacija laiko delegacijos parengimą VI Pasauliniam festivaliui. Šiame darbe ji rodo pavyzdį kitoms jaunimo organizacijoms. Gana stiprūs federacijos skyriai yra Kvebeke, Ontario ir Britų Kolumbijoje. Saskačevane ir Alberte jie nedideli, bet atlieka didį darbą ir skatina jaunimą vykdyti federacijos programą „Nauji horizontai Kanados jaunimui“. Dabar pradėta diskusija tokiais klausimais: „Kaip geriau sutelkti Kanados jaunimą?“, „Kokia turi būti mūsų organizacija?“. Diskusija tęsis iki Nacionalinės darbininkų jaunimo federacijos suvažiavimo, kuris įvyks kovo mėnesį. Kanadoje yra daug jaunimo organizacijų, kurių pavadinimai sutampa su jų narių tautybe. Šioms organizacijoms priklausantis jaunimas domisi savo tėvų tevyne, dalyvauja šokių ansambliuose, choruose, dramos rateliuose ir t. t. Didžiausia šių organizacijų yra Susivienijusių Kanados ukrainiečių asociacija. Ji uoliai dirba šalyje gyvenančių ukrainiečių tarpe. Kai kuriose Kanados dalyse, ten, kur gyvena daug rusų, yra Kanados rusų jaunimo klubai. Jie organizuoja sporto, švietimo ir kultūros sekcijas, liaudies šokių grupes. Pagrindinė kultūros ir sporto organizacija yra susivienijusios žydų tautos ordino jaunimo sekcija. Ji organizavo „jaunųjų dainininkų“ liaudies grupes Monrealyje, Toronte ir Vankuveryje, „šiuolaikinių šokių“ grupes, teatro kolektyvus. Panašiai dirba Kanados lenkų ir Kanados vengrų jaunimo klubai. Pasirengimo Pasauliniam jaunimo festivaliui ir kitoms PDJF priemonėms iniciatyva musu šalyje daugiausia priklauso Jaunimo draugystės lygai. Dabar ji leidžia mėnesinį biuletenį apie VI festivalį, apie tas Kanados organizacijas, kurios pasiųs savo atstovus į Maskvą, ir t. t. Tikimasi, kad į Maskvą atvažiuos daugiau kaip 200 žmonių delegacija, kuri atstovaus visoms svarbiausioms jaunimo organizacijoms, tame tarpe ir slavų jaunimui. Į delegacijos sudėtį turi būti įtraukti dramos grupių dalyviai, dainininkai, šokėjai ir t. t. Aš įsitikinęs, kad jaunuoliai, kurie atvažiuos į festivalį, sugrįš į Kanadą dar labiau įsitikinę, jog būtina aktyvi kova už taiką, būtina viso pasaulio jaunimo draugystė ir savitarpio supratimas.


1945 m. birželio 24 diena ilgai bus atmenama visų tarybinių žmonių. Tą dieną mūsų didžiosios Tėvynės sostinėje Maskvoje Vyriausiojo Kariuomenės Vado Tarybų Sąjungos Maršalo draugo J. Stalino įsakymu įvyko Veikiančiosios Armijos, Jūrų Karo Laivyno ir Maskvos įgulos kariuomenės pergalės paradas. Į didžiąją iškilmę atvyko iš visų frontų kariai veteranai, kariai didvyriai praėję su kautynėmis tūkstančius kilometrų, kad sutriuškintų fašistinį žvėrį ir iškeltų pergalės vėliavą Berlyne. Parade dalyvavo mūsų šauniosios Raudonosios Armijos geriausieji ir narsiausieji kariai — jos žiedas. Pergalė! Apie ją svajojo tarybiniai žmonės, kada 1941 metais jie matė traukiantis savo karius į šalies gilumą. Apie pergalę svajojo tarybiniai kariai prie Maskvos ir Stalingrado, kada jie nepaprasto žvarbumo šalčių metu triuškino rinktines Hitlerio gaujas, atėjusias pavergti mūsų plačiosios šalies tautų. Apie pergalę svajojo kariai didvyriai, vydami priešus iš saulėtosios Ukrainos ir miškingos Baltarusijos, kaudamiesi prie Nemuno ir Vislos, šturmuodami Karaliaučių, Breslavlį, Vieną, Budapeštą ir Berlyną. Apie džiugias pergalės dienas svajojo tarybiniai darbininkai, didžiausių šalčių ir karščių metu statydami ginklų fabrikus Pavolgyje, Sibire, Vidurinėje Azijoje, kantriai pakeldami daugybę trūkumų, kad tik duotų frontui pakankama kiekį šovinių, šautuvų, pabūklų, tankų ir lėktuvų. Tik dėl tos trokštamosios pergalės tarybiniai valstiečiai, visų pirma moterys ir paaugliai, triūsė laukuose, augino derlių ir tiekė maisto produktus frontui, kad mūsų kariai — tėvynės gynėjai visada būtų sotūs. Visų šių tarybinių tautų, visos tarybinės liaudies milžiniškų pastangų dėka Raudonoji Armija karo pabaigoje turėjo penkis kartus daugiau artilerijos, penkiolika kartų daugiau tankų, penkis kartas dangiau aviacijos, negu karo pradžioje. Naujais galingais ginklais buvo apginkluotos ne tik specialiosios dalys, bet ir armijos pagrindas — pėstininkai. Argi nuostabu, kad šitaip ginkluota armija, vadovaujama prityrusių stalininių karvedžių, iškovojo mūsų šaliai pergalę, kad mūsų didvyriškoji liaudis, vedama bolševikų partijos, vedama didžiojo Stalino liko liaudimi nugalėtoja! Dideli, istoriniai tarybinės liaudies laimėjimai. Dėl tų laimėjimų grūmėsi fronte ir užnugaryje visų mūsų šalies tautų sūnūs. Lietuvių tauta didžiuojasi savo indėliu į pergalės reikalą. Tūkstančiai jos sūnų kovėsi fronte dėl amžinojo savo priešo sutriuškinimo. Keršydamas už okupantą vokiečių padarytas mūsų tautai skriaudas, lietuvis gvardijos vyresnysis seržantas Bronius Špokauskas, pabūklo vadas, narsiai triuškino hitlerininkus pačiame jų urve Berlyne. Jis apdovanotas aukštu „Šlovės“ ordinu ir medaliu „Už narsumą“. Drauge su Špokausku pergalės dieną Berlyne šventė lietuviai kariai Svirskis, Valiukas, Guzaitis ir daugelis daugelis kitų, kurių krūtines dabar puošia atsižymėjimo ženklai — Tarybų Sąjungos ordinai ir medaliai. Istoriniame pergalės parade Maskvoje užvakar greta tūkstančių rusų, ukrainiečių, baltarusių, kazachų, gruzinų ir kitų tautybių karių žygiavo Pirmojo Pabaltijo fronto karių gretose ir lietuviškosios Raudonosios Vėliavos Klaipėdos šaulių divizijos atstovai, kariai veteranai, praėję ilgą kovų kelią nuo Oriolo lygumų ligi Klaipėdos ir Kuršo. Jų tarpe buvo seržantas Č. Poznenskas, viršila Borovskis, kapitonas N. Krupinėnas, seržantas A. Čistiakovas ir jaunesnysis seržantas J. Cijūnėlis. Atskambėjo Maskvoje pergalės parado gaudesys, nutilo iškilmių trimitų garsai. Laimėjusi didžiąją pergalę liaudis nugalėtoja imasi taikios statybos, kad kuo greičiausiai užgydytų fašistinio antplūdžio padarytas šaliai žaizdas. Birželio 23 dieną pasibaigusi TSRS Aukščiausiosios Tarybos XII sesija priėmė didžiulės reikšmės įstatymą dėl Veikiančiosios Armijos vyresniojo amžiaus asmeninės sudėties demobilizavimo. Iš fronto jau pradeda grįžti į savo namus, prie šeimų, seniai laukiami svečiai — kariai didvyriai, apgynę mūsų Tėvynės laisvę ir nepriklausomybę. Nemaža tokių karių sugrįš ir į Lietuvą, pas savo tėvus ir gimines. Visais jais mums reikia pasirūpinti. Aukščiausiosios Tarybos nutarimu, grįžtantiems kariams išduodamas gausus vienkartinis piniginis atlyginimas, atsižvelgiant į tarnybos metus Didžiojo Tėvynės karo metu. Tačiau mūsų Tėvynės rūpinimasis šiais savo kartais tuo nesibaigia. Vietiniams partiniams ir tarybiniams organams iškyla uždavinys suteikti grįžusiems iš kariuomenės žmonėms darbo, priimant dėmesin Raudonojoje Armijoje jų įgytąjį prityrimą bei specialybę, tačiau ne menkesnį, negu kad jie turėjo prieš išeidami į armiją. Grįžtantieji kariai taip pat privalo būti aprūpinti gyvenamuoja plotu ir kuru, o kaime gyvenantiems turi būti padedama įsikurti savo ūkyje, pasistatyti ar atsiremontuoti butus. Ypatingos globos iš mūsų tarybinių organų laukia sugrįžusieji ir grįžtantieji kariai Tėvynės karo invalidai. Susirūpinti jų likimu, parodant jiems kuo daugiausia nuoširdumo, be pasigailėjimo kovojant su bet kuriuo biurokratizmu — toks yra atitinkamų socialinio aprūpinimo organų garbės dalykas. Liaudis nugalėtoja švenčia didžiąją pergalės šventę. Tačiau ji neapsvaigsta nuo laimėjimų. Sudėjusi daugybę aukų ant Tėvynės aukuro, ji žino, kad iškovotus laimėjimus, savo laisvę ir nepriklausomybę galima bus apginti tik nuolat stovint tų laimėjimų sargyboje, be paliovos stiprinant savo šalies ekonominę ir gynybinę galią. To moko mus bolševikų partija, mūsų didysis vadas draugas Stalinas. Aktyviai dalyvaudami krašto atstatymo darbuose, triuškindami savo pikčiausius priešus buržuazinius nacionalistus, Lietuvos darbo žmonės, visa lietuvių tauta visada vadovausis šiais mūsų partijos ir draugo Stalino pamokymais.


MOLDOVOS LIAUDIES FRONTAS PUOLA PREZIDENTĄ

Moldovos liaudies fronto dešinysis sparnas, kurio svarbiausias tikslas - Moldovos susijungimas su Rumunija, ir jo periodiniai leidiniai puola respublikos prezidentą Mircą Snegurą, vadina jį nacionalinės partokratijos lyderiu. Savaitraštis „Cara” teigia, kad prezidentas ištobulintais konunistinės sistemos metodais pradejo kovą prieš tautą. Jo svarbiausias tikslas buvo sukurti Rusijos kolonijinės imperijos protektoratą, kuriame dominuotų kolonistai. Pasak laikraščio, Sneguras pasirūpino ir savo užnugariu. Nacionalinių mažumų teisių pretekstu išliko visos ne vietinės tautybės gyventojų privilegijos. Moldovos prezidentas svarbiausiuose postuose paliko buvusius partokratus nomenklatūrininkus. Taigi Mirča Sneguras konsolidavo komunistinį režimą Moldovoje. Laikraščio nuomone, nesitardamas su parlamentu ir tauta, Sneguras pasirašo dokumentą dėl Moldovos prisijungimo prie NVS ir daro respubliką ekonomiškai ir politiškai priklausomą nuo Rusijos.


