JEIGU antpirštį pripildytume medžiagos, iš kurios susideda atomų branduoliai, jis svertų 200 milijonų tonų, maždaug tiek, kiek sveria Elbruso kalnas arba pasaulio kariniai laivynai, drauge paimti. Toks branduolio tankumas paaiškinamas tuo, kad dalelės, iš kurių jis susideda, susietos tarpusavyje milžiniškos vidinės branduolinės jėgos. Žmonės išmoko „atpalaiduoti“ šias jėgas, paleisti atominių branduolių energiją. Mūsų paviljone jus pamatysite, kaip įvairiapusiškai ir vaisingai galima panaudoti ją taikiems liaudies ūkio tikslams. Su paviljonu „Atominė energija, panaudojama taikiems tikslams“ mus supažindina vyresnysis metodistas Vsevolodas Semionovičius Aliošinas. Kaskart tai šen, tai ten skalėje sužiba neono lempos. Tai — godoskopas, prietaisas, kurio pagalba registruojamos einančios milžinišku greičiu iš pasaulio erdvės kosminės dalelės — branduolių „skeveldros“, atomų branduoliai, neutronai, atlekiantieji iš Visatos gilumos. Netgi maždaug penkių centimetrų storio švino sluoksnis joms — ne kliūtis. Bet kas tai? Nuotraukoje mes matome, kaip sparčiai lekianti dalelė susiduria su branduoliu, ir jis suskyla. Keletas dalelių, ištrūkusių iš vidinės branduolinės traukos šarvų, patenka į gretimų atomų branduolius, ir šie savo ruožtu suskyla, išmesdami naujas daleles. Taip atsiranda kosminės „liūtys“ — kažkas panašaus į tas vertingas reakcijas, kurios štai jau 14 metų siaučia Žemėje atomu katiluose. O štai ir pagrindinis paviljono eksponatas — demonstravimo tikslams veikiantis branduolinis reaktorius. Prieiname prie atviro apvalaus baseino. Vanduo jame atrodo juodas. Po penkių metrų vandens sluoksniu baseino dugne matyti melsvai žalsva aureolė. Tai vadinamas Čerenkovo efektas: spindulinė urano energija priverčia švytėti vandenį. 24-ese aliuminio kasetėse yra 30 kilogramų urano. Kaip tik čia vyksta vertinga reakcija — nepaliaujamas atomo branduolių skilimas. Reaktorius gali duoti iki 150 kilovatų energijos šilumos pavidalu. Priartinant prie kasečių užvilkintoją — grafitą, galima valdyti reakciją. Kilus pirmam pavojui, į aktyvią zoną nukrenta strypai iš boro karbito, kuris godžiai susiurbia neutronus. Per pusę sekundės galima, jeigu tai yra reikalinga, automatiškai „užgesinti“ reakciją. Greta reaktoriaus išstatytas 5 tūkstančių kilovatų galingumo veikiančios tarybinės atominės elektrinės maketas. Čia pat šviečiantis permatomas naujos atominės elektrinės, kurios galingumas bus 200 tūkstančių kilovatų, maketas. Tokios stotys bus pastatytos šeštajame penkmetyje. Toliau mes matome atominio ledlaužio modelį, vandens pagalba veikiančio bandomojo reaktoriaus maketą. — Tai dar ne pati viršūnė, ligi kurios pakelia mus nenuilstantieji branduolio tyrinėtojai-fizikai, — sako V. S. Aliošinas. — Jie nepaliaujamai žengia į priekį, kopia į aukštį. Ir vėl atliekant bandymus jiems dažnai padeda kosminių dalelių stebėjimas. Šios dalelės nepaliaujamai kiaurai skrodžia augalus, žmones, visa, kas gyva Žemės paviršiuje. Ir vis dėlto jos nepavojingos gyvybei. Kodėl? Todėl, kad jų „apšaudymo“ intensyvumas nepaprastai mažas. Fizikams bandymų tikslams branduolių apšaudymui buvo reikalingi galingi dalelių srautai. Tuomet jie nutarė patys sukurti branduolinę „artileriją“ — specialius įrenginius — dalelių pagreitintojus. Maketai rodo, kaip padarytas galingiausias pasaulyje tarybinis sinchrociklotronas, išsklaidantis protonus ir suteikiantis jiems 680 milijonų elektronvoltų energiją, ir linijinis 30 milijonų elektronvoltų elektronų pagreitintojas. Per visą sieną kabo nuotrauka. Joje — TSR Sąjungoje gaminamas didžiausias pasaulyje pagreitintojas — 10 milijardų elektronvoltų sinchrofazotronas. Pagreitintojai, pasirodo, naudojami ne tik eksperimentiniams moksliniams tyrimams. Pavyzdžiui, iki 50 milijonų elektronvoltų galingumo įrenginiai jau dabar naudojami technikoje metalams peršviesti; medicinoje — skauduliams gydyti; maisto pramonėje — itin sparčiam konservavimui — produktų spinduliniam sterilizavimui. Mes prieiname prie kabančių ant sienos nedidelių nedūžtančio stiklo spintelių. Ant jų užrašyta: „Metalinis uranas“. Cilindriniai ruošiniai, strypeliai, juostos, vamzdžiai, viela, folija… Tai štai koks jis, tas uranas… Tai kaip surūdijusi geležis, tai juodas, kaip sudegęs varis, uranas atrodo visiškai paprastai. Dėl didelio cheminio aktyvumo jį tenka apdoroti, piauti, kočioti, presuoti — vakuume, be oro. — Dažnai manoma, kad uranas yra retas, labai brangus metalas. Visiškai ne taip. Urano žemėje tiek, kad jo užteks, netgi didėjant pramonės poreikiams, ilgam laikui. Žemės plutoje jo žymiai daugiau, negu kitų brangiųjų metalų, — aiškina metodistas. Gamtoje uranas sutinkamas mineralų ir rūdų pavidalu. Purus žemėtas urano juodis, nasturanas ir kai kurie kiti mineralai turi nuo 40 iki 80 procentų urano, o rūdos — tik nuo 1 iki 8 procentų. Bet kad ir kažin kaip maža būtų urano uolienose, jis vis tiek aptinkamas. Tam tikslui geologai-žvalgai turi ištisą priemonių arsenalą. Stenduose — ir lauko gama-radiometrai, ir portatyviniai ausiniai radiometrai, pranešantieji žmogui per ausines, kad jis artėja prie radio aktyvaus telkinio, ir aparatūra lėktuvui AN-2, malūnsparniui MI-4, kuri leidžia iš penkiasdešimties metrų aukščio aptikti telkinius, sudaryti jų žemėlapius. Čia pat yra prietaisai automobilinei žvalgybai. Viena iš sudėtingiausių problemų geologams visada buvo Žemės „amžius“. Radioaktyvių medžiagų, kurios turi savo skirtingus „gyvenimo“ terminus, studijavimas leido nustatyti, kad Žemei ne du ir ne trys milijardai metų, o pusšešto. Neišeidami iš paviljono, mes keliaujame po senovės žemynus. Pasaulio žemėlapyje matyti senovės mineralizacijos sritys, kurioms yra 2—2,5 milijardo metų. Tai centriniai Afrikos rajonai, Indijos pakrantė, Rytų ir Šiaurės Kanada, Centrinė Skandinavija, Vakarų Australija. TSR Sąjungoje tokį amžių turi teritorijos Dniepro žemupyje. Paviljonų eksponatai pasakoja, kaip plačiai dabar naudojami radioaktyvūs izotopai, įvairūs švitinimai medicinoje, biologijoje, pramonėje ir žemės ūkyje. Lankytojų pasididžiavimą kelia daugybė įvairiausių tėvyninės gamybos prietaisų. Štai nedidelis įrenginys plieno ekspres-analizei. Jis veikia beta-spindulių (elektronų) atspindėjimo principu ir, vos tik padėjus ant jo detalę, akimirka rodo skalėje, kiek pliene yra kitų metalų priemaišų. Anksčiau tokiai analizei atlikti reikėdavo ištisų valandų. Radioaktyvių izotopų pagalba prietaisai ieško naftos, nustato valcuotos geležies rūšį ir storį, nurodo, kada reikia sustabdyti remontui aukštakrosnę, kaip geriau virti plieną. Izotopai nurodo, kaip kovoti prieš mašinų, piaunamųjų instrumentų susidėvėjimą. Štai bekontaktė svorio matuoklė, nepaliaujamai stebinti, kiek dažų patenka ant audinio, ir kokiu sluoksniu jie padengia medžiagą. O štai radioaktyvi kinoprojektoriaus relė. Kai tik filmo dalis baigiasi ir ties rele prašliaužia juostelės su specialiu radioaktyviu atžymėjimu galas, relė įjungia gretimą kinoprojektorių. Biologai, įvesdami radioaktyvius izotopus į augalus ar gyvulius, tiria medžiagų apykaitą, stebi, kaip veikia audinius švitinimas. Jie, tarp kitko, pastebėjo, kad kartais gyvulio švitinimas daro jį gajesnį. Pavyzdžiui, švitinto organizmo kaulų smegenys ir audiniai žymiai geriau priešinasi smalkių veikimui ir greitai atkuria savo gyvybinę veiklą. Izotopai ne tik naudingi. Jie gali būti ir pavojingi. Ir tada jų neliečia žmogaus ranka. Žmogus, žiūrėdamas pro 80 centimetrų storio švino stiklą, gali plieno rankų — manipuliatorių pagalba atkimšti vamzdelį, perlieti pavojingus skiedinius. „Rankų“ judesiai tokie tikslūs, kad jomis galima atidaryti dėžutę, išimti degtuką, uždegti jį. „Karštos“ kameros, panašios į tą, kokia yra paviljone, naudojamos laboratorijose, kuriose tiriamos radioaktyvios medžiagos. Nuo galingų spinduliavimų tenai ne visada išgelbsti netgi storos betono sienos. Todėl operatorius atlieka stebėjimus ne pro įstiklintą langą, o žiūri į televizoriaus ekraną. Mokslas apie atomą nelyginant skrenda sparnais. Viskas, ką tik jis bepaliečia, neatpažįstamai pasikeičia. Prieš dešimt metų mažai kas žinojo apie radiacinę chemiją. Šis mokslas žengė į priekį aklai, studijavo netikėčiausius kitimus, kurie vyksta švitinant medžiagas, o šiandien chemikai švitinimu suskaldo vandenį į vandenilį ir deguonį, kaučiuką paverčia guma, gauna iš anglies naftą, apeidami visus tarpinius procesus. Vyresnysis metodistas ima į rankas stiklinę retortą, apstatytą vamzdeliais ir apjuostą vielomis. Ji labai panaši į paprastą galvaninį elementą. — Jūs, tikriausiai, ir nesuvokiate, — sako V. S. Aliošinas, — kad iš šio laboratorinio elektrocheminio narvelio, kaip iš gemalo, gali išaugti visiškai kitokio tipo, negu dabar, atominės elektrinės. Žiūrėkite: vamzdelyje silpnas, keturių procentų sieros rūgšties skiedinys ir du lydymui atsparūs elektrodai. Kai šis galvaninis elementas švitinamas, prasideda skiedinio ionizacija. Elektroduose susidaro potencialų skirtumas, elektros srovė… Vertingiausia čia tai, kad nėra šilumos fazės, — o vadinasi, ir šilumos nuostolio. Spindulinė energija pereina į elektrą tiesiogiai per cheminę. Paviljonas įtikina, kad mūsų pasididžiavimas — tarybinė atominė technika daro revoliuciją moksle ir gamyboje, vaisingai tarnauja taikiam kūrybiniam darbui.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

KAIRAS, rugsėjo 19 d. (TASS-ELTA). Jemeno misijos Kaire atstovas pareiškė, kad misija gavo karaliaus Achmedo telegramą, kurioje pranešama, kad anglų lėktuvai vėl pradėjo vykdyti antskrydžius prieš pietinius Jemeno rajonus ir bombardavo Šukeiro, Aš-Šarafo ir Beichano gyvenamąsias vietoves.


Svarbus politiniai pasitarimai. Ženevoj.

Sir Austen Chamberlainas, o taip pat ir kiti Tautų Sąjungos tarybos nariai atvažiavo į Ženevą. Faktas, kad Chamberlainą į Ženevą atlydėjo naujas nuolatinis anglų užsienių reikalų viceministeris sir Ronald Mac Lindsay, Briandą – užsienių reikalų ministerijos generalinis sekretorius Philippe Berthelot ir Štrezeraną – viceministeris Schubertas, Ženevos diplomatinėse sferose aiškinamas ta prasme, kad greta Tautų Sąjungos tarybos posėdžio Ženevoj eis svarbūs pasikalbėjimai dėl Europos politikos problemų. Tarp tų svarbių politikos pasikalbėjimų numatoma: vokiečių prancūzų santykių klausimas, Reino sričių evakuavimo klausimas, Tanžero problema, Ispanijos sugrįžimo į Tautų Sąjunga reikalas ir santykiai su Sovietų Rusija. Iš klausimų, kurie tiesioginiai rūpi Tautų Sąjungai, svarbiausiu laikomas Vengrijoj sukonfiskuotų kulkosvaidžių klausimas. Manoma, kad šio klausimo referentu Tautų Sąjungos taryboj bus paskirtas Chamberlainas. Mažosios Santarvės valstybių užsienių reikalų ministeriai Titulescu, Benešas ir Marinkovičius turėjo 24 val. pasitarimą. Pirmoj eilėj buvo svarstomas St. Gothardo ginklų aferos klausimas. Paskum Titulescu padarė pranešimą apie savo pasimatymus su Mussolini, Briandu ir Stresemannu. Ministeriai susitarė St. Gothardo ginklų klausimu laikytis išvien.


Vidaus politikos įtampa Suomijoj;Kritiškas padėjimas. Respublikai apsaugoti įstatymas. Visi komnunistų laikraščiai uždrausti. Liepos 1 d. sušaukiamas seimas

Šiomis dienomis užsienių laikraščiai, ypač anglų, paskelbė telegramas, kur sakoma, kad Suomijoj netrukus turis įvykti antikomunistinis valstybės streikas. Tuose pranešimuose kalbama, kad Suomijoj esanti galima konservatyvinio pobūdžio diktatūra ir pabrėžiamas labai kritiškas Suomijos vidaus padėjimas. Visos šitos pranešimuose skelbiamos žinios, iš tikrųjų, yra perdėtos, arba, mažiausia, paankstintos. Antra pus vertus, tenka pripažinti, kad dabartinis Suomijos vidaus gyvenimas yra labiau įtemptas, nekaip 1918 m. revoliucijos metu kad buvo. Tautoj yra prasidėjęs platus antikomunistinis judėjimas. Įvykių eiga, trumpai, yra šitokia: antikomunistinis visos tautos judėjimas, vadinamas paprastai „Lappo — judėjimu“, paskutiniu laiku yra išaugęs į organizuotą galingą tautos pajėgą. Iš pradžių ta antikomunistinė kova vyko griežtose įstatymų ribose, pastaruoju gi laiku atsitiko keletas rimtų ekscesų. Anksčiau jau mes pranešėme apie komunistų spaustuvės Vasai sunaikinimą. Tą dieną, kai buvo nagrinėjama tos spaustuvės sunaikinimo byla, į Vasą suvažiavo 200 automobilių 1500 „Lappo — judėjimo“ šalininkų. Vienas komunistų agitatorius, kuris toj byloj turėjo išeiti liudininku, suvažiavusių buvo išvilktas iš teismo salės, išvilktas iš viršutinių drabužių ir nufotografuotas. Paskui tas atvaizdas buvo įdėtas visuose Suomijos antikomunistiniuose laikraščiuose, kaipo „komunistinio rojaus“ platintojo pavyzdys. Spaustuvės bylos įgaliotinis, komunistas advokatas ir seimo atstovas, buvo minios pagautas, įdėtas į automobilį ir išvežtas. Vėliau raštu apie jį pranešta, kad jis niekada daugiau nebekelsiąs kojos Vasos provincijon. Dabar beveik kas dieną spauda skelbia komunistų pagrobimus. Kur tik pasirodo viešai kuris komunistų agitatorius, ten jis paprastai tuoj esti pagaunamas, išvežamas kur nuvargintas vėliau grįžta prie savo draugų. Politiniu atžvilgiu „Lappo — judėjimo“ šalininkai yra jau ne kartą laimėję. Vasa provincijos viršininkas buvo atstatytas, jo vietą užėmė aukštosios karo mokyklos viršininkas, pulk. Heinrichs. Birželio mėn. 11 d. atsilankė pas Respublikos Prezidentą, Lauri Relanderʼi, „Lappo — judėjimo“ dalyvių delegacija, kuri ultimatumo formoj pareikalavo uždaryti visus komunistinius laikraščius, išardyti visas komunistines organizacijas, suareštuoti komunistų agentus ir veikėjus ir paleidus seimą skelbti naujus rinkimus. Ultimatumas yra terminuotas, ir jame nepasakyta, kas bus daroma jo neišpildžius. Šiandieną patirta, kad birželio mėn. 15 d. buvo organizuojama tūkstantinė „Lappo — judėjimo“ šalininkų eisena į Helsinkį. Tuo tarpu tas žygis yra atidėtas tolimesniam laikui, kadangi vyriausybė pasistengė patenkinti kai kuriuos jų ultimatumo reikalavimus. Ant greitųjų sušauktame ministerių pasitarime nutarta išdirbti respublikos gynėjų įstatymo projektą ir liepos mėn. 1 d. sušaukti seimą. Be to, vyriausybė padarė žygius pas aukščiausius Nylandʼo ir Vasos provincijos valdininkus, kad šie nesusipratimams išvengti dėl spaudos uždraustų komunistinių laikraščių leidimą. Tuose pranešimuose vyriausybė pabrėžia, kad padėjimas yra gana kritingas, ir įspėja saugotis vidaus suiručių. Kas atsitiks tuo atveju, jei seimas nepriimtų respublikos gynimo įstatymo ir nepatenkintų kitų „Lappo— juđėjimo“ šalininkų reikalavimų, šiandien dar sunku pasakyti. Antikomunistinės srovės, kaip matyti, savo tikslui pasiekti yra pasiryžusios padėti visas pastangas. Tuo tarpu spaudoj apie tai sakoma, kad yra visokių nenumatytų galimybių, kad valstybėj plėtojąsis „fašizmas“.