Rusijos užsienio reikalų ministro A.Kozyrevo ir JAV valstybės sekretoriaus Dž.Beikerio derybose Vašingtone, kaip pranešė BBC, per dvi dienas nepavyko galutinai parengti strateginių branduolinių arsenalų tolesnio mažinimo sutarties. Pasak Dž.Beikerio, nesusitarta dėl ginklų, kurių ketinama atsisakyti, rūšių ir kiekio. A. Kozyrevo nuomone, galbūt iki prezidento B.Jelcino vizito į JAV, kuris prasidės ateinantį pirmadienį, bus surengtos dar vienerios derybo


Fronte baigėsi diena. Melsvas rūkas apgaubė žemę. Po sunkaus artilerijos dieninio apšaudymo žemė tarytum ilsėjosi. Aižus parako kvapas sklido ore, vietomis smilko į viršų dūmų stulpai: rūko nuo katiušų ugnies apsvilusios vielų užtvaros. Rytų pusėje pro budinčiųjų kareivių durtuvus ėmė kopti pablyškusio apvalaus mėnulio veidas; mėnuo kopė aukštyn ir tarytum žvalgėsi po šalį, ar kas jo nepasieks durtuvu. Mėnuo iškilo didingas. Jis paniekinamai apmetė žemę sidabro išblyškusia šviesa ir išdidus, kaip nakties valdovas, užviešpatavo viršum apkasų. Apkasuose kareiviai, užgulę kulkosvaidžius, budėjo. Įbedę žvilgsnius į tolį, jie žiūrėjo į melsvuosius mėnulio šviesa patvinusius laukus, išraizgytus spygliuotų vielų užtvaromis. Už tų vielų slypėjo priešas. Kartas nuo karto iš tenai pasigirsdavo šūvis. Kulka, atsimušdama nuo žemės, nukrisdavo čia pat prie budinčiųjų apkasuose raudonarmiečių. Kulkosvaidininkė Danutė Stanelienė parymusi ant sugruodėjusios žemės žiūrėjo, kaip kilo mėnulis viršum apkasų. Išblyškusioje šviesoje matė savo draugų veidus. Visų veidai susikaupę, atrodė rūstūs. Kiek jau laiko praėjo, kai ji tapo kulkosvaidininkė! Kiek jau pasikeitė jos kovos draugų! O ji vis budi prie kulkosvaidžio. Drauge su visais kareiviais eina nenuilstamai į priekį. Keitėsi vadai, žuvo jos draugai, o ji — liko. Prieš jos akis atsistojo ilgi žygiai per Baltarusijos žemę. Tada sodai žydėjo, ir bundanti žemė buvo pilna gyvybės: miškuose paukščiai giedojo, laukuose iš žemės kalėsi daigai, žaliavo rugiai… O jie, kariai, nešė priešui mirtį. Nuo Raudonosios Armijos smūgių vokiečiai traukėsi. Danutė prisimena, kaip žygiuodavo per tuščius Baltarusijos kaimus. Retai kur sutikdavo baltomis skepetaitėmis vilkinčias moteris. Pilnais džiaugsmo žvilgsniais jos sutikdavo išvaduotojus ir ilgai rymodavo ant vartų, išlydėdamos raudonarmiečius. Vėliau atėjo liepos mėnuo. Ji pasiekė Lietuvos žemę. Sodai jau buvo nužydėję. Laukai kvepėjo vasaros vėsuma, ir Danutės pasąmonėje atbudo vaikystės dienų pasakos. Kulkosvaidžio metalinis vamzdis sujudėjo ir iš jo pasipylė liepsnojantis ugnies liežuvis. Danutė atsipeikėjo iš savo prisiminimų. Mirties zonoje šmėstelėjo šešėlis ir bematant dingo, tarytum po žeme prasmegdamas. Vien aidas nuo šilo atsimušė, ir apkasuose ant sugruodėjusios žemės tarytum sudainavo. Mėnuo vis kopė į viršų. Jis buvo pačiame zenite ir jau linko dantytos miško sienos linkui, kai tyliai iš užnugario į apkasus slinko raudonarmiečiai. Jų metaliniai šalmai mėnulio šviesoje išrodė žalsvi. — Neša kažin kokį svarbų įsakymą, — pagalvojo Danutė. Kareiviai pasiekė apkasus ir juose dingo. Nepraėjo nei poros minučių, kai iš lūpų į lūpas atėjo žinia: — Klaipėda išvaduota!… Atvaduotas paskutinis Lietuvos miestas. Žinia ėjo nepaprastai greitai. Raudonarmiečiai perdavinėjo šią žinią, kaip didžiausią įsakymą, kuris teikė daug malonaus džiaugsmo. Danutė pajuto, kaip jos širdį užplūdo džiaugsmo banga. Nežinomo jausmo užburta. Danutė klausėsi savo širdies balso. Kažin kur, prie mėlynųjų Baltijos jūros bangų priėjo lietuviai raudonarmiečiai, jos kovos draugai. Savo krauju atvadavo paskutiniąją Lietuvos žemės pėdą. Prieš akis atsistojo lygumos. Išvargęs kraštas. Motina, parymusi ant slenksčio su ašara akyse. Baltos skarytės kampeliu ji šluosto nukritusias blakstienas, ir mažutis, įsikibęs skverną, klausia: — Mama, o kur tėtis? O jo tėvas, gal prie mėlynųjų vandenų parymęs ant šautuvo, mąsto apie gimtinę. Melodijomis atskrido himno garsai. Miestai pasipuošę raudonomis vėliavomis. Vėliavos išdidžiai plevėsuoja gatvėse. Jos pilnos žmonių, ir visi, šventadieniškai pasirėdę, neša transparentus viršum galvų. Pražygiuoja raudonarmiečių pulkai. Vaikai barsto jiems po kojų baltas gėlės. Paskui juos eina susikabinę parankėm minios žmonių ir gieda apie didžiąją draugystę ir didžiąją laisvę. Danutė Stanelienė ilgai dar mąstė. Paminta vokiečių bato Lietuva vėl kelsis iš pelenų, kaip žiedas į saulę. Nebus žemėje paniekintųjų. Jau vidurnaktis viršum apkasų užviešpatavo, kareiviai, glaudžiai susispaudę, trynė šalčio apimtas rankas. Ilgu be šūvio apkasuose. Bet kas ten? Žalioji raketa pakibo už žaliojo šilo. Viena. Antra. Trečioji. Raketos, kaip mirusios peteliškės, gesdamos krito žemėn… — Puolimas… — sušnabėdėjo Danutė. Širdis smarkiau ėmė plakti. Netrukus pasigirdo sunkiųjų pabūklų balsai. Patrankos svaidė liepsnojančius sviedinius į priešo pusę. Miškas, iki šiolei tylėjęs, prabilo, sugaudė viso fronto ruožu. Mėnuo artėjančios dienos brėkšmėje apsiblausė ir pasidarė drumzlinas, kaip lavono veidas. O visų rūšių sunkieji ginklai nerimo. Broliškoje žemėje jie saliutavo Lietuvos išvadavimą ir nešė priešui mirti. Kai raudonosios raketos vėl pakibo viršum apkasų, išėjo raudonarmiečiai. Jų šūkis buvo vienbalsis ir galingas. Danutė su kulkosvaidžiu buvo visų priekyje. Per sutraukytas spygliuotas vielas, per lavonus, ji pasiekė aukštumą, pastatė savo kulkosvaidį ir paleido į priekį ilgas ir ugningas serijas. Rytuose kilo saulė, kaip raudonoji vėliava ant dangaus. Apkasuose, kur buvo Danutė, paliko tuščia. Fronto linija pasistūmėjo į priekį.


NIUJORKAS, gruodžio 1 d. (TASS-ELTA). Agentūra Junaited Pres perdavė savo korespondento pranešimą iš Havanos miesto (Kuba). Pranešime sakoma, kad vakar Sant-Jago mieste (pietų Kubos pakrantė) vyko įnirtingi gatvės mūšiai tarp miesto gyventojų ir policijos. Pasak korespondento, Havanoje įvykdyta policijos mobilizacija. Policijos dalyse atšauktos visos atostogos. Havanos radijo stotys apsaugomos. Kariniai organai nusiuntė stambius kariuomenės būrius pakrantės rajonų įguloms sustiprinti. Kaip matyti iš korespondento pranešimo, gyventojų veiksmai Sant-Jage yra politinio pobūdžio ir nukreipti prieš Batistos vyriausybę.


Indijos liaudies socialistų partijos vykdomojo komiteto nutarimas DELIS, rugpiūčio 7 d. (TASS-ELTA). Delyje liaudies socialistų partijos nacionalinio vykdomojo komiteto sesijoje priimta rezoliucija, remianti Egipto nutarimą nacionalizuoti Sueco kanalo kompaniją. Rezoliucijoje nurodoma, kad „jėgos pozicija“, kurią užėmė kai kurios valstybės Egipto atžvilgiu, nepadės išspręsti Sueco klausimo, o tik paaštrins santykius tarp Europos, iš vienos pusės, ir Azijos bei Afrikos — iš antros.


Nauji parlamentai ir Prancūzų-Vokiečių santykiai.

(Mūsų Paryžiaus korespondento). Nieko nėra stebėtino, kad Prancūzų viešoji opinija laukia iš Reichstago ir būsimos vokiečių vyriausybės dar labiau ,,lokarninės politikos, nei kad pirmiau būta. Tačiau Vokietija į Prancūziją ir Prancūzija iįVokietiją vis dar žiūri su kai kuriuo nepasitikėjimu. Vokiečiai mano, kad jie perdaug nusileidžia prancūzams, o prancūzai atbulai, nors P. Briando ir Strezemanno politikoj buvo stiprios kolaboracijos. Kairiųjų laimėjimas Vokietijoj tokį bendradarbiavimą tegali pagilinti. Nekantriai laukiama p. Hermann Müller sudarytos naujos vyriausybės ir jos programos. P. Loebe (socialdemokratas), kuris buvo išrinktas ir naujo parlamento pirmininku, savo Reichstago atidarymo kalboj pasakė: ,„užsienių politikoj Reichstagas sieks įvairių tarptautinių susiartinimų“. Bet prancūzai ir į socialdemokratus žiūri šiek tiek su nepasitikėjimu. Tasai pats p. Loebe yra didžiausias šalininkas Austrijos Anschluss'o. Vokietiją gerokai erzina tas faktas, kad trejetai metų praėjus po Lokarno sutarties aliantai vis dar yra okupavę Reinaniją. Ne taip seniai, kada vokiečųu buvo norėta išplėsti Rüsselsheimo stotį, jie sulaukė antantos protesto. Bet daugiausia vokiečius ir prancūzus suerzino p. Zaleskio įsikišimas, kuris „pasipriešino“ priešlaikinei Reino pakraščių evakuacijai, nurodydamas, kad tuo liečiamas ir Lenkijos saugumas. Tuo reikalu p. Zaleskis padarė pareiškimų Paryžiaus spaudai ir iššaukė didelio pasipiktinimo Vokietijoj. Reinanijos okupacijoj lenkai mato ir jų saugumui didelį laidą, nors Lokarno sutartis tokios garantijos lenkams neduoda. Ir Paryžiuje ir Briusely lenkai varė akciją, kad be jų pritarimo nebūtų Reinanijos evakuacijos, reikalaudami teisės net dalyvauti pačiose derybose tuo reikalu. Be abejo, kai kuri ryšį tarp Lenkijos saugumo ir Reinanijos okupacijos norint galima būtų surasti, bet šiuo momentu p. Zaleskio įsikišimas gerokai nuodija taikos atmosferą ir gerokai paardė lenkų vokiečių santykius. P. Zaleskis ir dar p. Titultsco išrodo tam tiktai ir daro po Europa keliones, kad iškilmingai pareikštų: „Negali būti kalbos dėl 1919 metų taikos sutarties revizijos! Sutartis mes laikome neliečiamomis“. Reinanijos okupacija gali tęstis daugiausia penkioliką metų ir vargu yra daug prasmės jąją prancūzams tęsti. Mes neabejojame, kad prancūzai tučtuojau imtųsi evakuacijos, jeigu jie iš Reicho gautų tam tikrų finansinių kompensatų. Prancūzams reikalingas pinigas, nes po Lokarno sutarties saugumo klausimas čia galėtų būti pašalintas. Mes neabejojame, kad p. Zaleskio „pasipriešinimas“ nėra daromas be prancūzų žinios. Evakuacijos klausimas norima labiau sukomplikuoti, kad prancūzai daugiau pinigų galėtų išsiderėti. Šiuo metu Reinanijos evakuacijos klausimas ne tiek ,,saugumo“ klausimas, kiek pinigo. Nuo tinkamo šio klausimo išsprendimo pareina ir vokiečių prancūzų santykių gerėjimas ir būsimo p. Hermanno Müllerio ministerių kabineto pasisekinas. Viena aišku, kad „už dyką“ Reinanijos prancūzai neevakuos. P. Zaleskis čia pasirodė vien prancūzų politikos pastumdėlis ir gerokai jis pakenkė vokiečių lenkų santykiams.