Irakas neįrodė norįs bendradarbiauti su JT

Vyriausiasis JT ginkluotės inspektorius Richardas Butleris antradienį pareiškė, kad Irakas neįrodė, jog vėl besąlygiškai bendradarbiauja su jo vadovaujamais ginkluotės inspektoriais. JT Saugumo Tarybai pateiktoje ataskaitoje Butleris, kuris vadovauja JT Specialiajai komisijai (INSCOM), tvirtina, kad Bagdadas nuo lapkričio vidurio, kai buvo atnaujinti patikrinimai, varžė komisijos darbą, paskelbdamas naujus apribojimus. Apžvalgininkai teigia, kad komisijos, tikrinančios, ar sunaikintas visas Irako masinio naikinimo ginklas, vadovo ataskaita gali suteikti pagrindą JAV ir Didžiosios Britanijos oro smūgiams prieš Iraką - abi šalys pareiškusios, jog gali smogti be jokių papildomų diplomatinių konsultacijų ar įspėjimų. Remdamasi Butlerio ataskaita, JT saugumo Taryba spręs, ar peržiūrėti savo santykius su Iraku. Oficialusis Bagdadas tikisi, kad po tokios peržiūros jam gali būti atšauktos po invazijos 1990 m. į Kuveitą įvestos sankcijos. Akivaizdu, kad Irakas nebendradarbiavo besąlygiškai, kaip buvo pažadėjęs 1998 m. lapkričio 14 d., ataskaitoje konstatavo UNSCOM pirmininkas. Užuot tą daręs, Irakas ėmėsi naujų komisijos darbo suvaržymo formų, kurios gali neigiamai atsiliepti ilgalaikei Irako masinio naikinimo ginklo kontrolės ir gelbėjimo programai. “Dėl Irako veiksmų nebuvo pasiekta jokios pažangos nei nusiginklavimo, nei uždraustų ginkluotės programų tikrinimo srityse”, - teigia Butleris, pridurdamas, kad Irako elgesys neleidžia UNSCOM iki galo atlikti darbo, kurį jai pavedė JT Saugumo Taryba. Irakas šių metų rugpjūčio 5 d. apribojo UNSCOM patikrinimus, o spalio 31 d. visiškai nutraukė bendradarbiavimą su šia komisija. Prieš mėnesį inspektoriams sugrįžus, Irakas sukliudė surengti mažiausiai tris patikrinimus bei perdavė tik vieną iš 12 su ginkluotės programomis susijusių dokumentų, kurių prašė Butleris. Rimčiausias incidentas kilo gruodžio 10 d., kai UNSCOM nebuvo leista patekti į valdančiosios “Baath” partijos būstinę sostinėje Bagdade, nebent ji būtų apribojusi inspektorių skaičių bei iš anksto pasakiusi, ko ieškos. UNSCOM taip pat nurodo, kad lapkričio 26 d. jai nebuvo leista apžiūrėti vienos Irano opozicinės grupės karinės bazės, o praėjusį penktadienį ekspertams chemikams nebuvo leista patekti į vieną sandėlį, teigiant, jog ta diena - šventa musulmonams. Irakas pirmadienį paskelbė savo nuomonę apie atnaujintą JT ginkluotės inspektorių darbą. Laiške Saugumo Tarybai pabrėžiama, kad kai kurie patikrinimai buvo atliekami provokuojančiai ir negerbiant susitarimų dėl vadinamųjų “jautrių objektų”. JAV rimtai vertina Butlerio pranešimą JAV antradienį pareiškė, jog rimtai vertina vyriausiojo JT ginkluotės inspektoriaus Richardo Butlerio pranešimą, kuriame šis kritiškai atsiliepė apie Irako bendradarbiavimą su jo vadovaujama Specialiąja komisija (UNSCOM). Anot Vašingtono, yra galimi bet kokie tolesnių veiksmų scenarijai, net ir oro antpuoliai. Valstybės departamento atstovas Jamesas Foley pasakė, kad prezidentas Billas Clintonas pranešimą apsvarstys su aukštais patarėjais užsienio politikos klausimais. Anot Foley, dar nenuspręsta, ar JAV ir Didžioji Britanija pradės Irako oro antpuolius. Clintonas, kurio šiandien Atstovų rūmuose laukia nepaprastai svarbus balsavimas dėl apkaltos, į Vašingtoną po trijų dienų vizito Artimuosiuose Rytuose grįžo vėlų antradienio vakarą. Valstybės departamento atstovas tvirtai pareiškė, kad Vašingtonas imsis žygių prieš Iraką, jei laikys juos reikalingais. Foley atsisakė komentuoti, ką nuspręs Clintonas ir patarėjai aptarę UNSCOM pranešimą, tačiau pabrėžė, jog Vašingtonas mano, kad jau turi pakankamus JT Saugumo Tarybos įgaliojimus bet kokiems kariniams veiksmams prieš Iraką. JT inspektoriams liepta išvykti iš Bagdado JT vakar savo ginkluotės inspektoriams nurodė išvykti iš Bagdado, pranešė Irako humanitarinių misijų koordinatoriaus atstovas spaudai Georgeʼas Somerwillis. “JT specialiosios komisijos (UNSCOM) darbuotojams šiandien nurodyta išvykti iš Bagdado”, - sakė jis žurnalistams. Tuo tarpu JT humanitarinės misijos darbuotojai kol kas paprašyti likti Bagdade kaip “atsargos priemonė”, tačiau ir jie turi būti pasirengę išvykti. “Dar nenuspręsta, ar JT humanitariniai darbuotojai turės išvykti iš Bagdado ir kada”, - sakė Somerwillis prie Bagdado pakraštyje esančios JT būstinės. Tačiau, pasak jo, “dalis darbuotojų, kurie turėjo išvykti atostogų, išvyks šiandien, kaip ir numatyta”. Tuo tarpu tie JT darbuotojai, kurie dirba Bagdado vyriausybės nekontroliuojamame Šiaurės Irake, liks vietoje ir tęs darbą, sakė atstovas. Anksčiau trys autobusai su UNSCOM inspektoriais išvyko iš Bagdado į Habanijos oro uostą, esantį į šiaurės vakarus nuo sostinės. Kiekviename autobuse važiavo nuo 30 iki 40 žmonių. Pietryčių Azija: “vienybė įvairovėje” Pietryčių Azijos valstybių asociacijos (ASEAN) šalių vyriausybių vadovai vakar Hanojuje priėmė ekonomikos ir finansų veiksmų planą, turintį stabilizuoti padėtį regione ir padėti geriau stebėti ekonominių ir finansinių rodiklių pokyčius. Veiksmų planas, be kita ko, numato iki 2002 m. panaikinti muitų apribojimus, įvesti lengvatų užsienio investuotojams bei užkirsti kelią būsimoms krizėms. Baigdamas dviejų dienų viršūnių susitikimą, Vietnamo premjeras Fan Van Kajus pabrėžė, kad Pietryčių Azijos valstybės, remdavosi tradiciniu “vienybės įvairovėje” principu, pademonstravo ryžto stiprinti vienybę bei pakelti ASEAN bendradarbiavimą į aukštesnį lygį. Vakar rytą ASEAN lyderiai susitiko su Kambodžos ministru pirmininku Hun Senu. Vėliau Hanojuje buvo priimti svarbūs dokumentai dėl krizės apimtos regiono šalių ekonomikos gaivinimo. Kaip informavo Vietnamo užsienio reikalų ministras Nguen Man Kamas, viršūnių susitikimo dalyviai priėmė Hanojaus deklaraciją, Hanojaus veiksmų planą bei ASEAN pareiškimą dėl energingų priemonių. Vadinamųjų “energingų priemonių” pakete, be kita ko, numatyta sparčiau liberalizuoti prekybą bei skatinti investicijas, tikintis, kad tai padės atgaivinti ASEAN šalių ekonomiką. Tiesa, analitikai šias priemones sutiko santūriai. Hanojaus deklaracijoje, turinčioje sustiprinti ASEAN narių ekonominę integraciją, raginama užmegzti glaudesnius bendradarbiavimo saitus kaip būdą ekonomikos krizei įveikti. Dokumente pabrėžiama, kad tarptautinė bendruomenė privalo paremti ASEAN šalių reformas bei ieškoti būdų, kaip paskatinti privataus kapitalo sugrįžimą į regioną. ASEAN priklauso Brunėjus, Indonezija, Laosas, Malaizija, Birma, Filipinai, Singapūras, Tailandas ir Vietnamas. Japonija žada svarų indėlį į bendras pastangas Japonijos premjeras Keidzo Obučis vakar paskelbė apie Japonijos ketinimus skirti Azijos regionui 5 mlrd. JAV dolerių finansinę paramą bei pažadėjo imtis priemonių Japonijos bei Azijos ekonomikai atgaivinti. - Savo kalboje prieš Pietryčių Azijos viršūnių susitikimą Japonijos premjeras pareiškė esąs įsitikinęs, jog bendros pastangos duos vaisių ir Azija vėl sugrįš į ekonominio pakilimo taką, tačiau tai įvyks tik kitame amžiuje. Obučio teigimu, per ateinančius trejus metus Japonija suteiks Azijos valstybėms 600 mlrd. Japonijos jenų (5 mlrd. JAV dolerių) lengvatinių paskolų, kurios padės pertvarkyti tų šalių ekonomiką. Ši parama bus suteikta papildomai prie 30 mlrd. JAV dolerių paskolų, kurias Japonijos finansų ministras Kičis Mijazava spalio mėnesį pažadėjo Indonezijai, Filipinams, Malaizijai, Tailandui bei Pietų Korėjai. Japonijos premjero teigimu, finansų krizė sunkia našta užgulė Azijos valstybes, grasindama politiniais neramumais, didėjančiu nedarbu bei augančiu nusikalstamumu. “Ekonominis pakilimas atneštų taiką ir stabilumą regionui”, - sakė jis. Palestiniečiai kaliniai baigė bado streiką Šimtai palestiniečių kalinių baigė dešimt dienų trukusį bado streiką, Betliejuje trečiadienį patvirtino palestiniečių kalinių draugijos vadovas Isa Karakis. Bado streikas buvo nutrauktas antradienio vakarą. Taip kaliniai reagavo į pranešimus, esą Izraelis sutinka lanksčiau spręsti kalinių paleidimo klausimą. Tiesa, Izraelio premjeras Benjaminas Netanjahu antradienį po viršūnių susitikimo su JAV prezidentu Billu Clintonu ir palestiniečių vadovu Jasiru Arafatu dar kartą pabrėžė, jog laisvės neatgaus ”rankas susikruvinę kaliniai. Kita vertus, pasirodė pranešimų, esą Izraelio ir palestiniečių atstovai per Clintono vizitą sutarė tęsti konsultacijas dėl kalinių. Kaip pasakė Karakis, iš daugiau kaip 2000 politinių kalinių, uždarytų Izraelio kalėjimuose, tik 250 dalyvavo žudant žydus. Palestiniečių vadovas Arafatas dar praėjusį šeštadienį kreipėsi į kalinius, prašydamas baigti streiką. Izraelis prieš tris savaites paleido 250 palestiniečių kalinių, tarp jų tik 100 politinių kalinių. Kiti buvo paprasti nusikaltėliai. Pagal paskutinę taikos sutartį Izraelis trimis etapais į laisvę turi paleisti iš viso 750 palestiniečių kalinių. Tuo tarpu Izraelis tvirtina, jog tarp paleistųjų bus tik dar 100 politinių kalinių.


Ir žemėje, ir kosmose tenesproginėja bombos!

JAV KARIAUNOS PLANAI — NUSIKALTIMAS ŽMONIJAI

Demokratinė Suomijos visuomenė ryžtingai smerkia JAV nutarimą įvykdyti branduolinius bandymus dideliame aukštyje. Reikšdamas plačiųjų taikingosios Suomijos gyventojų sluoksnių nuomonę, laikraštis „Kansan utiset” pabrėžia, kad šis JAV vyriausybės nutarimas sukėlė didelį pasipiktinimą. Vedamajame straipsnyje laikraštis, cituodamas mokslininkų pareiškimus, kad branduoliniai sprogdinimai dideliame aukštyje gali išardyti apsauginę radiacinę Žemės juostą, nurodo, kad amerikiečiai kosmosą naudoja kariniais tikslais. Kai tik paaiškėjo, rašo „Kansan utiset”, kad žmogus gali atitrūkti nuo savo planetos, mokslininkai pareikalavo palikti kosmosą švarų”, demilitarizuota. Kaip tik mokslininkai geriausiai supranta, kaip pavojinga perkelti karo grėsmę ir už Žemės rutulio ribų į tolimąjį kosmosą. Tada teks turėti reikalą su jėgomis ir padariniais, kurie dar visiškai nežinomi. Todėl JAV planas įvykdyti branduolinius sprogdinimus kosmose rodo, kad visiškai nepaisoma žmonijos interesų, jos ateities ir mūsų planetos saugumo. Demokratinė Suomijos visuomenė ryžtingai smerkia JAV nutarimą įvykdyti branduolinius bandymus dideliame aukštyje. Reikšdamas plačiųjų taikingosios Suomijos gyventojų sluoksnių nuomonę, laikraštis „Kansan utiset” pabrėžia, kad šis JAV vyriausybės nutarimas sukėlė didelį pasipiktinimą. Vedamajame straipsnyje laikraštis, cituodamas mokslininkų pareiškimus, kad branduoliniai sprogdinimai dideliame aukštyje gali išardyti apsauginę radiacinę Žemės juostą, nurodo, kad amerikiečiai kosmosą naudoja kariniais tikslais. Kai tik paaiškėjo, rašo „Kansan utiset”, kad žmogus gali atitrūkti nuo savo planetos, mokslininkai pareikalavo palikti kosmosą švarų”, demilitarizuota. Kaip tik mokslininkai geriausiai supranta, kaip pavojinga perkelti karo grėsmę ir už Žemės rutulio ribų į tolimąjį kosmosą. Tada teks turėti reikalą su jėgomis ir padariniais, kurie dar visiškai nežinomi. Todėl JAV planas įvykdyti branduolinius sprogdinimus kosmose rodo, kad visiškai nepaisoma žmonijos interesų, jos ateities ir mūsų planetos saugumo.


TSRS užsienio reikalų ministro A. Gromyko ir JAV valstybės sekretoriaus D. Rasko bendras pareiškimas

Dalyvaudami Ženevoje vykstančiuose pirmuosiuose 18 šalių nusiginklavimo komiteto posėdžiuose, TSRS ir Jungtinių Valstijų užsienio reikalų ministrai surengė daug susitikimų, kurių metu buvo svarstoma Vokietijos problema ir su ja susiję klausimai. Jų pasikalbėjimai buvo naudingi ir atviri, buvo pasiekta šiokia tokia pažanga išsiaiškinant sritis, kuriose pasiektas sutarimas, ir sritis, kuriose yra nesutarimų. Jie susitarė atitinkama tvarka atnaujinti kontaktus po pranešimo savo vyriausybėms ir po konsultacijų su savo sąjungininkais.


Nusiginklavimo konferencijos pirmininko šlubojo Tono Havkinso, San Francisko uoste laukė jachta, kuri, Ramiojo vandenyno bangų supama turėjo vežioti, kol susirinks išsiskirstę kuriam laikui ilsėtis konferencijos dalyviai. Gydžiusieji atskirus tos konferencijos dalyvius gydytojai daugelį iš jų rado sergančius vidurių sukietėjimu, nuolatine melancholija, galvų sopėjimu; jie turėjo užglitintus skilvius, kaip godumo nesuskaitomose vaišėse rezultatą. Po kiekvieną tokių vaišių konferencijos dalyviai nebegalėdavo nuosekliai galvoti ir nepaprastai stebėdavosi tais plepalais, kuriuos spausdindavo laikraščiai, kaip pranešimus apie konferencijos eigą. Pavyzdžiui, šiomis dienomis atsitiko taip, kad begrįžtant jiems iš vaišių tiesiai į posėdį, prie jų prikibo kažkoks profesorius iš draugijos kovai su girtybe suvažiavimo. Konferencijos posėdy profesorius gavęs žodį, įsikibęs į tribuną taip, tartum jį mėšlungis tampo, mušdamosi į krūtinę ir lankstydamosi, kaip žvirblių baidyklė per audrą tris valandas kalbėjo apie 1775 m. Strambolio ugniakalnio Liparų salose išsiveržimą. Kai po jo trijų valandų kalbos visi įsitikino, kad jis kalba ne ta tema ir nieko bendra su nusiginklavimo konferencija neturi, jį užpuolė tarnautojai, kurie, pasipriešinimo išvengimui, kalbėtoją pritrenkė ir nugabeno į policijos nuovadą asmenybei išaiškiti. Dėl to įvykio konferencijos dalyviai labai susigriaužė ir patys pajuto, kad jie diena iš dienos vis labiau kvailėja. Kad tai tiesa, jie įsitikino iš paskelbto laikraščiuose pranešimo apie konferencijos darbus, iš kurio paaiškėjo, kad vakar 15-tam konferencijos naktiniam posėdy nutarta: ,,26 punktas. Kadangi paaiškėjo, kad Kinų respublika dar neturi nė vieno drednouto ir šarvuoto kreiserio, nusiginklavimo konferencija nutarė: Dalyvaujančios konferencijoj valstybės turi suteikti Kinų respublikai paskolą trims metams 300 miliardų sumai, kad ji galėtų pasivyti apsiginklavimo atžvilgiu visas nusiginklavimo konferencijoj dalyvaujančias valstybes. Iš savo pusės Kinų respublika pasižada per tris metus pagal speciališką programą pastatyti 40 drednoutų, 30 šarvuočių, pasižada susprogdinti 5 turimuosius III rūšies seno tipo šarvuočius ir atiduoti Kantono uostą tarptautinei komisijai. Iš savo pusės konferencijoj dalyvaujančios valstybės nesipriešins Kinų laivyno atstovų dalyvavimui Simplono tunello statyboj ... ir telefonų stoties statyboj ant Ararato kalno.“ - perskaitė šalto prakaito išpilti konferencijos dalyviai. Pirmininkas Tomas Havkins perskaitęs tokį pranešimą visiškai išsiblaivė ir pradėjo abejoti pranešimo teisingumu. Tačiau, kai jam padavė posėdžio stenogramas, jį vos nepasmaugė astma: visas 26 punktas buvo jo paties pasiūlymas, vienu balsu priimtas, su konferencijos dalyvio Vudvorto priedu. ... „Tuo pačiu leidžiama negrų respublikai Liberijai pastatyti 5 nardomuosius laivus, su sąlyga, kad laivai būtu nudažyti negriškomis spalvomis“... ... „Užtat nieko nuostabaus, - buvo rašoma laikraščiuose, - kad rytojaus dieną pirmininkas Tomas Havkins, drebančiu balsu, kurs labai pritiko prie jo lieso veido, konferencijos posėdy pasakė labai gražią tokią kalbą: - Negalima, ponai, neigti to fakto, kad mūsų ligšioliniai posėdžiai turėjo didelį pasisekimą ir davė gražių vaisių. Mes perskaitėm 26 pasiūlymus ir priėmėm 26 punktų nutarimą. Jūs visi žinote, kad per posėdžius nesigailėjau savo sveikatos. Bet, ponai, ypač mūsų darbas reikalauja, kad mes su savo sveikata elgtumėmės atsargiai. Nuo persidirbimo pagriūs ir jautis. Mūsų dirksniai turi pasilsėti. Užtat, mieli ponai, siūlau jums išsiskirstyti trims savaitėmis pasigauti naujų jėgų“. (Triukšmingi plojimai). - ,,Konferencijos narys Le Ru kaip tik tuo laiku grįžo iš restorano nešvankiam pavidale, įėjo kalbėtojų tribunon, trenkė kumščia į stalą ir suriko: „Lauk mane! Išmeskit mane iš čia!“ Po to incidento Bolivijos atstovas Chuaraze di Vega pareiškė balsuojąs prieš pono konferencijos pirmininko pasiūlymą. Jau trečią dieną konferencijos darbams prasidėjus savo vyriausybės vardu jis prašęs, kad Bolivijos respublikai būtų paliktas esamasis jos armijos skaičius, susidedas iš 12 ginkluotų vyrų, sergiančių prezidentą ir prižiūrinčių tvarkos jo rūmuose. Tuo tarpu konferencija, neatsižvelgdama į jo protestą, nutarė, kad Bolivija padidintų savo armiją nuo 12 iki 120,000 vyrų, savo nutarimą motyvuodama tuo, kad Bolivijos kaimynai, Peru ir Čili respublikos, laiko po 120,000. Pagal konferencijos nustatytą principą, kai


SULAIKĘ kvapą, moksleiviai laukia, kada scenoje blykstels žaibas, pakils melsvi dūmeliai. Pasigirsta vis stiprėjantis upelio čiurlenimas; rodos, štai štai išsilies ir prieš tave subanguos jūra. Visa tai daroma labai paprastai. Dabar fizikos ar chemijos mokytojas gali padaryti tokių dalykų, kad stebėtųsi ne vienas žmogus. Apie vieną tokį „stebuklų” vakarą kalbėjo Kauno rajono komjaunimo VIII konferencijoje Garliavos vidurinės mokyklos mokytoja Kripaitytė. Šis vakaras moksleiviams paliko didelį įspūdį. Kalbėdama apie gamtos mokslų propagavimą bei ideologinio darbo pagerinimą, Kripaitytė papasakojo apie planus sudaryti ateistų sekciją. Iniciatyva sveikintina. Tačiau, kaip parodė konferencija, ateistiniam jaunimo auklėjimui komjaunimo organizacijos skiria labai mažai dėmesio. Todėl rajono jaunimo gyvenime pasitaiko įvairiausių „netikėtumų”. Vandžiogalos vidurinėje mokykloje vienuoliktoje klasėje mokėsi Mečys Vilkevičius. Jaunuolis buvo tylus, mėgo piešti padėdavo komjaunuoliams iliustruoti sienlaikraštį. Tuo tarpu komjaunuoliai mažai juo domėjosi. Mečislovui sunkiai sekėsi matematika, lietuvių kalba. Iš pastarosios gavo pataisą. Komjaunuoliai ir tada nesusirūpino draugu. Užtat Mečislovu susirūpino klebonija. Jis čia per dienas rašinėjo raštelius, ruošė „pamokas”. Komjaunuoliai sukruto tik tada, kai Vilkevičius į gimtąjį kaimą sugrįžo jau klierikas. Maža skaityti paskaitas, spręsti apie žmogų iš to, kaip jis atsakinėja pamokas. Reikia pažinti jį ir nuoširdžia, draugiška pagalba išsklaidyti dar gajas buržuazinės praeities liekanas. Mokydamiesi su Mečislovu vienoje klasėje, tai padaryti turėjo visas galimybes Vandžiogalos vidurinės mokyklos komjaunuoliai. Jei Kauno rajono mokyklose dažnokai užsimenama apie religinių švenčių kilmę, stengiamasi ugdyti moksleiviuose materialistinę pasaulėžiūrą, tai kaimo jaunimo tarpe šis darbas visai apleistas. Dažnai net komjaunuoliai lanko bažnyčią, joje atlieka vestuvines apeigas. Tai rodo, kad komjaunimo organizacijos dar šabloniškai, neįdomiai dirba, silpnai gina savo įsitikinimus. Neseniai Karmėlavos bažnyčioje susituokė komjaunuoliai Sadauskaitė ir Moizechas. Pajaunių vaidmenį atliko komjaunuoliai Kavalenkovas ir Klimavičiūtė. Ar tiki šie komjaunuoliai į religinės dogmas? Ne. — Vestuvės — didelis įvykis jaunuolių gyvenime. Vis dėlto keista, kad jomis nepasidomėjo nei Salomėjos Nėries vardo kolūkio komjaunimo organizacija, kurios įskaitoje yra Sadauskaitė, nei Palemono plytų-čerpių fabriko, kur dirbo komjaunuolis Moizechas. O juk gražios komjaunuoliškos vestuvės su liaudies apeigomis būtų kur kas iškilmingesnės, negu po tamsiais bažnyčios skliautais. Ideologinis darbas, komunistinės moralės ugdymas — tai kova prieš prietarus, aktyvių komunizmo kūrėjų auklėjimas. Šiame kilniame darbe negalima užmiršti tokių priemonių, kaip paskaitos, populiarių kino filmų demonstravimas, ateistinių būrelių sudarymas ir kt. Tačiau šituo negali pasigirti Kauno rajono komjaunimo organizacija. — Pas mus „Taikos” kolūkyje, — kalbėjo konferencijos delegatas Skrebūnas, — paskaitos neskaitomos. Kolūkio pirmininkas Selilionis tam nesudaro sąlygų. Susirinkimų nebūna nei brigadose, nei kolūkio centre. Rajone yra aštuoni kultūros namai. Tačiau, kaip pripažino LLKJS rajono komiteto sekretorius Jonika, antireliginė propaganda ir juose užmiršta. Ilgakiemio kultūros namuose nerasi nei meno saviveiklos, nei kokio kito ratelio. O ką jau kalbėti apie antireliginių paskaitų skaitymą! Blogai ateistine propaganda rūpinasi ir daugelis klubų-skaityklų bei bibliotekų. Prieš metus komjaunimo rajono komitetas sudarė lektorių grupę, į kurią įtraukė 22 žmones. Grupei vadovavo liaudies švietimo skyriaus inspektorė Šerinienė. Buvo galvojama sudaryti sekciją, kuri skaitytų paskaitas gamtos mokslo bei ateistiniais klausimais. Bet nieko neišėjo, nes visus lektorius perėmė Politinių ir mokslinių žinių skleidimo draugija. Tačiau ir nuo to antireliginė propaganda nepagerėjo. O šiam darbui sustiprinti sąlygos yra. Daug galėtų nuveikti ir vietos mokytojai, gydytojai agronomai, organizuodami jaunimui pokalbius apie naujausius tarybinio mokslo ir technikos laimėjimus. Tačiau šie inteligentai skaito paskaitas ir pranešimus tik įvairių minėjimų bei kampanijų metu. Komjaunimo konferencijoje delegatai pasiūlė rengti klausimų ir atsakymų vakarus, sudaryti ateistų būrelius, prie kultūros-švietimo įstaigų organizuoti jaunųjų šeimininkių ratelius ir kt. Reikia manyti, kad šias bei kitas priemones, skirtas ateistinei propagandai pagerinti, naujai išrinktas komjaunimo Kauno rajono komitetas ims drąsiau įgyvendinti.


Kubos užsienio reikalų ministras R.A. de Kesadas pareiškė, kad „Šaltojo” karo pabaiga padarė Vakarus dar išdidesnius. Pasak ministro, Vakarai, ypač JAV, ketina laikyti besivystančias šalis skurde. Kalbėdamas JT Generalinėje Asamblėjoje jis pasakė, kad jo valstybė nenusilenks Vakarams, kaip tai daro kai kurios šalys.