Bemaž vieningai (už 73, prieš 4, 15 - susilaikė) Seimas vakar pritarė naujojo Valstybės saugumo departamento (VAD) generalinio direktoriaus Mečio Laurinkaus kandidatūrai. Nepriekaištinga kandidatūra ar padlaižiavimas Diskusijos dalyviai it susitarę vardijo gerąsias Mečio Laurinkaus asmenines ir profesines savybes. Juozas Bernatonis (LDDP) teigė, kad kandidatas yra “garbingas, padorus, nuoširdus žmogus, turintis koncepciją, kaip tobulinti VSD veiklą”. Arvydas Vidžiūnas kalbėjo apie M. Laurinkaus mokėjimą susitarti, vengimą “nuogai politikuoti” ir sugebėjimą dirbti konstruktyviai, jo platų europinį požiūrį bei diplomato gabumus. Jokių priekaištų M. Laurinkaus asmeniui neturėjo ir centristai. Vieningos nuomonės apie kandidatą neturėjo tik krikdemai bei socialdemokratai. Anot krikdemo Petro Gražulio, nemaloniai skamba pataikavimai ir padlaižiavimai M. Laurinkui. Negerai, kad skiriant kandidatą nebuvo atsižvelgta į tremtinių ir partizanų nuomonę. P. Gražulis priminė “žalingą kadrų politiką 1990–1991 m., įvairių LKP veikėjų skyrimą į ambasadas užsienyje”, kai M. Laurinkus vadovavo Seimo Užsienio reikalų komitetui. Nevieninga buvo ir socialdemokratų atstovų nuomonė. Arvydo Akstinavičiaus manymu, M. Laurinkaus skyrimas padėtų įveikti VSD krizę. Rimantas Dagys sakė, kad priekaištai dėl darbo Užsienio reikalų komitete neteisingi, nes M. Laurinkus visada ieškodavęs kompromisų ir didžiumai priimtinų sprendimų. “Geras filosofas, geras diplomatas. Galėtų būti geras užsienio reikalų ministras, - prieštaravo Aloyzas Sakalas, - bet ne saugumo šefas, nes tarp koncepcijų ir jų įgyvendinimo yra gana didelis intervalas”. Partiniai saitai per tvirti? ”Jei gins Tėvynės sąjungos, o ne tėvynės Lietuvos interesus, tai pirmieji inicijuosime nepasitikėjimą”, - sakė J. Bernatonis. Jam antrino R. Smetona. Centristo E. Bičkausko manymu, nepakanka sustabdyti narystę konservatorių partijoje. VSD todėl ir nepriklauso Vyriausybei, kad jam vadovautų nepartinis pareigūnas. J. Bernatonio abejones A. Vidžiūnas pavadino perdėtomis. Pats M. Laurinkus teigė, kad šių dienų realijos kiek kitokios nei 1990 m. Jau gali sutarti partijos, kuriose valstybinis mąstymas nustelbia partinius interesus. Ir pertvarkant VSD veiklą prašė visų partijų pagalbos. Vienu departamentu sumažės Vakar Seime buvo pateiktas įstatymo projektas, kuriame siūloma reorganizuoti Vadovybės apsaugos departamentą (VAD) ir įjungti jį Į VSD. Pasak Seimo kanclerio Jurgio Razmos, taip pavyktų atsižvelgti į buvusio VSD vadovo J. Jurgelio kritiką. “Sudėjus neproporcingų dydžių VSD ir VAD biudžetus, VSD galėtų racionaliau skirstyti lėšas”, - teigė J. Razma. Priminsime, kad kur kas platesnes funkcijas vykdantis VSD iš biudžeto pernai gavo 20 mln., o VAD - 24 mln. litų. Vidutinis panašų darbuotojų skaičių turinčių struktūrų tarnybinis atlyginimas yra apie 1500-2000 litų. Kur kas geriau yra apmokami operatyviniai VSD ir pirmuosius valstybės asmenis saugantys VAD darbuotojai. Naujasis VSD generalinis direktorius M. Laurinkus sakė, kad VAD prijungus prie VSD finansus reikės peržiūrėti iš esmės. “Tai nebus atėmimas iš vieno ir perdavimas kitam, - teigė M. Laurinkus, - finansuoti reikės sistemingai ir proporcingai atliekamoms funkcijoms”. V. Adamkus pakvietė Švedijos karalių į Lietuvą Riksdage veikia parlamentinių ryšių su Baltijos šalimis grupė. Savo ruožtu Lietuvos Seime sudaryta parlamentinių ryšių su Šiaurės Europos šalimis grupė, kurios vadovė Rasa Rastauskienė kartu su Prezidentu lankėsi Stokholme. B. Dahl pažymėjo, kad šiemet Lietuvoje jau viešėjo Riksdago Kaimo reikalų bei nacionalinio saugumo komitetų delegacijos bei pakvietė Lietuvos Seimo atstovus dažniau atvykti į Švediją. Po pietų Švedijos užsienio reikalų ministerijoje buvo surengta V. Adamkaus spaudos konferencija. Ignalinos atominė elektrinė - bendras rūpestis Spaudos konferencijoje V. Adamkus pabrėžė, kad Ignalinos atominės elektrinės (IAE) uždarymas nėra pagrindinė priėmimo į Europos Sąjungą sąlyga. Pasak Prezidento, jėgainės uždarymo ateityje klausimas bus sprendžiamas priimant nacionalinę energetikos vystymo strategiją, kuri turėtų būti priimta dar šiemet. V. Adamkus pažymėjo, kad Lietuva labai daug padarė didindama IAE saugumą. Tas darbas buvo finansuojamas daugiausia Švedijos pinigais, todėl Lietuvos Prezidentas dar kartą padėkojo šios šalies valdžiai už rūpestį IAE saugumu. Lietuvos vadovas dėkojo Švedijai ir už dalyvavimą kitose gamtosaugos programose, kurios įgyvendinamos Baltijos valstybėse. Rusijos žurnalistų, akredituotų Stokholme, paklaustas, kaip vertina neigiamą Maskvos poziciją NATO plėtros ir ypač Baltijos valstybių priėmimo į šią organizaciją klausimu, V. Adamkus sakė, kad ši pozicija jo nė kiek nestebina. “Psichologiškai galima Rusiją suprasti”, - tvirtino Prezidentas. Atsakydamas į klausimą apie nusikalstamumą Lietuvoje, V. Adamkus sakė tikįs, kad naujasis vidaus reikalų ministras Stasys Šedbaras padarys viską siekdamas geriau organizuoti policijos darbą kovoje su nusikaltėliais. Prezidentas tikisi, kad, be kita ko, bus stiprinama Policijos departamento nepriklausomybė ir aktyviai didinamas teisėsaugos organų darbuotojų profesionalumas. Susitikime su Švedijos verslininkais V. Adamkus pabrėžė manęs, kad Lietuva ir Švedija galėtų aktyviai bendradarbiauti informacijos, technologijų ir patyrimo mainų srityse, kurios sudarys ateinančio amžiaus pasaulio ekonomikos pagrindą. “Švedijos verslininkai šiose srityse yra sukaupę didžiulę patirtį, kurią Lietuvos verslo pasaulio atstovai galėtų panaudoti spartesniam mūsų šalies ūkio modernizavimui”, - sakė V. Adamkus. Prezidentas ragino Švedijos verslininkus išnaudoti Lietuvos, kaip tranzito valstybės, galimybes. “Kviečiame visus verslininkus pasinaudoti Lietuva kaip vartais į didžiules Rytų rinkas”, - kalbėjo Lietuvos vadovas. V. Adamkus pažymėjo, kad jau dabar Lietuvos ir Švedijos ekonominiai santykiai vystomi neblogai. Šalių tarpusavio prekybos apyvarta pernai buvo 254 mln. JAV dolerių. Lietuva eksportavo į Švediją savo prekių už 74 mln. dolerių, importavo už 179 mln. Švedija yra antroji užsienio šalis pagal investicijų dydį Lietuvoje. Švedijos investuoti 129 milijonai JAV dolerių sudaro daugiau nei 12 proc. užsienio investicijų Lietuvoje. Lietuvoje veikia 121 bendra su švedais įmonė ir 85 Švedijos kapitalo įmonės. Prezidentas pabrėžė, kad Lietuva labai suinteresuota Baltijos jūros regiono ekonominio potencialo išnaudojimu. “Todėl mes skiriame didelį dėmesį regioninio bendradarbiavimo plėtrai. Lietuva siekia prisijungti prie Vidurio Europos laisvos prekybos sutarties ir palaiko konstruktyvius ryšius su Rusija”, - sakė V. Adamkus. Kartu su Prezidentu į Švediją atvyko Lietuvos verslininkų delegacija, kurioje yra Vilniaus banko, banko “Hermis”, Taupomojo banko, “Lietuvos telekomo”, Klaipėdos valstybinio jūrų uosto, Alytaus vyno gamyklos “Alita”, nacionalinės vežėjų automobiliais asociacijos “Linava“ vadovai. Lietuvos ir Švedijos verslininkų susitikimas vyko Stokholmo pramonės ir prekybos rūmuose.


H. van den Broekas - daug pagyrų, mažai pažadų

Jau tapo tradicija, kad atvykę aukšti NATO ir Europos Sąjungos pareigūnai giria Lietuvos pažangą, tačiau konkrečiai nieko nežada. Europos Komisijos nario H. van den Broeko, atsakingo už ES ryšius su Vidurio ir Rytų Europos šalimis, vizitas nebuvo išimtis. Aukštasis svečias vizitą pradėjo ankstyvais pusryčiais su Lietuvos verslo atstovais “Stiklių” restorane. Kaip “Lietuvos aidą” informavo Lietuvos ekonominės plėtros agentūros tarybos pirmininkas V.Gruodis, kalbėtasi apie smarkiai išaugusį investicijų lygį (šiemet tikimasi jų padvigubėjimo). Verslininkai ES komisarui priminė, kad vertinant Lietuvos raidą reikia prisiminti, nuo ko šalis pradėjo. Taip pat pabrėžta būtinybė rengti žmones, sugebančius konkuruoti ES sąlygomis. Anot V.Gruodžio, verslininkai apie savo kraštą kalbėjo prielankiai ir su optimizmu. Po susitikimų su Lietuvos Prezidentu V. Adamkumi ir Ministru Pirmininku G.Vagnoriumi komisaras gyrė Lietuvos makroekonominius rodiklius, sumažėjusią infliaciją, augančią investicijų apimtį, privatizavimo laimėjimus (nors, jo žodžiais tariant, viskas vyksta ne taip greitai kaip tikėtasi), pažangą pertvarkant viešojo administravimo sistemą, sėkmingai vykdomą ES teisės aktų priėmimo programą. H. van den Broekas žadėjo Europos Komisijos paramą Lietuvos kelyje į ES. Į padarytą pažangą Europos Komisija atsižvelgs rengdama savo raportą, kurį svarstys ES viršūnių susitikimas Vienoje. Nors “politiškai ir taip viskas aišku: Lietuva įstos į Europos Sąjungą”, tačiau apie jos galimybes būti pakviestai derėtis su ES šiemet svečias nekalbėjo. (Nukelta į 2 p.) Atkelta iš 1 p. Spaudos konferencijoje jis sakė - “aš dar nežinau, kokia bus mūsų nuomonė apie Lietuvą metų pabaigoje”. Matyt, ne veltui Vokietijos ambasadorius Lietuvoje kirto lažybų su “Lietuvos aidu”, kad 2000 m. vasarą Lietuva jau bus pradėjusi derybas dėl narystės Europos Sąjungoje. Lietuva nori neatitolti Lietuvos diplomatijos vadovas A.Saudargas mano, kad mūsų šalis turi daug galimybių pradėti derybas šiemet, tačiau jis būgštauja, kad nebus padarytas politinis sprendimas. Anot A.Saudargo, Lietuvai svarbu neatsilikti nuo pirmosios kandidačių grupės. Ministras taip pat pastebėjo, kad H. van den Broekas atvyko į Lietuvą, daug žinodamas apie šalies pažangą, matyt, ji bus įvertinta raporte. Tiek A.Saudargas, tiek H. van den Broekas teigė, kad daug nulems pačios Lietuvos pastangos. Ignaliną teks uždaryti H. van den Broekas su Lietuvos pareigūnais aptarė Lietuvos energetikos strategiją ir branduolinę saugą. Anot ūkio ministro V.Babiliaus, Lietuva per trejus metus Ingalinos AE saugumui užtikrinti išleis 100 mln. JAV dol. (400 mln. litų). Dalis lėšų skiriama iš valstybės biudžeto, dalis iš gaunamos ES paramos. Kaip žurnalistams po susitikimo su Europos Sąjungos komisaru sakė ministras: “ar Ignalina dirbs, ar nedirbs turi nuspręsti specialistai. Kol Ignalina saugi, iš jos reikia paimti kuo daugiau”. Politiniai sprendimai šiuo klausimu V.Babiliui nepriimtini. Tačiau pats H. van den Broekas spaudos konferencijoje kalbėjo nedviprasmiškai: “Ignalinos elektrinė bus uždaroma, nes saugaus eksploatavimo laikas baigiasi”. Linki sėkmingo privatizavimo Susitikime su Lietuvos žemės ūkio banko valdybos nariais ES komisaras domėjosi Lietuvos finansų rinkos padėtimi, banko privatizavimu ir jo politika po privatizavimo, žemės grąžinimo klausimais. Baigdamas susitikimą H. van den Broekas palinkėjo bankui sėkmingo privatizavimo - kad jo savininkas būtų iš Europos Sąjungos.