Įstatymas priimtas, bet nuo saugumo nukentėjusieji savo bylas pamatys tik po metų kitų Praėjusios savaitės pabaigoje Lenkijos Seimas po ilgų peripetijų pagaliau priėmė įstatymą įkurti Tautos atminties institutą. Jame būtų sukaupti komunistinės Lenkijos specialiųjų tarnybų archyvai, kad su jais galėtų susipažinti visi nuo tų tarnybų nukentėjusieji. Lenkų dešiniąsias partijas jungianti ‘“Solidarumo” rinkimų akcija (AWS) to siekė nuo pat atėjimo į valdžią praėjusių metų rudenį. “Mūsų šalis ir taip jau yra paskutinė iš visų Vidurio bei Rytų Europos valstybių - ten saugumo organų piliečiams užvestų bylų reikalai sutvarkyti tuoj po to, kai žlugo komunistinė santvarka”, - akcentuoja lenkų dešinieji. Nepaisydamas Kairiųjų sąjungos (SLD) priešinimosi, Seimas jau senokai buvo priėmęs šį įstatymą, tačiau jį vetavo prezidentas A. Kwasniewskis. Jo nuomone, būtinos didelės pataisos, o teisę susipažinti su savo bylomis privalo turėti visi piliečiai, ne tik nukentėjusieji nuo saugumo tarnybų. Taigi Tautos atminties instituto įstatymą palaikantiems deputatams reikėjo balsų dauguma atmesti prezidento veto. Tai padaryti nebuvo lengva, nes įstatymas turi nemažai trūkumų; jų randa ir AWS koalicijos partnerė Laisvės sąjunga (UW). Vis dėlto abi grupuotės veikė vieningai. Maža to: po ilgų derybų dešiniesiems deputatams pavyko prikalbini net kairuoliškąją valstiečių partiją (PSL), kad ji irgi balsuotų prieš prezidento veto. Liaudininkais dažnai vadinama PSL palaikė valdančiąją koaliciją ir pasiūlė, kad naujasis įstatymas būtų papildytas įvairiais punktais. Taigi Lenkijos parlamento balsų dauguma Tautos atminties institutas bus įsteigtas. Tačiau jo veikla bei darbuotojų atrankos principai tikriausiai bus dar gerokai patikslinti - visą pataisų paketą ruošia Laisvės sąjunga. Dar nežinia, kaip pasielgs kairioji SLD - vienintelė grupuotė, kuri kategoriškai priešinosi šiam įstatymui. Dalis apžvalgininkų mano, jog pateiks daugybę įstatymo pataisų, kiti teigia, kad SLD ketina apskųsti įstatymą Konstituciniam tribunolui. Na, o “Solidarumo” profesinių sąjungų ir AWS bloko vadovo M. Krzaklewskio nuomone, pastarasis įstatymas - puiki dovana lenkų tautai ir ypač antikomunistinio “Solidarumo” judėjimo dalyviams. Kol bus išrinkta Tautos atminties instituto vadovybė, praeis keli mėnesiai. Aštuoni-dešimt mėnesių praeis, kol bus parinkti darbuotojai ir sutvarkyti archyvai. Tad nukentėję piliečiai į savo bylas galės dirstelėti ne anksčiau kaip po pusantrų metų. Į NATO lenkus spartina ir jų “Atlanto” klubas Mūsų pietvakariniai kaimynai dar 1991 m. įkūrė “Atlanto” klubą. Ši per 100 įtakingų lenkų politikų, verslininkų, žurnalistų jungianti organizacija jau tada užsibrėžė tikslą padėti šaliai integruotis į NATO. “Atlanto” klubas iki šiol ne tik aktyviai stengiasi suburti Lenkijos valstybę aljanse palaikančias Vakarų lobistines grupes, bet ir nuolat stebi, kaip valstybė rengiasi stoti į NATO. Neseniai ”Atlanto” klubo valdyba atkreipė dėmesį į tai, kad svarbiausius Lenkijos kariuomenės postus ir toliau užima žmonės, kurie anksčiau “buvo visiškai lojalūs Sovietų Sąjungai”. Valdybos nuomone, dėl aukštų karinių pareigūnų aplaidumo Lenkija iki šiol neturi nė vieno dalinio, kuris pajėgtų kaip lygus partneris bendradarbiauti su NATO daliniais. Klubas reikalauja, kad iš vyriausybės narių būtų įkurtas NATO integracijos komitetas (analogiškas jau seniai veikiančiam ES integracijos komitetui). Jo užduotis būtų koordinuoti įvairių šalies žinybų pasirengimą artėjančiai narystei, padėti Lenkijai išbristi iš karinio atsilikimo. “Atlanto” klubas piktinasi Gynybos ministerijos vadovybe (net nori, kad atsistatydintų ministras J. Onyszkiewiczius), nes “ji privedė prie to, jog iš kariuomenės pasitraukia vertingiausi, gabiausi jauni karininkai”. Lenkijos “Atlanto” klubas kritikuoja savo šalies kariuomenės informacijos tarnybą, nes ji “išliko visiškai nepasikeitusi nuo tų laikų, kai Lenkija bei jos saugumo tarnybos, tarp jų karinė žvalgyba ir kontržvalgyba, buvo pavaldžios SSRS”, - cituoja klubo valdybos pareiškimą dienraščiai. “Atlanto” klubas reikalauja, kad Liustracijos įstatymas pirmiausia būtų taikomas tiems, kurie rengia valstybės integravimąsi į Šiaurės Atlanto bloką. Lenkų spauda: ”Mūsų kariuomenėje trūksta visko, išskyrus senienas!” Seimo nacionalinės gynybos komisija atkreipė dėmesį į Lenkijos kariuomenės atsilikimą. “Mūsų armijoje beveik viskas pasenę: kas trečias tankas nepajuda iš vietos, tik kas ketvirtas lėktuvas gali skristi, o bemaž visus mokomuosius orlaivius reiktų atiduoti karo muziejams arba Karinės nuosavybės agentūrai, kuri parduoda nereikalinga ginkluotę užsieniui”, - tvirtina žiniasklaidai Seimo komisijos atstovai. Jie taip pat sako, kad iki NATO normų Lenkijos karinėms pajėgoms trūksta per 5 tūkst. automobilių, o pusę tų, kuriuos kariuomenė turi, būtina išimti iš apyvartos - tokie jie sugedę ir pasenę. Gynybos ministerija pripažįsta, kad šalies kariuomenei beveik visko stinga, o, pavyzdžiui, Lenkijos laivynas, įstodamas į NATO, bus ne toks pajėgus negu kur kas mažesnių valstybių kaip Danijos ar Švedijos laivynai. Tačiau, kaip sarkastiškai rašo lenkų spauda, yra ir gerų naujienų: keičiami kariuomenės valgyklų indai, dar nuo pokario naudotas lauko virtuves pakeis moderni įranga, bandomos naujos patvarios ir lengvos palapinės, o vietoj rusiškų parašiutų lenkų karius numatyta aprūpinti vietinės gamybos parašiutais. Tai viskas, kuo galime pasigirti, liūdnai konstatuoja žiniasklaida. Gausu benamių ir užsikrėtusių ŽIV Lenkijos visuomenei, o ypač medikams, vis didesnį nerimą kelia AIDS problemos. Garsusis kovotojas prieš narkomaniją ir AIDS, sergančių tomis ligomis užtarėjas ir globėjas Marekas Kotanskis ne per seniausiai organizavo Varšuvoje didžiulę demonstraciją, kurios šūkis buvo: “Mes su jumis!” Kotanskis, gelbėdamas savo tautiečius nuo baisiosios žmonijos rykštės, stebina visus jau daugiau kaip dešimt metų. Jis kuria narkomanų gydymo fiziniu darbu namus, renka lėšas ir stato prieglaudas benamiams, rūpinasi AIDS ligoniais. Nepaisydamas, kad gali užsikrėsti ta pavojinga liga, rodo pavyzdį kitiems, tad į demonstraciją susirinko šimtai studentų, moksleivių, kurie per TV kreipėsi į visuomenę. Jis ragino žmones būti tolerantiškus sergantiems AIDS, nes priešingu atveju jie slėpsis, o tai gali pakenkti visuomenei. Lenkų nerimas dėl AIDS turi rimtą pagrindą. Dar 1985 m. šalies sveikatos apsaugos ministras sudarė specialią ekspertų grupę, nors AIDS tada Lenkijoje net nebuvo diagnozuota. Pirmasis atvejis pastebėtas 1988 m., deja, paskui užsikrėtusių ŽIV skaičius sparčiai didėjo. Iki šių metų spalio pabaigos čia nustatyti 5477 ŽIV atvejai. Neoficiali statistika rodo, jog šia liga yra užsikrėtę net 15-20 tūkst. lenkų. AIDS susirgo jau apie 700 žmonių, iš jų beveik 400 mirė. Net didžiausios M. Kotanskio pastangos nedaug padeda. M. Kotanskiui šiuo metu daugiausia rūpesčių kelia vis augantis benamių skaičius ir tai, kad Lenkija pirmavo Europoje pagal mirusiųjų nuo šalčio lapkričio bei gruodžio mėnesiais (152 žmonės). Tačiau žinomam savo kilnia veikla M. Kotanskiui padeda vis daugiau jo tautiečių - į labdaringą veiklą įsijungia įvairios įmonės. Štai statybos firmos sostinėje pastatė du namus skurdžiams. Juose gyvens benamės šeimos ir našlaičiai vaikai. Tai kainavo milijardus zlotų, bet jos nė grašio neprašė iš vyriausybės - viską paaukojo verslininkai, Studentai per šv. Kalėdas gaus paskolas už 3 mėnesius Vyriausybė artėjančių švenčių proga pradžiugino besimokantį jaunimą - dar iki Naujųjų metų 112 tūkst. Lenkijos studentų turi teisę paimti iš valstybės paskolą už 3 praėjusius mėnesius. Švietimo ministerija nusprendė nuo šių mokslo metų (aukštosiose mokyklose jie čia prasideda spalio mėnesį) šelpti ne tik skurdžiausiai gyvenančius, bet ir iš vidutiniškų šeimų kilusius studentus. Iš pradžių ministerija prognozavo, jog valstybės kreditais norės pasinaudoti apie 90100 tūkst. studentų. Tačiau netrukus paaiškėjo, kad bankai gavo net 138 tūkst. pareiškimų dėl paskolų. Kadangi valstybės biudžetas tokių galimybių neturi, teko įvesti apribojimus - paskolos bus teikiamos tik tiems studentams, kurių šeimose vieno žmogaus pajamos per mėnesį neviršija 800 zlotų (apie 250 JAV dolerių).


Alžyriečių tauta dėkinga tarybinei liaudžiai ir jos vyriausybei

TASSo ir Maskvos radijo korespondentai kreipėsi į Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės ginklavimo ir bendrųjų ryšių ministrą Busufą, prašydami pareikšti savo nuomonę dėl to, kad Tarybų Sąjunga pripažįsta de jure laikinąją Alžyro vyriausybę ir yra pasiruošusi užmegzti su ja diplomatinius santykius. „Tarybų Sąjunga, – pasakė Busufas, – kaip ir visos demokratinės šalys, visada efektyviai rėmė alžyriečių tautos kovą už savo laisvę ir nepriklausomybę. Mūsų šalys simpatizuoja viena antrai, ir šios simpatijos vis labiau didėja. Alžyro liaudis reiškia savo pasitenkinimą ir yra dėkinga tarybinei liaudžiai ir jos vyriausybei už Alžyro revoliucijos rėmimą. Tarybų Sąjunga remia išsivadavimo kovą todėl, kad tokie jos principai ir ideologija. Ji visada ateina į pagalbą kovojančioms tautoms. Neabejotina, kad tai, jog Tarybų Sąjungos vyriausybė pripažino de jure laikinąją Alžyro respublikos Vyriausybę, dar labiau sustiprins savitarpio simpatiją ir padės Alžyro ir Tarybų Sąjungos tautoms užmegzti betarpiškus ir naudingus diplomatinius santykius“. Atsakydamas į klausimą, kaip vertinamas Eviane pasirašytas Prancūzijos ir Alžyro susitarimas, Busufas pareiškė: „Mes vedėme derybas apie metus, ir štai jos pasibaigė. Jų rezultatai, be abejo, atitinka alžyriečių tautos interesus. Mes pasiekėme garantijas savo nepriklausomybei, Alžyro suverenumui ir teritoriniam vientisumui. Nors šie susitarimai neatspindi viso to, už ką alžyriečių tauta kovoja septynerius metus, vis dėlto jie, be abejo, yra didelis žingsnis į priekį, nes įgalina mus toliau tęsti savo revoliuciją tiek ekonominėje, tiek ir socialinėje srityje“. Kalbėdamas apie ardomąją prancūzų fašistinės organizacijos OAS veiklą Alžyre, Busufas pažymėjo, kad ji gali apsunkinti, bet nepajėgs sukliudyti įvykdyti susitarimą.