Tadžikistano prezidentui R.Nabijevui ištikimos kariuomenės ir opozicijos pajėgų susirėmimuose žuvo ne mažiau kaip 18 žmonių. Kaip pranešė vyriausybės atstovas, ketinama pasiųsti Vidaus reikalų ministerijos pajėgas į Kuliabo sritį. BBC taip pat praneša apie susirėmimus Kurgantiubės rajone Tadžikistano pietvakariuos


Po tris dienas trukusių įnirtingų gatvių kautynių vyriausybės kariuomenei pavyko numalšinti jūrų pėstininkų sukilimą Puerto Kabelje, praneša informacijų agentūros iš Karakaso. Betankuras pasiuntė prieš sukilėlius stambias pėstininkų, tankų ir aviacijos pajėgas. Keturi eskadriniai minininkai apšaudė juos nuo jūros. Buvo kaunamasi už kiekvieną gatvę, už kiekvieną namą. Tik su dideliais nuostoliais pavyko vyriausybės kariuomenei įvesti kontrolę mieste. Puerto Kabelje įvesta komendanto valanda. Agentūra Asošielted pres, pavyzdžiui, vadina Puerto Kabelje sukilimą „labiausiai kruvinu išmėginimu” iš visų, kuriuos iki šiol patyrė Betankuro režimas. Šalyje padėtis tebėra įtempta. Karakase šiąnakt buvo apšaudytas vienas policijos dalinys. Stengdamasi užkirsti kelią galimoms jaunimo riaušėms, vyriausybė uždarė visas šalies vidurines mokyklas, taip pat universitetą Valensijoje. Į šį miestą vedančioje linijoje išsprogdintas geležinkelio tiltas. Į sustiprėjusį liaudies judėjimą Betankuro vyriausybė atsakė naujomis represijomis prieš pažangiąsias šalies jėgas. Pradėta masiškai suiminėti pažangius veikėjus, taip pat ir parlamento deputatus. Po tris dienas trukusių įnirtingų gatvių kautynių vyriausybės kariuomenei pavyko numalšinti jūrų pėstininkų sukilimą Puerto Kabelje, praneša informacijų agentūros iš Karakaso. Betankuras pasiuntė prieš sukilėlius stambias pėstininkų, tankų ir aviacijos pajėgas. Keturi eskadriniai minininkai apšaudė juos nuo jūros. Buvo kaunamasi už kiekvieną gatvę, už kiekvieną namą. Tik su dideliais nuostoliais pavyko vyriausybės kariuomenei įvesti kontrolę mieste. Puerto Kabelje įvesta komendanto valanda. Agentūra Asošielted pres, pavyzdžiui, vadina Puerto Kabelje sukilimą „labiausiai kruvinu išmėginimu” iš visų, kuriuos iki šiol patyrė Betankuro režimas. Šalyje padėtis tebėra įtempta. Karakase šiąnakt buvo apšaudytas vienas policijos dalinys. Stengdamasi užkirsti kelią galimoms jaunimo riaušėms, vyriausybė uždarė visas šalies vidurines mokyklas, taip pat universitetą Valensijoje. Į šį miestą vedančioje linijoje išsprogdintas geležinkelio tiltas. Į sustiprėjusį liaudies judėjimą Betankuro vyriausybė atsakė naujomis represijomis prieš pažangiąsias šalies jėgas. Pradėta masiškai suiminėti pažangius veikėjus, taip pat ir parlamento deputatus.


Dabar jau galutinai paaiškėjo, kad Lappua judėjimo dalyviai surengs eiseną į Helsinkį. Tačiau diena, kada jie atvyks į sostinę, dar nenustatyta. Spėjama, kad liepos 1 d. eisena dar neįvyks ir kelioms dienoms susitrukdys. Šiuo metu Helsinky yra susirinkę prieškomunistinio Lappua judėjimo vadai tikslu suorganizuoti numatytą demonstraciją. Lappua judėjimo dalyviams sudaro sunkumų maisto ir butų klausimas, nes į Helsinkį suplauks apie 30.000 demonstrantų. Dėl to iškeltas sumanymas į Helsinkį teįleisti 10.000 žmonių, o likusius palikti ties miestu, kaip atsargines jėgas. Nors geležinkelių valdyba Lappua judėjimo dalyviams pažadėjo vagonus, bet jie mano atvykti į Helsinkį autobusais. Komunistų persekiojimas visoj Suomijoj tebesitęsia. Alajärve, pav., šiomis dienomis pagrobtas darbininkų organizacijų vadas Karsula ir nuvežtas nežinoma kryptim. Kitose vietose komunistai gavo laiškus, kuriais jiems siūloma išsikelti. Priešingu atveju, grasoma pavartoti jėgą. Tarp kitų, tokį laišką gavo Alajärva koperatyvo vedėjas. Jis laišku kreipėsi į vietos policijos viršininką ir prašė apsaugos. Tačiau šis koperatyvo vedėjui patarė paimti atostogų ir persikelti į kurią kitą vietą, Helsinky per Jonines buvo surengta darbininkų dainų šventė, per kurią vienas darbinikas norėjo kalbėti. Jis buvo raudonais marškiniais ir kada pradėjus jam girti Sovietų tvarką, nežinomi asmenys jį pagriebė ir nusivežė automobiliu. Lappua judėjimo dalyviai turi savo organą „Aktivists“. Jame stengiasi išaiškinti savo judėjimo ideologišką pamatą: „Mus kaltina — sako „Aktivists“ — neteisėtumu. Bet ar buvo teisėta, kada suomiai 1917 m. skelbė savo nepriklausomybę ir kasa Kerenskio laikais organizavo savo šaulių jėgas? Dėl to ir mes savo judėjimą nelaikome neteisėtu. Mes negalime prileisti komunistų ardomo darbo. Jei dabartinė vyriausybė neįstengia jį nugalėti, tai tas liudija, kad esanti įstatymdavystės tvarka subankrutavo. Mes, lappujiečiai, esame davę žodį nenurimti, kol valstybėj komunistinis judėjimas bus likviduotas“. Helsinky pasklido gandai, kad Kalio vyriausybė atsistatydins. Tai aiškinama tuo, kad šiuo metu Suomijoj yra dvi vyriausybės, kurių vienai diktuoja Lappua. Vyriausybės klausimas galutinai bus išspręstas parlamentui susirinkus.


Ginkluoti susirėmimai Sirijos—Izraelio pasienyje

Damasko radijas paskelbė antrąjį SAR karinės vadovybės atstovo pareiškimą, kuriame pranešama, kad kovo 16 d. 23 valandą Izraelio pėstininkų dalinys, lydimas tankų ir dengiamas artilerijos ugnies, užpuolė priešakinius Sirijos postus rytinėje Tiveriado ežero pakrantėje. Abi pusės turi užmuštų ir sužeistų.


Dvi dienas Tailande buvo generolas Harkinsas — JAV ginkluotųjų pajėgų Pietų Vietname ir Tailande vadas Viešėdamas Tailande, generolas inspektavo 116-ojo jungtinio specialios paskirties būrio štabą, aplankė Naujosios Zelandijos 41-ąją eskadrilę ypatingosios paskirties aviacijos būrį Korate, buvo išvykęs į Šiaurės Rytų provincijas prie Laoso sienos. Jis dalyvavo pasitarime, kuris nagrinėjo klausimą, kaip koordinuoti Tailando ir kitų SEATO šalių ginkluotųjų pajėgų veiksmus. Pasitarime dalyvavo taip pat JAV, Anglijos, Australijos ir Naujosios Zelandijos karinių dalių vadai. Po pasitarimo Tailando ministras pirmininkas maršalas Saritas Tanaratas pareiškė, kad „pasitarimas padėjo pamatą koordinuotiems veiksmams ir sudarė šio koordinavimo centrą”.