Lenkų užsienių reikalų ministeris Zaleskis į prof. Voldemaro žodį atsakė tokia kalba: ,,Pone Pirmininke, Ponai Delegatai, Visų pirma aš turiu pareikšti padėką vokiečių vyriausybei, kuri teikėsi suteikti mums svetingumą šiam senam Karaliaučiaus mieste, taip pat padėkoti Ponui Rytų Prūsijos Viceprezidentui už jo suruoštą mums puikų priėmimą. Toliau aš leidžiu sau pareikšti savo gilų džiaugsmą, matydamas susirinkusias apie šį stalą Lietuvos vyriausybės ir Lenkijos vyriausybės delegacijas. Mes atvykom čia, kad, einant Tautų Sąjungos tarybos rekomendacija, kuo greičiausiai prieitume prie užmezgimo santykių, kurie galėtų patikrinti tarp abiejų kaimyninių valstybių „gerą sutarimą... nuo kurio pareina taika“. Aš tikiuosi, kad ta gero susitarimo dvasia vadovaus šiandien mūsų pradedamiems darbams; aš taip pat visai neabejoju, kad ši dvasia, paremta tvirta abiejų pusių valia prieit kiek galint greičiau prie rezultatų, atatinkančių abiejų kraštų opiems interesams, leis mums išvengti ar nugalėti sunkumus, kurie yra visuomet galimi derybų metu. Viešoji nuomonė, ne tik mūsų kraštų, bet viso pasaulio, kuriai rūpi matyti universalinės taikos bazių kontroliavimasis ir stiprėjimas, su atydžia, pasakyčiau su nekantrumu seks mūsų debatus ir diskusijas. Aš tvirtai tikiu, kad jos viltis nebus užvilta. Todėl neatidėliodami imkimės darbo, leiskim veikti ekspertų komisijoms įvairiais technikos pobūdžio klausimais, kurių išsprendimas yra reikalingas tiesioginiams santykiams tarp abiejų tautų nustatyti ir būkim įsitikinę, kad trumpu laiku mūsų bendros pastangos atneš vaisių, kurie bus tinkamai įvertinti visų nuoširdžių taikos draugų“. P. Zaleskiui baigus kalbėti, buvo paskelbta darbų dienotvarkė. Posėdžiai bus vedami prancūzų kalba. Jie bus uždari, spaudos atstovams nebeprieinami. Šiuo viešasis atidarymo posėdis baigtas.


TSKP CK Prezidiumo narys TSKP CK Biuro Rusijos Federacijai pirmininko pirmasis pavaduotojas A. Kirilenko aplankė Kremikovo metalurgijos kombinatą. Agentūra BTA praneša, kad kombinato direktorius A. Zaprianovas parodė svečiui iš Tarybų Sąjungos, kaip vyksta statybos darbai pagrindiniuose Bulgarijos metalurgijos milžino objektuose. A. Kirilenko domėjosi kombinato vystymo perspektyvomi


Paryžiuje pardavinėjamos marksistinės knygos

Paryžiuje labai sėkmingai vyksta tradicinis marksistinių knygų pardavimo dvisavaitis. Septintą kartą vykdoma ši masinė Prancūzijos Komunistų partijos priemonė, patraukianti daug tūkstančių Prancūzijos demokratų ir respublikonų. Vakar už įvairių skyrių prekystalių stovėjo Prancūzijos Komunistų partijos generalinis sekretorius Morisas Torezas, PKP politinio biuro nariai Zakas Diuklo, Valdekas Rošė, Žaneta Vermerš ir kiti partijos vadovai. Jie rašė savo autografus, prašomi pirkėjų, kurie čia dešimtimis pirkosi knygų, brošiūrų ir kitų partinių leidinių. Prie stendų ir už prekystalių taip pat stovėjo žinomi šalyje demokratai – rašytojai, dailininkai, žurnalistai, meno veikėjai. Daug žmonių susirinko prie stendo, skirto istorinio Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XXII suvažiavimo darbui. Čia galima įsigyti TSKP Programos tekstą, Tarybų Sąjungos vyriausybės vadovo N. Chruščiovo kalbų tekstus, taip pat išleistas Prancūzijoje didvyrių-kosmonautų J. Gagarino ir G. Titovo knygas. Šiandien marksistinės knygos Paryžiuje pardavinėjamos toliau.


NATO gali pirmoji panaudoti branduolinį ginklą

Šiaurės Atlanto sutarties organizacija neatsisakys galimybės konflikto atveju pirmoji panaudoti branduolinį ginklą. Antradienį Vokietija, NATO užsienio reikalų ministrų pritarimą Briuselyje siekusi, kad ši doktrina būtų atšaukta, susidūrė pirmiausia su branduolinių NATO valstijų - JAV, Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos - pasipriešinimu. JAV valstybės sekretorė Madeleine Albright, pasibaigus pirmajai sukilimo dienai, pareiškė, jog Vašingtonas nemano, kad reikėtų peržiūrėti artinę doktriną, kadangi ji yra teisinga. Vokietijos užsienio reikalų ministras Joschka Fischeris po pasitarimo pripažino, kad jo pasiūlymas nesusilaukė pritarimo. Antradienį NATO užsienio reikalų ministrai pasveikino naujausią Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos iniciatyvą, pagal kurią siekiama sukurti savarankiškas Europos karines pajėgas. Kaip Briuselyje paaiškino Robinas Cookas, Europos šalims reikėtų geriau apsiginkluoti, kad turėtų galingas greito reagavimo pajėgas. Niekas nekalba apie atsiribojimą nuo JAV - svarbu yra “pagerinti Europos saugumą ir sustiprinti NATO”, - sakė Didžiosios Britanijos užsienio reikalų ministras. Pirmosios oficialios ES ir NATO derybos Europos Sąjunga ir Šiaurės Atlanto sutarties organizacija antradienį Briuselyje surengė pirmąsias oficialias derybas, taip dialogą Europos saugumo klausimais perkeldamos į naują lygį. Nors daugelis ES narių priklauso NATO, tačiau abi organizacijos lig šiol nepalaikė oficialių kontaktų. Kaip per spaudos konferenciją pasakė ES pirmininkaujančios Austrijos užsienio reikalų ministras Wolfgangas Schuesselis, jam visada atrodė keista, kodėl du didžiausi stabilumo ir saugumo Europoje garantai negali kalbėtis vienas su kitu, nors jų būstines tame pačiame mieste skiria vos penki kilometrai. “To daugiau nebeturi būti”, - po 40 minučių trukusių derybų su NATO generaliniu sekretoriumi Javieru Solana pareiškė Wolfgangas Schuesselis. Be kita ko, jis pabrėžė, kad ES ir NATO iš pradžių turėtų suartėti “prezidentų lygiu”, užuot skubėjusios užmegzti institucinę partnerystę, tuo labiau kad ES laukia sunkūs debatai dėl bendros saugumo politikos. Pasak Austrijos užsienio reikalų ministro, su Javieru Solana jis aptarė dabartinę padėtį Bosnijoje ir Kosove bei pasidalijo samprotavimais apie strategiją, kurios reikėtų laikytis šiuose krizės židiniuose. Abu politikai, turima informacija, sutarė, jog čia būtinas glaudesnis ES ir NATO bendradarbiavimas. Rusija neleis Baltijos šalių priimti į NATO “Didėjantis Europos savarankiškumo siekis - dovana Rusijos diplomatams”, vakar rašė Rusijos laikraštis “Kommersant daily”. Anot jo, Rusijos užsienio reikalų ministras Igoris Ivanovas gauna naują kozirį priešintis NATO plėtrai. “Su Vengrijos, Lenkijos ir Čekijos stojimu į NATO teko susitaikyti, bet dar laukia Latvija, Lietuva, Estija”, rašo “Kommersant”. Laikraštis pabrėžia, kad Rusijos URM tebesilaiko buvusios SSRS sienomis nubrėžtos vadinamosios raudonosios linijos, kurios aljansui, Rusijos užsienio politikos žinybos nuomone, neleistina peržengti. “Europos ir JAV nesutarimai - vienintelė Rusijos galimybė sutrukdyti tolesnę NATO plėtrą”, konstatuoja laikraštis, pabrėždamas, kad “kandidatėms neduota jokių konkrečių pažadų ir nenurodyta, kada jos bus priimtos“.


Spaudos žiniomis, esąs sumanymas pasiųsti Kaunan buvusį finansų ministerį Liepinį pasiuntiniu – Lietuvai. Jei Liepinšas nebūtų paskirtas pasiuntiniu Lietuvai, jis vėl užimtų savo seną vietą, būtent, latvių užsienių reikalų ministerijos administracijos d-to direktoriaus.


Pernai vasario mėn. 21 d. naujai išrinktoji lietuvių - ukrainiečių draugijos valdyba su prof. M. Biržiška priešaky, pirmame savo posėdy nutarė kiek galint plačiau propaguoti lietuvių - ukrainiečių susiartinimo idėją; to tikslo siekdama, valdyba pirmiausia dėjo pastangų įvesti radio pusvalandį. Radiofono vadovybė mielai valdybos sumanymui pritarė ir jau kovo mėn. 4 d. įvyko pirmas radio pusvalandis. Pusvalandžiai vyko vieną kartą per mėnesį. Pusvalandžių metu klausytojai buvo supažindinami su ukrainiečių tautos politine-ekonomine būkle, kultūra, muzika ir dainomis, todėl jų programose buvo paskaitos, kurias skaitė prelegentai įvairiomis kalbomis, ukrainiškos dainos, muzika ir deklamacijos. Be radio pusvalandžių draugijos valdyba ruošė svarbesnių Ukrainos sukaktuvių paminėjimus, sudarydama platesnes programas, kurios taip pat buvo transliuojamos per radio; pastovios tokiu sukaktuvių datos yra kovo 14 d. Tą dieną 1923 m. ambasadorių konferencijos nutarimu Ukrainos dalis su 8 milijonais gyventojų atiduota lenkams ir lapkričio mėn. 1 d., kaipo nepriklausomybės paskelbimo ir jos praradimo diena. Šias dvi dieni draugijos valdyba kasmet mini ir ta proga stengiasi plačiai informuoti visą pasaulį apie ukrainiečiu būklę okupacijoje ir apie jų pastangas išsivaduoti. Draugijos valdyba 1929 mt. įvedė garsaus ukrainos rašytojo Taraso Ševčenko minėjimą. Šiam minėjimui pastovios datos nėra nustatyta, nes ir ukrainiečiai mini Ševčenko kovo ir balandžio mėnesių laikotarpy. Pernai T. Ševčenko buvo paminėtas balandžio mėn. 13 d. Tai dienai buvo sudaryta muzikaliai - literatūrinio vakaro programa, kuri tęsėsi apie 2 valandas ir buvo transliuojama per radio iš šaulių sąjungos salės. Be šių trijų paminėjimų praeitais metais gegužės mėn. 22 d. atsilankius į Kauną žymiam ukrainiečių veikėjui ir žurnalistui, Dr. Čučman, karo muziejuje buvo suruošta ukrainiečių diena. Dienos programon įėjo gener. Nagevičiaus ir svečio kalbos, šaulių sąjungos choro ir 5 pėst. pulko orkestro koncertai. Turininga svečio kalba ten pat buvo išversta į lietuviu kalbą ir čia visa programa buvo patiekta per radio. Taip buvo varomas lietuvių - ukrainiečių susiartinimo idėjos ugdymas per radio. Dėl propagandos spaudoje reikia konstatuoti, kad šioj srityje darbas praeitais metais silpnai teėjo be vieno kito ilgesnio straipsnio ir informacinio pobūdžio žinių, kurias skaitytojai galėjo matyti „Lietuvos Aide“, kituose laikraščiuose buvo rašoma labai maža arba net ir visai nerašoma. Čia nėra noro kaltinti redakcijas, bet vis dėlto norėtųsi, kad Ukrainos klausimu būtų labiau susirūpinta, nes neapsiriksime pasakę, kad Ukrainos išsivadavimas yra surištas su Vilniaus atvadavimu. Tiesa, mes gerai suprantame, kad laikraščiai tegauna labai maža informacijų apie Ukrainos gyvenimą, arba jei ir gauna, tai gal ne tokių, kokių redakcijos pageidautų, ir t. t. Todėl šiais metais reiktų lietuvių - ukrainiečių draugijos valdybai dėti visas pastangas, kad sudarytų glaudžius ryšius su visu dienraščių ir didesniu savaitraščių redakcijomis, kad esamą šioje srityje spragą nors dalinai užkištų. Tam atsiekti draugijos valdyba galėtų suruošti pasitarimą su redakcijų atstovais, kaip bendromis pastangomis propagandą spausdintu žodžiu pastūmėti priekin. Lietuvių - ukrainiečių draugijos valdyba, informuodama Lietuvos visuomenę apie Ukrainą, tą pačią propagandą nors ir mažesniam maštabe varo ir užsieniuose: reik pažymėti, kad Europos valstybių centruose, kur tik yra lietuvių ir ukrainiečių, steigiamos susiartinimo draugijos: su tomis draugijomis valdyba palaiko ryšius, duoda informacijas ukrainiečių spaudai apie Lietuvos gyvenimą, ypač plačiai apie Lietuvą rašo ukrainiečių laikraščiai Amerikoje. Lenkų spauda lietuvių - ukrainiečių draugijos darbą yra pavadinusi „vaikų žaislų“, yra sakoma, kad tiesos žodis suktiems nepatinka, nepatiko taip pat ir lenkams visos informacijos apie jų darbus - darbelius okupuotoje Ukrainoje. Propagandos darbas taip pat pasireiškė ir valdybos rengiamose koncertuose - vakaruose, kurių per 1929 metus buvo suruošta 2 su plačia programos dalimi. Tie vakarai, be to, draugijai davė pelno ir piniginiu atžvilgiu. Šiais metais naujai išrinktoji valdyba, kurios sudėtis beveik visai nepasikeitė, tur būt varys darbą ta pačia kryptimi, dėdama pastangų jį praplėsti.