Baltijos valstybės yra nepaprastai svarbios Rusijos žvalgybai, čia veikia daugybė Rusijos šnipų, siekiančių trukdyti Baltijos šalims tapti ES narėmis ir neleisti įstoti į NATO. Rusijos agentai vykdo Europos atžvilgiu palankiai nusiteikusių politikų diskreditavimo operacijas, kliudo Baltijos šalims gauti Vakarų paskolų, nuolat eskaluoja vadinamąją rusakalbių diskriminavimo problemą. Buvo laikai, kai KGB kaltino viskuo: nuo blogo oro iki skęstančių laivų. Iškovojusios nepriklausomybę Baltijos šalys pasijuto laisvos nuo kadaise tokios galingos rusų slaptosios tarnybos. Tačiau neseniai buvęs KGB karininkas Olegas Gordijevskis interviu žurnalistams Toomui Sildamui ir Toomui Mattsonui atskleidė, kad iš KGB gimusios institucijos Baltijos valstybėse veikia daug aktyviau, negu buvo manoma. Gordijevskis yra vienas iš tų, kurie geriausiai nusimano apie Rusijos slaptųjų tarnybų darbą. 58 metų žvalgas net dvidešimt penkerius savo gyvenimo metus atidavė sovietų slaptajai tarnybai, karjerą baigė pulkininko laipsniu. Tačiau atidirbęs sovietams dešimt metų Gordijevskis ėmė tarnauti ir kitai pusei. Pasišlykštėjęs, kaip jis teigia, tuo, kas vyksta KGB viduje, 1974 metais užmezgė ryšius su Didžiosios Britanijos žvalgybos tarnyba MI-6 ir nuo to laiko dirbo kaip dvigubas agentas. 1985 metais supratęs, kad bus demaskuotas, pabėgo į Vakarus. Sovietų valdžia nuteisė Gordijevskį mirties bausme už tėvynės išdavystę. Gordijevskis yra vienas iš 1991 metais parašytos knygos “KGB iš vidaus: užsienio operacijos nuo Lenino iki Gorbačiovo” autorių. Ši knyga laikoma vienu autoritetingiausių kada nors parašytų veikalų apie sovietų žvalgybą. Žurnalistai kalbino Gordijevskį jo namuose netoli Londono. Paklaustas, kiek Rusijos žvalgyba domisi Baltijos valstybėmis, kai jos atgavo nepriklausomybę, buvęs žvalgas atsakė, kad daug labiau, negu galima buvo manyti. Tai lemia ir politinės, ir geopolitinės priežastys. “Rusijos žvalgyba neatsisakė svajonių, kad šios šalys vėl bus priklausomos nuo Rusijos, tad siekia įtraukti jas į savo įtakos sferą. Norėdama to pasiekti, Rusijos žvalgyba turi pažinti šias šalis iš vidaus. Jai būtina žinoti, ant kokios kortos galima statyti. Vadinasi, Rusijos žvalgyba nepaprastai domisi Baltijos valstybių vyriausybių, politinių partijų ir užsienio reikalų ministerijų veikla”,- sakė Gordijevskis. Narystė ES ir NATOsmūgis žemiau juostos Anot Gordijevskio, psichologiškai Baltijos valstybės vertinamos kaip buvusios Sovietų Sąjungos respublikos. Tas faktas, kad jos visiškai nusigręžė nuo Rusijos ir vykdo visiškai nepriklausomą politiką, aiškiai pykdo Maskvą. Ten gajus įsitikinimas, kad Baltijos šalys priešiškos Rusijai. Nepriklausomų Valstybių Sandrauga, sudaryta iš buvusių sovietų respublikų, tik be Baltijos šalių, susitarė nešnipinėti viena kitos, teigia Gordijevskis. Baltijos valstybės šios sutarties nepasirašė, tad Maskva jas vertina kaip sau priešiškas. Maža to, Baltijos šalys siekia integruotis į Europą ir NATO. Rusijos šovinistams tai smūgis žemiau juostos. Maskva visa tai vertina kaip strateginę grėsmę. Anot Gordijevskio, isterišką Rusijos priešiškumą NATO lemia ne pragmatiški sumetimai, priežastys veikiau ideologinės ir psichologinės. Rusijos užsienio žvalgybos tarnyba SVR apskritai nusistačiusi prieš demokratiją ir Vakarus, pati nori puoselėti priešo įvaizdį. “NATO plėtra užgauna jų išdidumą”, - sako Gordijevskis. Ne mažiau svarbu ir tai, kad Rusijos tarnybos yra įsitikinusios, jog Baltijos valstybės yra slaptą karą su Maskva kariaujančių Vakarų žvalgybų placdarmas. Maskvos nuomone, Baltijos valstybėse veikia Vakarų žvalgai, tad ir jos žvalgų ten turi būti. “Štai ką pasakysiu,- toliau pasakoja Gordijevskis.- Baltijos valstybės Rusijos žvalgybai yra ne ką mažiau įdomios negu bet kuri kita Europos šalis, ir net labiau. Esu įsitikinęs, kad dabar Baltijos valstybės Maskvai yra svarbesnės negu, tarkim, Suomija”. Vakarų žvalgų nėra daug Tad kyla klausimas, ar Baltijos valstybės pačios gali būti Vakarų žvalgybos taikinys, ar tų žvalgybų veikla šiose šalyse susijusi vien su Rusija. Gordijevskis įsitikinęs, kad Baltijos šalyse Vakarų žvalgų nėra daug. ”Žinau, kad antra savo galybe ir įtaka Vakarų valstybė Didžioji Britanija nėra nusiuntusi ne vieno žvalgo į Baltijos šalis. Nė vieno. Nėra ten ir Prancūzijos ar Italijos žvalgų. Galbūt kur nors tupi koks vokietis. Dėl istorinių ryšių su Baltijos regionu. Gali būti ir amerikiečių. Bet tai ir viskas. Rusai Baltijos valstybėse tikrai veikia. Tačiau būtų absurdiška kalbėti apie intensyvią Vakarų žvalgybos veiklą Baltijos šalyse”. Baltijos šalys dvasiškai stiprios Ar yra pavojus, kad Baltijos šalys, jei jose įsitvirtins Rusijos žvalgyba, gali būti iš lėto finliandizuotos, jų suverenumas smarkiai pakirstas? Atsakydamas į šį klausimą Gordijevskis primena, kad šaltojo karo laikais KGB buvo giliai įsiskverbusi į Suomijos visuomenę ir net vyriausybę. Anot jo, Maskva tikrai norėtų to ir Baltijos šalyse, tačiau supranta, kad tai padaryti nelengva. Prieš penkiasdešimt metų pavyko finliandizuoti Suomiją, nes ji po dviejų karų - Šiaurės karo su Rusija ir Antrojo pasaulinio - buvo parklupdyta, pasirengusi atiduoti bet ką, taip pat ir dalį savo suverenumo, kad tik nebūtų Sovietų Sąjungos okupuota. Estija, Latvija ir Lietuva per penkiasdešimt sovietų okupacijos metų buvo taip iškankintos, kad, atrodo, nebeturi ko daugiau prarasti. Baltijos šalys dvasiškai stiprios, nelinkusios atsisakyti suverenumo ir būti finliandizuotos, mano Gordijevskis. Žvalgų tinklai jau sukurti Paklaustas, ar Rusijos žvalgyba dabar naudojasi buvusiais KGB agentais, ar verbuoja naujus žmones, Gordijevskis pirmiausia nurodo, kad Maskvai pavyko išvežti iš Baltijos šalių visus svarbius KGB archyvus, tad senieji šaltiniai išsaugoti ir prieinami. Jei siekiama atnaujinti ryšius su vienu ar kitu buvusiu KGB agentu, Maskva pirmiausia išsitraukia jo bylą ir mėgina nustatyti, ar jis bus lojalus Rusijai. Paskui siekiama ištirti, ar vietinei valdžiai bus lengva susekti tokį agentą. Jei vietos valdžia žino arba spėja apie tokio asmens praeitį, mintis pasinaudoti šiuo žmogumi bus atmesta. “Kokius dvejus ar trejus metus po Sovietų Sąjungos žlugimo Rusijai taip rūpėjo Estija, kad, girdėjau pasakojant, Helsinkyje įsitvirtinusi Rusijos žvalgyba daugiau dėmesio skyrė Estijai negu Suomijai. Dabar padėtis pasikeitusi: Rusija veikiausiai jau sukūrė pakankamą žvalgų tinklą pačioje Estijoje”,- sakė Gordijevskis. Be abejonės, Rusija mėgina verbuoti ir tuos, kurie niekada neturėjo ryšių su sovietų laikų KGB, įsitikinęs Gordijevskis. Galbūt KGB įpėdinė Rusijos kontržvalgyba FSB ir linkusi pasinaudoti senais kadrais. Tai būtų jos stilius. Visos kitos tarnybos mano, kad geriau nepalaikyti ryšių su senaisiais agentais, nes “jie visi vienaip ar kitaip paženklinti”. Laikai keičiasi, tad geriau pasikliauti jaunesniais žmonėmis, tais, kuriems apie 30 ar 40 metų, o ne penkiasdešimtmečiais ar šešiasdešimtmečiais. Svarbiausia agentų bazė - Rusijos ambasada Gordijevskis spėja, kad, pavyzdžiui, Estijoje veikia keturi slaptosios tarnybos padaliniai: užsienio Žvalgyba SVR, karo žvalgyba GRU, Rusijos kontržvalgyba FSB ir sekimo tarnyba FAPSI, galinti naudotis pasiklausymo aparatūra iš kosmoso ir žemėje įrengtų bazių. Kadangi, Gordijevskio nuomone, Estija yra labai svarbi Rusijos užsienio žvalgybai SVR šalis, joje galėtų dirbti trys politiniai žvalgai, trys kontržvalgai, du technologijų žvalgai ir vienas ekonomikos. Dar turėtų būti vienas agentas, be kita ko, padedantis slapta į šalį atvykstantiems Rusijos šnipams įsigyti suklastotus dokumentus. Turėtų būti vienas kompiuteriu dirbantis agentas ir vienas atsakingas už radijo ryšį. Dar reikėtų pridėti vairuotoją, koduotų pranešimų šifruotoją ir asmenį, atsakingą už koduotų pranešimų išsiuntimą. Jau susidaro 16 agentų. Rusijos karo žvalgyba paprastai įkuria mažesnę rezidentūrą. Gordijevskio nuomone, Estijoje galėtų veikti kokių 11 ar 12 žmonių Rusijos karo žvalgyba. Taigi iš viso Estijoje veikia beveik 30 Rusijos žvalgų. Svarbiausia žvalgybos operacijų bazė turėtų būti Rusijos ambasada, nes tai saugiausia vieta. Tačiau visi agentai ten tilpti negali. Tie, kurie negali dirbti ambasadoje, atvyksta į šalį prisidengę verslo reikalais. Svarbiausias tikslas - diskredituoti Gordijevskis mano, kad svarbiausias Rusijos žvalgybos tikslas Baltijos šalyse yra trukdyti šioms šalims integruotis į Europą ir neleisti joms pakliūti į NATO. Kaip buvęs KGB darbuotojas, sako Gordijevskis, lengvai galiu įsivaizduoti, kokius nurodymus gauna Baltijos šalyse veikiantis agentas. Svarbiausias uždavinys - diskredituoti politikus ir visuomenės veikėjus, kurie propaguoja narystę ES ir NATO. Antras uždavinys - diskredituoti tuos politikus, kurie nusiteikę prieš bendradarbiavimą su Rusija. Trečias uždavinys - kaip galima sumažinti arba visai sunaikinti galimybę Baltijos šalims gauti palankių Vakarų paskolų, nes tokios paskolos mažina Rusijos įtaką Baltijos šalyse. Dar viena svarbi Rusijos žvalgybos veiklos dalis - nuolat kelti vadinamąją tėvynainių diskriminavimo problemą. KGB imperijos neišgelbėjo Atvykęs į Didžiąją Britaniją Gordijevskis dažnai savęs klausdavo, kiek dar tvers Sovietų Sąjunga. Technologijų pažangos srityje sovietai vis labiau atsiliko nuo Vakarų. Buvo aišku, kad Vakarai vis stiprės ir galiausiai galės spausti sovietus demokratijos link. Tik nebuvo aišku, kiek tai užtruks. Gordijevskis manė, kad Sovietų Sąjunga išsilaikys dar kokius 20 ar 25 metus, nes ji dar turėjo milžiniškų išteklių. Tačiau buvo išrinktas palyginti jaunas vadovas, jis pradėjo atsargias reformas ir greitai nieko nebegalėjo sukontroliuoti. Atsitiko tai, kas turėjo atsitikti, KGB imperijos neišgelbėjo. Nuo Stalino mirties KGB buvo pavaldi komunistų partijai, siekiančiai niekada daugiau nebeleisti pasikėsinti į jos visagalybę. Anot Gordijevskio, 1991 metais galutinai paaiškėjo, kad komunistų partijos aparatas nebepajėgia veltis į kontržvalgybos veiklą ir paleido imperijos vadžias.


Už Vokietijos darbininkų klasės vienybę kovoje prieš Adenauerio politiką

BERLYNAS, rugsėjo 19 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūra ADN, Vokietijos Komunistų partijos CK pirmasis sekretorius Maksas Reimanas vakar per radijo stotį „Doičer Fraihaitzender 904” pasakė kalbą apie Vakarų Vokietijos bundestago rinkimų rezultatus. Maksas Reimanas pabrėžė, kad svarbiausioji išvada iš bundestago rinkimų rezultatų yra tai, jog reikia stiprinti kovą už darbininkų klasės vienybę, ištikimybę darbininkų judėjimo tikslams ir idealams. 9 milijonai rinkėjų, kurie balsavo už socialdemokratų partiją, darbininkai — komunistai, socialdemokratai ir krikščionys, inteligentai, visi Adenauerio režimo priešininkai bus milžiniška jėga, jeigu jie susivienys į galingą liaudies judėjimą kovoje prieš ginklavimąsi ir militarizmą, už taiką, demokratiją, socialinę pažangą ir tėvynės suvienijimą. Reikia, nurodė Maksas Reimanas, pasukti Vokietijos socialdemokratų partiją į kovos prieš monopolistus ir militaristus kelią, į bendrų visos Vokietijos darbininkų klasės veiksmų kelią, į abiejų Vokietijos valstybių savitarpio supratimo kelią. Baigdamas Maksas Reimanas pabrėžė, kad uždavinys dabar yra sustiprinti komunistų ir socialdemokratų bendradarbiavimą, kuriam buvo padaryta pradžia rinkiminės kampanijos metu.


PEKINAS, rugsėjo 29 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūra Sinchua, 1956 metų rugsėjo 28 d. įvyko KKP VIII Visos Kinijos suvažiavimo išrinkto Kinijos Komunistų partijos Centro komiteto plenumas. Plenumas išrinko Kinijos Komunistų partijos Centro komiteto pirmininku Mao Cze-duną, KKP CK pirmininko pavaduotojais Liu Šao-Ci, Čžou En-lajų, Čžu De ir Cen Junį. Plenumas išrinko KKP Centro komiteto generaliniu sekretoriumi Den Siao-piną. Plenumas išrinko šios sudėties KKP CK Politbiurą: Mao Cze-dunas, Liu Šao-ci, Čžou En-la Jus, Čžu De, Čen Junis, Den Siao-pinas, Lin Biao, Lin Bo-ciujis, Dun Bi-u, Pyn Čženis, Lo Žun-chuanis, Čen I, Li Fučiunis, Pyn De-chuajus, Liu Bo-čenas, Che Lunas ir LI Sian-nianis. Kandidatais į KKP CK Politbiuro narius plenume buvo išrinkti: Ulanfu, Cžan Ven-tianis, Lu Din-i, Čen Bo-da, Kan Šenas ir Bo I-bo. Plenumas išrinko šios sudėties KKP CK Politbiuro nuolatinį komitetą: Mao Cze-dunas, Liu Sao-ci, Cžou En-lajus, Cžu De, Cen Junis ir Den Siao-pinas. Plenumas taip pat išrinko šios sudėties KKP CK sekretoriatą: Den Siao-pinas, Pyn Čženis, Van Cziasianas, Tan Čžen-linis, Tan Čženas, Chuan Ke-čenas ir Li Siue-fynas. Kandidatais į KKP CK sekretoriato narius plenume buvo išrinkti: Liu Lan-tao, Jan Šan-kunis ir Chu Ciao Plenumas išrinko Centrinės partinės kontrolės komisijos prie KKP CK nariais: Van Cun-u, Van Vel-džou, Van Vei-ganą, Šuai Myn-ci, Liu Gepiną, Liu Si-u, Liu Lan-tao, Li Šiiną, Li Čiu-li, Siao Chua, U Gai-čži, Gao Ke-linį, Gao Jana, Ma Min-faną, Cžan Din-čeną, Dun Bi-u ir Čian Iną.


Vakar tarybiniu „Chabarovsko“ laivu iš Havanos išplaukė mokytis į Tarybų Sąjungą 300 Kubos jaunuolių. Metus laiko pasimokę TSRS technikos mokyklose Kubos jaunuoliai įgys traktorininkų, kombainininkų, medvilnės ir ryžių augintojų, laukininkų, liaudies dvarų ir kooperatyvų administratorių specialybe


“Jeigu parlamentarai imasi ką nors spręsti, vadinasi, reikalai sparčiau pajudės į priekį”, sakė Seimo Pirmininkas Vytautas Landsbergis, antradienio vakarą susitikęs su Rusijos Dūmos deputatų grupės ryšiams su Lietuvos Seimu nariais. Deputato D. Rogozino paklaustas, kaip jis žiūri į NATO plėtimosi procesą, V. Landsbergis atsakė, jog jo požiūris sutampa su visos Lietuvos vadovybės ir politinių partijų požiūriu. Visų politinių jėgų sutarimas yra įtvirtintas įstatymu dėl šalies nacionalinio saugumo. Seimo Pirmininkas teigė, jog Lietuvos užsienio politikos prioritetai, be geros kaimynystės santykių su visomis valstybėmis, yra narystė Europos Sąjungoje ir Šiaurės Atlanto Aljanse. Paklaustas apie siūlomas Rusijos saugumo garantijas Baltijos valstybėms, ir kodėl Lietuva jomis nepasitiki, V. Landsbergis suabejojo, ar gali Rusija pati sau duoti garantijas, užtikrinti, kad vystysis tolygiu demokratijos įtvirtinimo keliu. Susitikimo metu kalbėta apie Lietuvos ir Rusijos sienos sutarties ratifikavimą. Seimo Pirmininkas buvo informuotas, jog šis dokumentas dar nepateko į Dūmą. Ji dar nėra pasiruošusi ratifikavimo procedūrai, tačiau svečiai yra įsitikinę, kad šie reikalai greitai pagerės. Deputatas V. Nikitinas teigė, kad rengiant sutartį dėl sienos nebuvo atsižvelgta į Kaliningrado srities interesus. Pasak parlamentaro A. Zotikovo, pasienio rajono gyventojai teigiamai vertina bevizio režimo įvedimą. Seimo Pirmininko pavaduotojas Arvydas Vidžiūnas susitikime atkreipė dėmesį į baigiamą rengti ilgalaikio ekonominio Lietuvos ir Kaliningrado srities bendradarbiavimo sutartį. Ambasadorius A. Mozelio nuomone, šio dokumento pasirašymas turėtų atverti kelią ir sienos sutarties ratifikavimui. Pasak deputato V. Nikitino, Rusija, pasirašydama sutartis su kita valstybe, ypatingą dėmesį kreipia į tai, kaip ten elgiamasi su jos tėvynainiais. Lietuvai, pasak jo, gali kilti problemų “dėl rusiškųjų mokyklų uždarymo”. Seimo Pirmininkas pabrėžė, jog niekas šių mokyklų piktavališkai neuždaro ir nesirengia uždaryti. “Tai neteisingas apibūdinimas to, kas daroma”, - sakė V. Landsbergis. Jis patikino, jog ”vyksta pusiau užpildytų mokyklų sujungimo procesas”. Rusai reikalauja paleisti pučistus Rusijos Dūmos tautybių reikalų komiteto pirmininko pavaduotojas Dmitrijus Raguzinas mano, kad bausmę už šmeižtą atliekantis Rusijos pilietis Valerijus Ivanovas bei už antivalstybinį sąmokslą teisiami Mykolas Burokevičius ir Juozas Jermalavičius turėtų būti išlaisvinti. “Iš humanistinių paskatų juos galima būtų paleisti ir suteikti galimybę išvažiuoti ten, kur jie nori”, - sakė jis vakar žurnalistams po susitikimo su Seimo Žmogaus ir piliečio teisių bei tautinių reikalų komiteto nariais. D. Raguzinas įsitikinęs, kad lietuviams po kurio laiko bus “nei šilta, nei šalta”, ar šie asmenys yra kalinami, ar yra laisvėje. “Jie realios grėsmės nekelia, nes visi jie yra Lietuvos praeitis”, - pažymėjo D. Raguzinas. Jis paragino prosovietinius aktyvistus paleisti iš kalėjimo, nes, pasak deputato, jei V. Ivanovas, M. Burokevičius ir J. Jarmalavičius ir toliau bus kalinami, nuolat kils problemų su Rusija. V. Landsbergis baiminasi Rusijos nestabilumo Seimo Pirmininkas Vytautas Landsbergis mano, jog Rusijos nestabilumas ir demokratijos nebrandumas yra potenciali grėsmė geriems Lietuvos ir Rusijos dvišaliams santykiams. Tuo pat metu jis pabrėžia, kad šiuo metu tarpvalstybinių problemų nėra. “Jos išnyks, kai Lietuva bus pakviesta į NATO, tai yra imsis didesnių įsipareigojimų ir įneš papildomą indėlį į kolektyvines Vakarų demokratijų pastangas stiprinti Europos saugumą ir stabilumą”, - teigiama vakar paskelbtame Seimo Pirmininko pareiškime. V. Landsbergis įsitikinęs, jog pasigirstantys balsai, jog Lietuva gali būti pakviesta stoti į NATO, neturėtų niekam kelti susirūpinimo. Jis primena, jog į Šiaurės Atlanto Aljansą įstojus Lenkijai Lietuvos priėmimas saugumo zoną išplės į šiaurę, o ne įrytus. “Tariamoji politinė problema - Rusijos karinis tranzitas į Kaliningrado sritį - iš tikrųjų egzistuoja kitoje saugumo plotmėje ir išnyks, kai Lietuva bus priimta į NATO”, - mano Seimo Pirmininkas. Pasak jo, tada tranzito klausimą tarpusavyje spręs dvi jau šiandien apsisprendusios partnerės - NATO ir Rusija, o Lietuva derybose dalyvaus kaip saugi ir suvereni NATO narė.


NIUJORKAS, kovo 15 d. (TASS). Kaip praneša agentūros Junaited Pres korespondentas iš Tokio, ministro pirmininko kanceliarijos statistikos biuras pranešė, kad bendrasis Japonijos įvairiose ekonomikos šakose dirbančių asmenų skaičius 1956 metų sausio mėnesį sumažėjo 1.800.000 žmonių palyginti su pereitų metų gruodžio mėnesiu. Dėl to dar labiau padidėjo nedarbas.


Masinis politinis darbas pasirengiant sėjai

Tarybų Lietuvos darbo valstiečiai drauge su visa tarybine liaudimi pergyvena jaudinančias dienas. Vedama genialaus karvedžio draugo Stalino, Raudonoji Armija įsiveržė žvėries urvą ir be pasigailėjimo triuškina vokiškuosius grobikus jų pačių žemėje. Šiandien, galutinio ir visiško fašistinės Vokietijos sudaužymo išvakarėse, reikia naujai įtempti visas mūsų tarybinės liaudies jėgas, visas tarybinio užnugario pastangas padėti didvyriškam mūsų frontui. Pereitais, 1944 m., šauniai pasidarbavo visi Tarybų Sąjungos darbo valstiečiai. Jų darbą aukštai įvertino ir draugas Stalinas. Visa didžioji tarybinė liaudis karštai sveikina daugelio respublikų ir sričių partinius ir tarybinius darbuotojus, apdovanotus aukštais atsižymėjimo ženklais — ordinais ir medaliais už sėkmingai įvykdytą valstybinį duonos paruošų planą. Tai pelnytas atlyginimas. Tarybų Lietuvos darbo valstiečiai, nežiūrėdami nei sunkių vokiškųjų grobikų padarytų žaizdų žemės ūkiui, nei per kraštą praėjusių karo veiksmų nusiaubimo, atsidėkodami už išvadavimą Raudonajai Armijai, taip pat pilnai įvykdė 1944 m. valstybinį paruošų planą. Tačiau tarybinių žmonių būdas yra toks, kad jie nenurimsta ir pasiekę laimėjimo. Kad ir toliau stiprėtų socialistinės valstybės karinė galia, kad maistu būtų aprūpinti mūsų miestų gyventojai, valstybei reikia dar daugiau duonos ir kitų žemės ūkio produktų. Štai kodėl šiuo metu visa energija, visos žemės ūkio darbuotojų jėgos privalo būti nukreiptos į tai, kad pergalingaisiais 1945 m. būtų pasiektas aukštas visų žemės ūkio kultūrų derlius, daug kartų padidintas kiekis surenkamųjų maistinių ir žaliavinių kultūrų. Kad tai pasiektume, būtina savu laiku ir sėkmingai pasirengti ir pavyzdingai pravesti 1915 m. pavasario sėją. Pavasario sėjai pasirengimo darbus reikia vesti kariniais tempais, atkakliai nugalint visas kliūtis, mobilizuojant visus rezervus kiekviename tarybiniame ūkyje, kiekvienoje MTS ir MANP, kiekviename darbo valstiečio ūkyje. Būsimasis 1945 m. derlius, aprūpinimas Raudonosios Armijos ir Tėvynės duona, o pramonės — žaliava, sprendžiamas jau dabar, kai vykdomas pasirengimas pavasario sėjai pravesti. Svarbiausia gero pasiruošimo sėjai sąlyga yra teisingas bolševikiškai organizuotas masinis darbas kaime. Lietuvos TSR Liaudies Komisarų taryba ir Lietuvos KP(b) Centro Komitetas savo nutarimo dėl priemonių pavasario sėjai pasiruošti užakcentuoja, kad vietos partinių ir tarybinių organizacijų, žemės ūkio organų darbuotojų ir visų LTSR darbo valstiečių dėmesys kreiptinas į ypatingą karinę, ūkinę ir politinę sėkmingo šių metų pavasario sėjos įvykdymo reikšmę, ir perspėja dėl galimų buožinių bei lietuviškai vokiškųjų nacionalistų mėginimų sutrukdyti sėkmingą pavasario sėjai pasirengimą ir jos įvykdymą. Masinis politinis darbas kaime privalo vykti turint akivaizdoje konkrečius pasirengimo pavasario sėjai darbus. Apskričių spaudoje, per radiją paskaitose, pranešimuose reikia sistemingai aiškinti darbo valstiečiams, kad laiku ir gerai atliktus žemės ūkio mašinų ir traktorių remontas, apsirūpinimas gero daigumo ir rūšies sėkla, paruošimas ir išvežimas trąšų, parengimas masinių kadrų, paruošimas darbinių gyvulių lauko darbams yra tarybinių ūkių, MTS ir kiekvieno darbo valstiečio patriotinė prievolė, karinis uždavinys. Į masinį aiškinamąjį darbą kaime darbo valstiečių tarpe, tarybinių ūkių, MTS ir MANP darbininkų tarpe reikia pritraukti apskričių partinį, tarybinį ir komjaunimo aktyvą, mokytojus, žemės ūkio specialistus, aktyvius tarybinius naujakurius. Visas kaimo komunistų ir komjaunuolių, agitatorių jėgas reikia taip išskirstyti, kad jie būtų visuose svarbiuosiuose ir sprendžiamuose pavasario sėjai pasirengimo punktuose: mašinų ir padargų remonto dirbtuvėse, traktorių stotyse, prie kūlimo ir sėklų valymo mašinų, ten, kur maitinama ir rengiama gyvoji traukiamoji jėga, kalvėse, kur taisomi plūgai, sėjamosios ir žemės ūkio mašinos — žodžiu, visur, kur dirba ir rengiasi pavasario sėjai valstietis, kur dirba MTS ir MANP darbininkas. Vykdant Vyriausybės ir Partijos nutarimą dėl priemonių pavasario sėjai pasirengti, respublikoje kovo mėnesi šaukiami MTS ir tarybinių ūkių darbininkų, tarnautojų ir specialistų susirinkimai, o taip pat visuotiniai valstiečių susirinkimai apylinkėse ir valsčiuose. Šie susirinkimai turi ypatingą reikšmę. Juose, greta pranešimų apie tarptautinę padėti, reikia būtinai išplėsti ir agrotechnikos žinių propagandą. Tam reikalui reikia organizuoti kaimų klubuose ir skaityklose pašnekesius su agronomais, zootechnikais, bandymo stočių specialistais. Čia taip pat reikia valstiečiams organizuoti ir skaitymą garsiai laikraščių, Tarybinio Informbiuro pranešimų, garsų skaitymą straipsnių ir brošiūrų žemės ūkio klausimais bei populiariais mokslo klausimais. Garsų skaitymą organizuojant, reikia pritraukti mokytojus, tarybinių įstaigų tarnautojus, raštingus darbo valstiečius ir vyresniųjų klasių mokinius. Masinį politinį darbą kaime reikia sustiprinti, suteikiant galimumą darbo valstiečiams kolektyviai klausyti radijo paskaitų apie technikinį pasirengimą pavasario sėjai. Apskričių partiniai ir tarybiniai darbuotojai, vykdami į valsčius, turi padėti pravesti politinius pasikalbėjimus su darbo valstiečiais, teikti visokeriopą pagalbą vietinėms partinėms ir komjaunimo organizacijoms. Visur turi būti budriai sekama, kad buožinis elementas ir lietuviškai vokiškieji ir lenkiškai vokiškieji nacionalistai nevarytų savo žalingo darbo. Vykdant pasirengimą sėjai, reikia išplėsti socialistinį lenktyniavimą tarp tarybinių ūkių ir MTS, tarp valsčių ir apskričių. Tėvynės karo metu socialistinis lenktyniavimas, kaip ir taikos metu, yra didžiulė traukiamoji jėga, atskleidžianti milžiniškus rezervus, slypinčius mūsų liaudyje. Tačiau socialistinis lenktyniavimas yra tik tada tikras ir duoda gausius vaisius, kai jam kasdien vadovaujama, kai soclenktynėms vadovaujantieji vykdo pasiimtus įsipareigojimus. Reikia perduoti pasiektus rezultatus kitiems, organizuoti lentas, kuriose būtu parodyta soclenktynių eiga ir rezultatai. Pavasario sėjos kampanija – vienas labiausiai atsakingų darbų žemės ūkyje. Sėja turi būti pravesta laiku. Dėl to dabar mūsų respublikos žemės ūkio organizacijos, partinės ir tarybinės organizacijos laiko egzaminą prieš Tėvynę, prieš frontą. Respublikos tarybiniai ūkiai, MTS ir MANP, visi darbo valstiečiai pavasario sėją turi sutikti tinkamai pasirengę ir visu kuo apsirūpinę.