Naujos duomenų bazės id, Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

OLANDIJOS delegacija priėmė pas save Indonezijos jaunuolius ir merginas, taip pat Surinamo atstovus. Susitikimas buvo draugiško pobūdžio, užsimezgė atviri, nuoširdūs pasikalbėjimai. — Mes esame čia kartu, — sako Olandijos delegacijos vadovas Peteris Bufėjus, — ir tarp mūsų nėra nepasitikėjimo. Mes suprantame, kad mūsų vyriausybės politika yra klaidinga. Mes esame už tai, kad ji būtų pakeista taikos ir draugystės santykiais. Mes taip pat suprantame, kad viena mūsų delegacija pati nepajėgia pakeisti vyriausybės politikos, bet mes savo nuomonę, savo idėjas perduosime visam Olandijos jaunimui, visai šalies liaudžiai. Tai padės normalizuoti mūsų valstybių savitarpio santykius. Jaunieji draugai sudainavo olandų ir indoneziečių dainas. Svečiai iš Surinamo pašoko savo liaudies šokius. Jaudinantis buvo Tarybų Sąjungos ir Vengrijos jaunimo delegacijų susitikimas su maskviečiais Tarybinės Armijos Centrinių namų parke. Susitikime dalyvavo daugiau kaip dešimt tūkstančių žmonių. Parko masiniame teatre įvyko Tarybų Sąjungos ir Vengrijos jaunimo draugystės mitingas. Po to įvyko masinės vaikštynės. Maskvos Lichačiovo vardo automobilių gamyklos darbininkai nuoširdžiai sutiko Brazilijos delegaciją. Vyriausiasis technologas P. A. Cvetkovas papasakojo svečiams trumpą gamyklos istoriją. Komjaunuoliai įteikė jiems gėlių puokštes, albumus, suvenyrus, gamyklinius festivalio ženklelius. Brazilai paliko automobilių gamintojams atminimui keletą įvairių savo organizacijų vėliavėlių. Gamyklos cechuose svečiai žiūrėjo, kaip surenkami autobusai, dviračiai, sunkvežimiai. Jie žavėjosi gamybos procesų automatizavimu ir mechanizavimu. — Neseniai aš atlikau didelę kelionę po daugelį pasaulio šalių, — pasakė inžinierius-elektrikas Pedro Dzianotis, — aplankiau ten daug gamyklų. Galiu jus užtikrinti, kad Maskvos automobilių gamyklai techninio lygio gali pavydėti bet kuri šalis. Maskvos „Kalibro“ gamyklą kiekvieną dieną lanko festivalio dalyviai. Pas kalibriečius jau viešėjo Rumunijos, Vengrijos, Italijos atstovai. Svečiai labai susidomėję apžiūrinėjo garsiosios Maskvos gamyklos cechus. Kalbėdamasis su darbininkais, konstruktorius Valsentis Alvaro iš Milano pasakė, kad italų tauta mato, kaip pasitikėdami žiūri į ateitį tarybiniai žmonės. Deja, italai nepasitiki rytojumi, pareiškė jis. Italijoje yra daugiau kaip du milijonai bedarbių. Mokslininkų namuose su festivalio dalyviais susitiko tarybiniai rašytojai. Atidarydamas susitikimą, TSRS Rašytojų sąjungos valdybos pirmasis sekretorius A. Surkovas karštai pasveikino svečius. Jis pasiūlė kalbėtis klausimų bei atsakymų ir diskusijų forma ir kvietė kalbėti atvirai, tiesiai. Po to susitikimo dalyviai, beveik visų pasaulio šalių atstovai, pagal savo pageidavimus susirinko penkiose svetainėse, kūrybiškai kalbėjosi su rašytojais — festivalio dalyviais. Jie palietė akutualiausius dabartinės literatūros būklės klausimus, jos auklėjamąją reikšmę formuojant žmogų.


LOTYNŲ AMERIKOS JAUNIMAS KOVOJA UŽ SAVO TEISES

Lotynų Amerika – tai 20 šalių, esančių Amerikos žemyne į pietus nuo Jungtinių Valstybių; jose gyvena maždaug 170 milijonų žmonių. Čia yra tokių didelių valstybių, kaip Brazilija ir Argentina, ir tokių mažų, kaip Honduras ir Panama. Dideli ir įvairūs Lotynų Amerikos turtai. Čia daug geležies rūdos, vario, alavo, salietros, aukso, naftos. Brazilija ir Argentina – pasauliniai kavos, kviečių, mėsos tiekėjai. Turtingos Lotynų Amerikos šalys. Tačiau jų gyventojai skursta. Dėl nepakeliamo darbo, nuolatinio badavimo, įvairių ligų žmonės miršta jaunystėje: vidutinis žmogaus gyvenimo amžius Brazilijoje – maždaug 35 metai, Paragvajuje – mažiau kaip 30 metų… Nelengva gyventi Lotynų Amerikos jaunimui. Vargas verčia darbininkų ir valstiečių vaikus nuo pat vaikystės dirbti fabrikuose ir gamyklose, cukrinių runkelių ir kavos plantacijose. Dar nesustiprėjusiems paaugliams ir jaunuoliams labai dažnai tenka dirbti sunkų darbą, kuris greitai pakerta jauną organizmą. Darbininkų jaunimas sudaro ketvirtadalį Brazilijos pramoninio proletariato. Kai kuriose įmonėse pagrindinė darbininkų jėga – jaunuoliai ir merginos. Pavyzdžiui, Čilėje 75 procentai tekstilininkų – jaunimas. Tokia pat padėtis Venecuelos naftos verslovėse, Bolivijos šachtose. Šeimininkai mielai priima į darbą jaunuolius, merginas ir net vaikus, nes tai pigiausia darbo jėga. Už vienodą su suaugusiais darbą jaunieji darbininkai gauna mažiau kaip pusę įprastinio darbo užmokesčio. Lotynų Amerikos šalys – agrarinės šalys. Daugumas gyventojų gyvena kaimuose. Tačiau kaimo jaunimas – pagrindiniai tų šalių darbo žmonės – beteisiškiausia ir labiausiai išnaudojama gyventojų dalis. Pavyzdžiui, Brazilijos kavos ir medvilnės plantacijose, gyvulininkystės fermose jaunuoliai ir merginos dirba po 12-16 valandų per parą. „Žaliajame pragare” – taip vadinamos amerikiečiams priklausančios Centrinės Amerikos bananų ir vaisių plantacijos, Amazonės upės žemumos tropikų miškuose jaunimas už sunkų darbą gauna tiesiog skatikus. Mokslas Lotynų Amerikoje – turtingų vaikų privilegija. Dėl materialinių sunkumų, mokyklų ir mokytojų stokos dešimtys milijonų darbininkų ir valstiečių vaikų negali išmokti skaityti ir rašyti. Tačiau net daugelis tų, kurie patenka į mokyklą, priversti ją palikti, baigę antrą ar trečią pradinės mokyklos klases… Reikia eiti dirbti. Meksikoje – vienoje labiausiai išsivysčiusių Lotynų Amerikos šalių, laikraščio „Ekselsior” duomenimis, iš 1.340 tūkstančių vaikų, įstojančių į pradinę mokyklą, tik 85 tūkstančiai ją baigia ir tęsia mokslą vidurinėse, profesinėse, pedagoginėse ir prekybos mokyklose. Meksikiečių žurnalas „Sjemprė” neseniai rašė: „Dabar Meksikoje yra daug trokštančių mokytis jaunuolių, bet negalinčių įstoti į mokyklas dėl lėšų stokos”. Kitose šalyse padėtis dar blogesnė. Todėl nenuostabu, kad neraštingumas Haiti sudaro 90 procentų, Bolivijoje — 80 procentų, Gvatemaloje – 70 procentų ir t. t. Daugelyje Lotynų Amerikos šalių nėra elementarių demokratinių laisvių. Visus valdžiai netinkamus susirinkimus, mitingus ir demonstracijas išvaiko policija. Dešimtys tūkstančių žmonių, kovojančių prieš policijos savavaliavimą, už darbo žmonių padėties pagerinimą, uždaryta į kalėjimus ir koncentracijos stovyklas. Jų tarpe daug jaunuolių ir merginų. Praėjusių metų pabaigoje Kubos policija sušaudė taikią studentų demonstraciją Havanoje. 14 studentų buvo sužeista. Laikraštis „Niujork taims” balandžio 22 d. pranešė, kad Kubos policija užpuolė studentus, kurie mėgino organizuoti protesto demonstraciją, ir užmušė keturis studentų vadovus, įskaitant universiteto studentų federacijos pirmininką Fruktuoso Rodrigesą. Venecueloje amerikiečių naftos monopolijų statytinis prezidentas Peresas Himenesas uždarė į kalėjimus ir koncentracijos stovyklas šimtus studentų, kur jie žiauriai kankinami. Dvejus metus buvo uždarytas universitetas Karakase, kurio studentai ir profesorių-dėstytojų kolektyvas reiškė nepasitenkinimą dabartiniu režimu. Pernai vienos studentų demonstracijos metu Venecuelos policija ėmė šaudyti į demonstrantus: dešimtys studentų buvo užmušta, šimtai sužeista. Vienos studentų demonstracijos Gvatemaloje metu policija ir kareiviai sužeidė 32 žmones. Neseniai Čilės policija ir kariuomenė užmušė, sužeidė ir suėmė šimtus studentų. Kalėjime kankinasi Meksikos studentų lyderiai Nikandro Mendosa ir Mariano Molina. Policija savavaliauja Kolumbijoje, Paragvajuje, Brazilijoje ir kitose šalyse. Nepaisydamas reakcijos siautėjimo, Lotynų Amerikos jaunimas kovoja dėl savo teisių, dėl taikos ir nacionalinės nepriklausomybės. Neseniai visą savaitę vyko atvira kova tarp Venecuelos studentų ir diktatorinio režimo jėgų. Demonstracijoje dalyvavo sostinės ir valstijų centrų licėjų, universitetų ir kitų šalies aukštųjų mokyklų studentai. Lotynų Amerikos šalių jaunuoliai ir merginos aktyviai dalyvauja streikų judėjime, protesto prieš Jungtinių Valstybių viešpatavimą mitinguose ir demonstracijose. Antiamerikinį pobūdį turėjo Gvatemalos, Kubos, Čilės, Brazilijos jaunimo demonstracijos, antiamerikinė studentų demonstracija kovo 28 d. įvyko San-Migello mieste Argentinoje. Ją organizavo šalies šiaurinių provincijų universitetų studentų federacija. Meksikos jaunimo konfederacijos VI nacionalinis suvažiavimas, vykęs nuo balandžio 1 iki 5 d. d. Meksikos mieste, pasisakė prieš amerikiečių kišimąsi į institutų ir technikumų mokslo programų sudarymą. Suvažiavimas pažymėjo, kad amerikiečiai nori „sustabdyti technikos vystymąsi, nori, kad mūsų šalis toliau būtų tik žaliavos gamintoja ir naudinga dirbinių realizavimo rinka”. „Mes keliame protesto balsą, – pareiškė suvažiavimo dalyviai, – prieš amerikinį imperializmą, viešpataujantį Meksikos ir kitų Lotynų Amerikos šalių ekonomikoje”. Didelį vaidmenį jaunimo kovoje dėl savo teisių atlieka jaunimo komunistinės sąjungos, kurios organizuotos daugelyje Lotynų Amerikos šalių. Lotynų Amerikos šalių jaunoji karta supranta, kokias lemtingas pasekmes neša ginklavimosi varžybos. Jaunimas ryžtingai kovoja prieš Jungtinių Valstybių primestas daugumai Lotynų Amerikos šalių karines sutartis ir susitarimus, nukreiptus į militarizmo stiprinimą. Pavyzdžiui, prieš Urugvajaus – Amerikos karinį susitarimą griežtai protestavo Urugvajaus Ereristo partijos (stambios buržuazijos partijos šalyje) jaunimas. Peru Nacionalinio universiteto Teisės m. fakulteto studentai pareikalavo anuliuoti karinius paktus. Jie pareiškė, kad kariniai susitarimai tarp JAV ir Lotynų Amerikos šalių padeda pavergti Lotynų Amerikos tautas. Studentai paragino Lotynų Amerikos jaunimą paremti šį reikalavimą. Brazilijos jaunimas pasmerkė brazilų salos Fernaudode – Noronja perdavimą amerikiečiams karinės bazės įsteigimo tikslais. Pastaraisiais mėnesiais jaunieji patriotai kovoja prieš amerikiečių planus sudaryti karinį Pietų Atlanto paktą, į kurį JAV mėgina įtraukti Argentiną, Braziliją, Urugvajų ir Paragvajų. Lotynų Amerikos šalių jaunuoliai ir merginos su dideliu džiaugsmu sužinojo, kad 1957 m. vasarą Maskvoje įvyks Pasaulinis jaunimo ir studentų festivalis. Jie aktyviai ruošiasi festivaliui, stiprindami kovą dėl taikos išsaugojimo ir draugystės stiprinimo tarp visų žemės rutulio tautų.