Lietuvos ir Latvijos centrinių bankų atstovai susitarė, jog šalys tarpusavyje atsiskaitys daugiausia Vokietijos markėmis. Tai nutarta Taline įvykusiame Lietuvos, Latvijos ir Estijos vyriausybinių delegacijų, kurioms vadovavo šalių premjerai, susitikime. Panašus Lietuvos ir Estijos bankų susitarimas buvo pasirašytas kiek anksčiau. Be to, trijų šalių finansų ministrai pasirašė sutarti dėl neprekybinių operacijų. Tad įvairios stipendijos, honorarai, teismo baudos, diplomatinės veiklos ir kitos išlaidos taip pat bus mokamos konvertuojama valiuta. Premjerai aptarė Lietuvos, Latvijos ir Estijos vizų, muitinių bei pasienio politiką.


ITALIJOS ŽEMĖS ŪKIO SAMDINIŲ IR PUSININKŲ

KOVA ROMA, birželio 17 d. (TASS-ELTA). Italijoje įvyko manifestacijos, kurias surengė žemės ūkio samdiniai ir pusininkai, kovojantieji, kad būtų pagerinta jų materialinė padėtis. Kaip praneša agentūra ANSA, bendranacionaliniame žemės ūkio darbininkų streike taip pat dalyvavo ryžių laukų darbininkės. Ypač masiškos buvo žemdirbių demonstracijos Toskanos ir Emilijos-Romanijos srityse.


Iš ministerio pirmininko prof. Voldemaro pareiškimo spaudai. Grižęs iš Ženevos ministeris pirmininkas ir užsienių reikalų ministeris prof. Voldemaras vakar 17 val. ministerių kabinete priėmė Lietuvos ir užsienių spaudos atstovus, kuriuos plačiai painformavo apie tai, kaip paskutinėje Tautų Sąjungos tarybos sesijoj buvo svarstomi Lietuvą liečią klausimai. Papasakojęs bendrai apie žincmus tris klausimus, kurie buvo svarstyti ir apie kuriuos mūsų laikraštyj jau daug buvo rašyta, prof. Voldemaras palietė ir tuos pašalinius momelitus, kurie šį kartą iškilo, svarstant mūsų santykių su lenkais klausimą. Tie momentai iškilo staiga ir beveik netikėtai, todėl pats klausimų svarstymas Tautų Sąjungos taryboj įgavo kiek kitokio pobūdžio, negu prieš sesijos sušaukimą buvo manyta. Pirmas pašalinis momentas buvo p. Zaleskio nota, protestuojanti prieš Vilniaus įrašymą į Lietuvos konstituciją kaip Lietuvos valstybės sostinės. Ši nota buvo įteikta prof. Voldemarui Berlyne, važiuojant į Ženevą. Aišku, kad ji Kaune prieš T. S. tarybos posėdžius nespėta apsvarstyti. Antras pašalinis momentas buvo tai neabejotinas kai kurių valstybių noras Lietuvą tuojau sutaikyti su Lenkija. Gana savotiškas buvo referento p. Bloklando pranešimo įrašymas kaip lietuvių skundo iš pereitų metų lapkričio ir gruodžio svarstymas. Lietuvos vyriausybė prieš šitokį įrašymą protestavo, motyvuodama tuo, kad Lietuvos skundai T. S. jau išspręsti p. m. gruodžio 10 d. rezoliucija. Protesto nota T. S-gai iš Kauno buvo pasiųsta gegužės 30 d. Lenkai atsiuntė į T. S-gą ne tik žinomą jų protesto notą (dėl Vilniaus), bet ir Karaliaučiaus derybų dar nepasirašytą protokolą. Todėl, kai pereitą trečiadienį buvo paskirtas posėdis lietuvių lenkų klausimui, p. Bloklando raportas dar nebuvo paruoštas, ir posėdį teko kiek suvėlinti. Lietuvos atstovui pasakyta, kad nei lietuviams, nei lenkams apie Bloklando pranešimo turinį nieko pirmiau nepranešta. Taip pat pasirodė, kad lenkai T. S-gai dėl mūsų skundo (Vilnijos mokyklos) buvo atsiuntę visą eilę pastabų, kurios Lietuvos vyriausybei taip pat nebuvo praneštos. Pranešta, kad dėl Vilnijos mokyklų būsianti taikoma mažumų procedūra, ir lietuviai negalėsią šį klausimą svarstant dalyvauti. Lietuvos delegacijai teko prieš tai protestuoti. P. Bloklando raporte beveik visai nebuvo referavimo. Jame buvo išreikšta padėka lenkų valdžiai, kad ji leido į Vilniją grįžti 4 ištremtiems kunigams, vadinasi, kad įvykdė savo pareigą. Lietuvių delegacija nurodė, kad raportas yra nevykęs, nes gavo keistą temą ir todėl negalėjo nušviesti kaip, gruodžio 10 d. rezoliucija buvo vykdoma. Jame buvo dėkojame Lenkijai, ir nieko nekalbama apie tai, kad Lenkija ir po gruodžio 10 d. rezoliucijos Lydoj organizavo „Kaimo pulką“, iš kurio bėgę keli dezertyrai į Latviją netyčia pateko į mūsų pusę ir yra pasodinti mūsų kalėjimuose. Buvo pasiūlyta T. S-gai atsiųsti savo atstovus į Kauną, kai bus nagrinėjama šių plečkaitininkų byla, kad jie vietoje patys galėtų įsitikinti. Zaleskis pareiškė, kad kalbos apie plečkaitininkų organizavimą Lenkijoj yra tik gryna fantazija. Į tai atsakyta, parodant plečkaitininkų fotografijų ir pareikšta, kad fantazijų niekas nefotografuoja ir teismas neteisia. Paėmęs žodį p. Chainberlain kreipėsi specialiai į prof. Voldemarą, apgailestaudamas, kad derybos su lenkais neduoda teigiamų vaisių. P. Chamberlainas pabrėžė, kad mažos ir jaunos tautos turinčios daug simpatijų, bet esą joms nedera iš savo silpnumo daryti ginklą. Prof. Voldemaras, žinoma, negalėjo nepareikšti, kad ne tik mažos, bet ir didelės tautos be kitų simpatijų negali apsieiti, kad bendrai nėra tautos, kuri galėtu tų simpatijų nevertinti. Kai dėl tautų didumo ar mažumo, tai šis klausimas yra reliatyvus. Sakysim, Lenkija yra didelė, palyginus ją su Lietuva, bet maža palyginus ją su Rusija arba Vokietija. Po visų kalbėjusių sesijos pirmininkas, Kūbos atstovas pasiūlė rezoliucijos projektą. Čia vėl Lietuvos delegatui teko pastebėti, kad pranešimas rezoliucijomis negali baigtis. Pasiūlytoji rezoliucija buvo visai nelaukta, netiksliai redaguota, todėl jau iš paties principo Lietuvos atstovas negalėjo jos priimti. Iš kitos pusės nustatymas termino - kada turi būti pasiekti apčiuopiami rezultatai ir neaiškia forma, kas juos vertiną – esmėje reikštų gruodžio 10 d. rezoliucijos pakeitimą. Buvo paprašyta pertrauka pataisoms įteikti ir joms motyvuoti. Motyvuose pabrėžta, kad Lictuvai rūpi gruodžio 10 d. rezoliucijos integralus vykdymas. Tuo būdu atsirado dvi rezoliucijos. Kadangi rezoliuciją priimti T. S-gos taryba gali tik vienbalsiškai, tai buvo aišku, kad tegali būti tik viena rezoliucija. Esant dviem rezoliucijų projektam buvo aišku, kad nei viena, nei kita nebus priimta, kaip ir įvyko. Tada, p. Chamberlainas savo vardu įešė pasiūlymą, kad lietuvių - lenkų klausimas būtų įrašytas į T. S-gos rugsėjo sesijos darbų tvarką, kas ir buvo priimta. Nušvietęs ukrainiečių“ skundą dėl žemės reformos Lietuvoje ir pastebėjęs, kad Lietuvos vyriausybė klausimą stato prejudicialiai, norėdama išaiškinti, ką reikia laikyti tautine mažuma ir ką ne, ar galima tautybę taip keisti kaip yra keičiama tikyba, ar užsiėmimas, atseit, ar galima tiem patiems žmonėms vieną dieną pasivadinti totoriais, kitą dieną kalmukais, trečią dieną kokiais nors čeremisais, prof. Voldemaras atsakė į spaudos atstovų paklausimus. Į klausimą, ar dabar nenumatoma, kad derybos su lenkais duos geresnių vaisių, prof. Voldemaras atsakė, kad derybų pažanga pareina tik nuo lenkų. Jei lenkai Vilniaus klausimą laiko baigtu, tai, žinoma, jokios vilties nėra. Rugsėjo mėnesyj mums yra proga T. S-goj statyti Vilniaus klausimą visu platumu, pagal T. S-gos pakto 11 str. Derybos su lenkais bus tęsiamos Kaune ir Varšuvoj (Berlyne jau baigtos). Po to rugpiūčio mėnesyj pasiūlyta lenkams susivažiuoti Karaliaučiuje ir čia derybas tęsti.


Vakar Argentinoje įvyko dalies nacionalinio kongreso deputatų, keturiolikos provincijų gubernatorių ir provincijų kongresų deputatų rinkimai. Vyriausybinei „Nesutaikomųjų pilietinei radikalų sąjungai“ konkuravo šiuose rinkimuose peronistų partija, kurios kandidatus rėmė pažangiosios šalies jėgos, jų tarpe Komunistų partija ir kairysis socialistų sparnas. Kaip praneša informacijų agentūros, išankstiniai balsavimo rezultatai rodo, kad šiuose rinkimuose peronistai laimėjo žymią pergalę. Peronistų kandidatai į gubernatorius laimėjo 10-tyje provincijų, taip pat ir Buenos Airių provincijoje. Kaip praneša iš Buenos Airių agentūra Asošieited pres, šiandien Argentinos prezidentas Frondisis įsakė įvesti federalinės valdžios kontrolę visose provincijose, kur laimėjo peronistai. Užsienio agentūros laiko šį įsakymą mėginimu panaikinti balsavimo rezultatus.


Pirmadienį popietiniame posėdyje deputatai pradėjo svarstyti Sąjūdžio koalicijos pasiūlytus projektus dėl rinkimų į Lietuvos Respublikos Aukščiausiąją Tarybą (Seimą). Buvo du pranešėjai: V.Landsbergis, kuris ir pirmininkavo posėdžiui, bei N.Rasimavičius (vietoje staiga susirgusio E.Jarašiūno). AT pirmininkas V.Landsbergis pranešė deputatams apie frakcijų atstovų pasitarimą dėl galimos rinkimų datos. Jis atkakliai siūlė sutarti nors dėl datos, kada turėtų įvykti rinkimai. Tai, pasak pirmininko, labiau apibrėžtų Vyriausybės (senos arba naujos) tolesnio darbo perspektyvas. Tai - ne tik AT pirmininko, bet ir Sąjūdžio koalicijos nuomonė. Deputatas E.Klumbys atkreipė kolegų dėmesį į tai, kad pagal galiojantį Rinkimų įstatymą neeiliniai rinkimai gali būti paskelbti ne anksčiau kaip prieš 5 mėnesius. Tad ar nevertėtų pirmiausia keisti Rinkimų įstatymą, o po to tartis dėl datos. Tai, beje, ir buvo visos dienos diskusijų bei nesutarimų esmė, juolab kad Rinkimų įstatymas yra netobulas ne tik šiuo požiūriu. Dešinioji pusė atkakliai laikėsi savo - pirmiausia ragino susitarti dėl rinkimų datos. Deputatas A.Januška priminė, kad šiokių tokių sutarimų buvo pasiekta vadinamojo „apskritojo stalo” derybomis. Vienas galimų variantų - skirti rinkimus pagal naują rinkimų į Seimą įstatymą, kuriame būtų numatyta mišri rinkimų sistema (pusė deputatų būtų renkami pagal mažoritarinę, o kita - pagal proporcinę rinkimų sistemą - pagal politinių partijų kandidatų sąrašus). Rinkimai galėtų vykti spalio mėnesio antroje pusėje. Atrodytų, gana nesunkiai būtų galima pasiekti kompromisą. Kompleksiškam rinkimų datos ir Rinkimų įstatymo pakeitimo klausimų svarstymui pritarė ir deputatai J.Tamulis, E.Bičkauskas. Deputatas N.Rasimavičius pristatė AT akto projektą. Pagal šį Sąjūdžio koalicijos siūlymą numatoma „skirti rinkimus į Lietuvos Respublikos AT (Seimą) 1992 metų rugsėjo 20 dieną, nustatant, kad, išrinkus AT (Seimą), esamos AT įgaliojimai baigiasi naujai išrinktam parlamentui susirinkus į savo pirmąjį posėdį


TASS-o koresp. J. Borisovas praneša: Adenaueris ketina atsistatydinti iš kanclerio posto ateinančių metų rudenį. Apie tai šiandien oficialiai paskelbė specialiame KDS/SKS parlamentinės frakcijos posėdyje Bonoje frakcijos pirmininkas Brentanas. Kartu Brentanas pranešė, kad kancleris Adenaueris ir krikščionys demokratai nebeketina vesti derybų su socialdemokratais dėl „didelės vyriausybinės koalicijos“ sudarymo. Siekdama likviduoti dabartinę vyriausybės krizę, KDS toliau ves koalicines derybas su laisvąja demokratų partija. Pasak Brentano, KDS ir VSDP koalicinės derybos sužlugo dėl to, kad socialdemokratai nesutiko su krikščionių demokratų pageidavimais pakeisti rinkiminį įstatymą. Tačiau, kaip nurodoma Bonoje, tikroji priežastis, dėl kurios krikščionys demokratai atsisakė toliau vesti koalicines derybas su socialdemokratais, yra visai kitokia. Dabar visiems paaiškėjo, kad Adenaueris nuo pat pradžios neteikė rimtos reikšmės šioms deryboms ir jas laikė tiktai spaudimo laisviesiems demokratams įrankiu. Grasindamas sudaryti koaliciją su VSDP, jis siekė priversti vadovaujančius laisvosios demokratų partijos veikėjus patenkinti jo reikalavimus sudarant vyriausybę ir nustatant jos programą. Faktai rodo, kad tokiu taktiniu manevru kancleriui pavyko iškovoti tam tikrą laimėjimą, o po to jam neberūpėjo toliau tartis su socialdemokratijos lyderiais. Kita priežastis, dėl kurios atsisakyta tolesnio koalicinio flirto su socialdemokratais, yra ta, kad „didelės vyriausybinės koalicijos“ priešininkas yra pats Adenaueris. Jis pagrįstai būkštauja, kad „glėbesčiuotis“ su socialdemokratų partija bus pražūtinga Krikščionių demokratų sąjungai per ateinančius bundestago rinkimus 1965 metais. Vyriausybės krizė Bonoje kėlė kasdien vis didesnį pavojų virsti „kanclerio krize“. Tai negalėjo nesukelti Adenaueriui didelio nerimo. Skelbdamas, kad ateinančių metų rudenį jis atsistatydinsiąs, kancleris mėgina padaryti galą diskusijai dėl vyriausybės vadovo pakeitimo arba bent neutralizuoti ją, nes tai jam pavojing


Paskutiniam buv. Petrapilio šv. Kotrynos gimnazijos mokinių suvažiavime, įvykusiam Vilniuj, buvo nutarta atnaujinti tą gimnazija Lenkijoj. Tas atnaujinimas turėjo būti įvykdytas suteikiant Šv. Kotrynos vardą kuriai nors lenkų gimnazijai ir auklėjant joj buv. Petrapilio gimnazijos mokinių vaikus. Dabar dėl to sumanymo atsiliepė buv. tos gimnazijos mokinė ir ilgametė mokytoja Z. Kosovskienė. Jos nuomone, geriau būtų išlaikyti tikrąjį Šv. Kotrynos, kaipo buv. lenkų „pliacuvkos“, pobūdį ir atsteigti ją kur nors užsieniuose. Tokia gimnazija „pliacuvka“ galėtų didelį darbą atlikti Prancūzijoj, lenkų emigrantų tarpe arba Dancige, Vokietijoj, kur lenkai esą persekiojami ir jų vaikai nutautinami. Tačiau, jos nuomone, geriausia būtų tą gimnaziją atsteigti Lietuvoj, kiek tai leistų aplinkybės, nes Lietuvoj, kur valdžia „veda eksterminacinę politiką lenkų elemento atžvilgiu“, ji būtų naudingiausia. E. Bus sukomercializuoti, vadinas pabrangs „Dziennik Wilenski“ praneša, kad Vilniuj plačiai kalbama, jog netrukus bus pakelti geležinkelių tarifai Lenkijoj. Esą, netrukus lenkų prezidentas pasirašysiąs dekretą, kuriuo Lenkijos geležinkeliai būsią sukomercializuoti ir ta proga būsią pakelti tarifai. Tai būsią padaryta ekonominiais sumetimais. Naujas tiltas per Nemuną ties Gardinu Šiomis dienomis Gardine buvo atidarytas naujai pastatytas tiltas per Nemuną. Tilto statyba užtruko dvejus metus. Naujai pastatytas tiltas yra 104 metrai ilgumo ir kaštavo 1.840.000 zlotų. Tiltą atidarius, Vilniaus — Varšuvos plentas liko visiškai pabaigtas. Atidarymo iškilmėse dalyvavo keli ministeriai, vaivados ir šiaip aukštų valdininkų. Lenkų laikraščiai pažymi, kad tilto atidarymas turįs didelės reikšmės visai „šiaurinei“ Lenkijai. Suima nekaltus žmones Kaip jau buvo pranešta, prieš kurį laiką Varėnos valsč. buvo suareštuotas „Ryto“ mokytojas Valentukevičius už „komunistinės akcijos varymą“. Šiomis dienomis Valentukevičius buvo paleistas, nes paaiškėjo, atitinkamiems valdžios organams pravedus kvotą, jog jam daromi kaltinimai yra iš piršto išlaužti.


Lenkijos Ministrų tarybos pirmininkas J. Cirankevičius paneigė kanclerio Adenauerio tvirtinimus, kad VFR tariamai „ne kartą mėginusi suartėti“ su Lenkija. Šį pareiškimą Adenaueris padarė kalbėdamasis su Paryžiaus laikraščio  „Mond“ korespondentu. Suprantama, pasakė J. Cirankevičius, kalbėdamas „Osvencimo“ chemijos gamyklos darbininkų savivaldos konferencijos posėdyje, jeigu Adenaueris laiko mėginimais suartėti su mumis siekimą praryti VDR ir priartėti prie mūsų sienų, o šių mėginimų jis, be abejonės, griebdavosi, tai mes džiaugiamės, kad jie iki šiol nepavyko ir nebus sėkmingi ateityje. Nepripažįstant Lenkijos sienų Oderiu ir Neise, negalimi diplomatiniai santykiai su VFR, pabrėžė Lenkijos vyriausybės vadovas. Tokiomis sąlygomis net sunku būtų prisiimti atsakomybę už Vakarų Vokietijos ambasados Varšuvoje saugumą.


Griežra Briado kalba prieš vokiečius Ženevoj. Užvakar prancūzų užsienių reikalų ministeris Briandas pasakė T. S-gos plenume didelę kalbą, kuri visus nustebino savo griežtu tonu Vokietijos atžvilgiu. Pradžioj savo kalbos Briandas pabrėžė savo visišką pasitikėjimą T. S-ga, kuri esanti vienintelė tautų prieglauda, vengiant karų. Be Tautų Sąjungos, esą, negalėtų čia susitikti ir tartis prancūzų užsienių reikalų ministeris ir Vokietijos kancleris. Paliesdamas nusiginklavimo klausimą, Briandas nurodė, kad nors Vokietija esanti nuginkluota, tačiau ji laiko 100.000 vyrų kariuomenę, kuri sudaryta iš karininkų ir puskarininkų ir gali lengvai būti milžiniškai padidinta, turint tokią didelę žmonių atsargą. Be to, nors Vokietijos karo medžiaga yra labai sumažinta, tačiau reikia atkreipti dėmesio į milžiniškas vokiečių pramonės pajėgas ir į vaisingas pastangas, kurios matyt kad ir iš to, kad vokiečiams pavyko beveik visiškai sunaikintą prekybos laivyną, padaryti vienu iš pirmųjų pasauly. Baigdamas savo kalbą, Briandas trumpai palietė mažumų klausimą, nukreipdamas jį taip pat prieš vokiečius. Ši Briando kalba buvo tikra sensacija T. S-gai. Niekas nemanė ir nelaukė, kad po Locarno ir po Kelogo pakto, kurio pasirašyme dalyvavo Vokietijos užsienių reikalų ministeris Strezemanas, iškilmingai Paryžiuj priimtas, prancūzų politikos vedėjas galėtų kalbėti tokiu griežtu tonu prieš vokiečius. Toks Briando žygis ypač nustebino pačius vokiečius, kurie tiek daug tikėjosi iš T. S-gos, keldami Pareinio evakuacijos pagreitinimo klausimą. Po Paryžiaus vokiečiams atrodė, kad prancūzai yra virtę sukalbamesni, kad už tam tikrus pasižadėjimus prancūzai sutiksią evakuaciją pagreitinti. Tačiau iš paskutinės Briando kalbos matyt, kad Prancūzijai Pareinio okupacija nėra tuščias žodis. Prancūzai nepasitiki vokiečių taikingumu. Jie įžiūri sau pavojų vokiečių potencialinėj galybėj: jos didelėj žmonių atsargoj, techniškose galimybėse visą gamybą greitu laiku pritaikyti karo reikalams. Jie laiko realiu dalyku naują karą su vokiečiais. Todėl, nežiūrint Kelogo pakto pasirašymo, prancūzai skiria milžiniškas sumas savo rytų sienoms stiprinti. Prancūzų įtarimus prieš Vokietiją ypač padidino Štrezeniano kalbos tonas - Paryžiuj: Strezemanas mėgino kalbėti taip, kaip vokiečių diplomatai kalbėjo prieš karą - remdamiesi Vokietijos galybe. Už tat Briandas ir nepasišykštėjo šiurkštumų net Vokietijos kanclerio atžvilgiu, duodamas suprasti, kad dar neįsiviešpatavo tikroji taika tarp abiejų tautų: tam vis kliudąs vokiečių militarizmas. Savaime suprantama, kad Briando kalba gero įspūdžio Berlyne nepadarė. Čia ypač nesuprantama, kam prireikė Briandui pulti kaip tik šią vokiečių vyriausybę, kuri yra demokratinių srovių sudaryta ir kuri iš tikrųjų siekianti gerų santykių su Prancūzija. Atrodytų, kad prancūzai atsisako nuo Locarno ir bendrai nuo susitarimo politikos. Kaip reaguos į šią Briando kalbą vokiečių delegacija Ženevoj netrukus paaiškės, kai kancleris Miuleris duos debatų metu atsakymą Briandui. Tačiau viena aišku - kad prancūzų vokiečių susiartinimas yra dar tolimos ateities dalykas, jeigu bendrai jis yra galimas. Per daug jau ilgų amžių istorija surinko priešingumu tarp abiejų didelių tautų, kad juos būtų galima trumpu laiku pašalinti, net abiem pusėms vadovaujant geriausiais norais. Kas nuoširdžiai apsidžiaugė Briando puolimu - tai lenkai. Lenkams to tik ir reikia. Jie daugiausia bijo prancūzų vokiečių santykių pagerėjimo. Briando kalba nuramino Varšuvą: lig susipratimo dar toli. Reiškia, lenkai gali ramiau atsikvėpti. Artimomis dienomis jiems negresia iš vokiečių pusės joks pavojus.


Susitarimas pasirašytas, bet imperialistinio kišimosi grėsmė lieka

Pranešimai iš Laoso apie trijų princų susitarimą sudaryti koalicinę vyriausybę šiandien užėmė žymiausią vietą Anglijos laikraščių tarptautiniuose skyriuose. Kartu reikia pažymėti, kad, vertindama Laoso įvykius, buržuazinė spauda aiškiai mėgina nuslėpti tikruosius Laoso krizės kaltininkus. Iškreipdami faktus, eilė dešiniųjų laikraščių nutyli tą faktą, kad provokacinė Jungtinių Valstijų ir Anglijos karine veikla Pietryčių Azijoje anaiptol neprisidėjo prie politinio sureguliavimo Laose. Dėl to šiandien laikraštis „Deill vorker” pabrėžia, kad susitarimas sudaryti koalicinę vyriausybę Laose buvo sunkus smūgis tiems beprotiškiems Amerikos veikėjams, kurie mėgina kliudyti sudaryti neutralią vyriausybę šioje šalyje”. Laikraštis „Gardian” pažymi, kad į naująją koalicinę Laoso vyriausybę įėjęs Fumis Nosavanas, kuris, amerikiečių remiamas, nemažai padėjo kurstyti pilietinį karą Laose, „gali kliudyti koalicijos darbui ir kad jis vis dar tikisi, jog mėginimas sudaryti suvienytą neutralų Laosą žlugs ir kad Jungtinės Valstijos bus priverstos ji (t. y. Fumį Nosavaną) paremti ginklu”. Vietos politiniuose sluoksniuose pabrėžiama, kad susitarimas Laose iškelia į dienotvarkę klausimą — nedelsiant išvesti Anglijos ginkluotąsias pajėgas iš Tailando, nusiųstas ten JAV spaudimu. Kartu čia su nerimu sutiktas Reuterio agentūros pranešimas iš Bangkoko, kad agresyvaus SEATO bloko kariuomenė, t.y. daugiausia amerikiečių kariuomenė, šią savaitę gali būti perkelta prie Laoso sienų ir kad kai kurie daliniai jau paruošti kovai.


Radio žiniomis iš Jeruzalės, nežinomi piktadariai atidarė Šv. Juozapo kapą Nabuluose ir pavogė daug įvairių relikvijų, tarp kurių Abraomo žiedą.