Demonstracijos prieš Pilsudskį. Policija seimo posėdy. Dašinskis – seimo pirmininkas. Konfliktas tarp Pilsudskio ir seimo prasidėjo. Pranešimu iš Varšuvos, naujai išrinkto lenkų seimo atidarymas buvo labai trukšmingas. Atvykusį į atidarymo iškilmes ministerį pirmininką maršalą Pilsudskį jo šalininkai sutiko trukšmingomis ovacijomis, o ukrainiečių ir komunistų atstovai švilpimais ir šauksmais, kurie ardė ovacijų harmoningumą. Tuos švilpimus išgirdęs, įėjęs salėn Pilsudskis susiraukė ir įsakė valdininkams pašaukti ginkluotą policijos būrį. Atvykę policininkai suėmė tris ukrainiečių ir du komunistų atstovus, sukaustė jų rankas geležiniais retežiais ir išvilko lauk. Tada komunistai pradėjo giedoti kovos dainas, kurių garsuos dingo rūstūs maršalo žodžiai. Pilsudskis pakeltu balsu šaukė: „tyla“, bet jo niekas neklausė. Buvo paskelbta pertrauka, po kurios Pilsudskis pasakė trumpą kalbą, bet kai atstovai buvo pakviesti prie priesaikos, vėl kilo toks didelis trukšmas, jog seimo pirmininkas buvo priverstas posėdį uždaryti ir tuo baigti seimo atidarymo iškilmes. Tokios audros, kaip šį seimą atidarant, Varšuvoj, sakoma, dar nebuvę. Papildomomis žiniomis, lenkų seimo posėdis prasidėjo vakar 5 val. 20 min. Kai atstovai buvo užėmę savo vietas ir posėdžių salėn atvyko vyriausybės nariai su maršalu Pilsudskiu priešaky, komunistai ir pusiau komunistai ukrainiečių atstovai, taip pat kai kurie radikalinės ūkininkų partijos „Wyzwolenie“ nariai sukėlė didelį trukšmą. Trukšmadariai neleido ministeriui pirmininkui kalbėti ir perskaityti valstybės prezidento manifestą. Kai trukšmadariai nuraminti nepavyko, Pilsudskiui įsakius buvo pakviesta policija, kuri didžiausius trukšmo kaltininkus varu išvedė iš posėdžių salės. Iš viso pašalinti 7 atstovai – du komunistai, du „Wyzwolenie“ nariai ir 3 ukrainiečiai. Vieno ukrainiečio, buv. Austrijos parlamento atstovo, Bačinskio rūbai buvo visiškai sudraskyti, nes jis ypač priešinosi policijai. Paskum prasidėjo atstovų saikdinimas. Į posėdžių salę vėl buvo įleisti 7 pašalintieji, kurie ramiai atliko priesaikos ceremoniją. Pilsudskis perskaitė valstybės prezidento manifestą ir paskelbė seimą atidarytą. Posėdžio vadovavimas buvo perduotas vyriausiam amžium atstovui Boiko. Po priesaikos „Wyzwolenie“ lyderis paprašė žodžio formaliniu reikalu. Pirmininkas jam kalbėti nedavė. Tada kraštutinis kairysis sparnas vėl sukėlė trukšmą. Posėdis trumpam laikui buvo uždarytas. Po pertraukos prasidėjo seimo pirmininko rinkimai. Svarbiausiais kandidatais buvo išstatyti socialistas Dašinskis ir vicepremjeris Bartelis (vyriausybės bloko). Pirmu balsavimu Dašinskis gavo 172 balsus, Bartelis – 136. Antru balsavimu Dašinskis gavo 206, Bartelis –142. Tuo būdu išrinktas kairiojo opozicijos sparno kandidatas Dašinskis. Girdėti, kad Pilsudskis dar per derybas pagrasinęs paleisti seimą, jei pirmininku būsiąs išrinktas Dašinskis. Paaiškėjus rinkimų vaisiams ir Dašinskiui užėmus pirmininko vietą, visi vyriausybės bloko atstovai pakilo ir demonstratyviai išėjo iš posėdžių salės. Netrukus išėjo taip pat Pilsudskis ir kiti vyriausybės nariai. Naujas Lenkijos senatas susirinko vakar 1/2 7 val. vak. Valstybės prezidento manifestą ir senate perskaitė maršalas Pilsudskis. Manifesto senato nariai klausėsi stovėdami. Senato pirmininku 54 balsais iš 99 išrinktas vyriausybės bloko kandidatas prof. Šimanskis.


Nežinomas jaunas vyras peiliu sužeidė jezuitą Tacchi Venturi, kurs tarpininkauja popiežiaus ir Mussolini derybose Vatikano Kvirinalo ginčui dėl popiežiaus pasaulinės valdžios išspręsti. Venturi gyvybei negresia pavojus, nes įsmeigtas į kaklą peilis nepadarė didelės žaizdos. Nusikaltėlis suimtas, bet iš jo paaiškinimų dar negalima patirti atentato tikslas. Spėjama, kad jis yra nesveiko proto, ir jo pasikėsinimas neturi nieko bendra su politika.


„Eviane pasirašytuose susitarimuose laikomasi principų, už kuriuos mes kovojome aštuonerius metus. Mūsų nacionalinio išsivadavimo kovos tikslai įgyvendinami“, – pareiškė Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės delegacijos atstovas R. Malekas spaudos konferencijoje, kuri įvyko vakar vėlai vakare Obone (maždaug už keturiasdešimt kilometrų nuo Ženevos, Šveicarijai priklausančioje Ženevos ežero pakrantėje). Šioje spaudos konferencijoje, kuri sukėlė nepaprastai didelį spaudos, radijo, kino kronikos ir televizijos atstovų susidomėjimą, R. Malekas atpasakojo Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės ir Prancūzijos vyriausybės atstovų priimtos, baigus Eviano derybas, bendros deklaracijos turinį. Bendrojoje deklaracijoje atsispindi abiejų šalių derybų metu sudarytų susitarimų esmė. Šie susitarimai numato tiek garantijas, kurios reikalingos alžyriečių tautai, kad ji apsisprendimo būdu galėtų įkurti savo nepriklausomą ir suverenią valstybę, tiek ir nepriklausomos Alžyro respublikos ir Prancūzijos bendradarbiavimą. Pereinamuoju laikotarpiu (kuris truks nuo 3 iki 6 mėnesių) tarp ugnies nutraukimo ir referendumo dėl alžyriečių tautos apsisprendimo, Alžyre bus laikinas vykdomasis organas. Jo funkcijos bus tvarkyti Alžyro vidaus reikalus, palaikyti viešąją tvarką, taip pat ruošti ir įgyvendinti Alžyro apsisprendimą. Pagal Eviano susitarimus turi būti tuojau pat amnestuoti Alžyro patriotai, kurie vargsta Prancūzijos kalėjimuose ir koncentracijos stovyklose; daugiausia per 20 dienų turi būti paleisti nacionalinio išsivadavimo judėjimo dalyviai, kalinami prancūzų stovyklose Alžyre ir pačioje Prancūzijoje. Trumpiausiu laiku Alžyre turi būti visiškai atkurtos asmeninės bei visuomeninės laisvės ir Alžyro nacionalinio išsivadavimo frontui bus leista veikti kaip legaliai politinei organizacijai. Prancūzijai Alžyre pereinamuoju laikotarpiu atstovaus jos aukščiausiasis komisaras, kurio žinioje laikinai bus, be kita ko, Alžyro gynybos ir saugumo klausimai. Bendrosios deklaracijos skyriuje apie Alžyro nepriklausomybę ir jo bendradarbiavimą su Prancūzija pabrėžiama, kad „Alžyro valstybė turės visišką suverenumą vidaus ir užsienio klausimais. Šis suverenumas pasireikš visose srityse, taip pat nacionalinės gynybos ir užsienio reikalų srityje“. Alžyro valstybė, toliau sakoma deklaracijoje, pasirinks politinę ir visuomeninę santvarką, kuri, jos nuomone, labiausiai atitiks jos interesus. Kai dėl Alžyro ir Prancūzijos savitarpio santykių, tai jie bus pagrįsti „abipusiu jų nepriklausomybės, abiejų šalių savitarpio naudos ir interesų gerbimu“. Prancūzijos kariuomenė, kurios skaičius turi būti palaipsniui mažinamas nuo ugnies nutraukimo momento, bus išvesta iš Alžyro teritorijos. Per 12 mėnesių po Alžyro apsisprendimo jos skaičius bus sumažintas iki 80 tūkstančių žmonių, o ši kariuomenė turi būti baigta evakuoti per paskesnius dvejus metus. Alžyras penkiolikai metų išnuomoja Prancūzijai Mers-el-Kebiro karo laivyno bazę, taip pat leidžia Prancūzijai naudotis kai kuriais aerodromais ir kariniais įrenginiais. Eviane pasirašyti Prancūzijos–Alžyro susitarimai – tai naujas smūgis gėdingos kolonializmo sistemos liekanoms. Tai alžyriečių tautos nuopelnas. Didvyriškai kovodama, didžiulių aukų ir kančių kaina ji iškovojo savo laisvę ir nepriklausomybę. Kartu tai Prancūzijos darbininkų klasės ir demokratinių jėgų su Prancūzijos Komunistų partija priešakyje nuopelnas, o taip pat pasaulinės visuomenės nuopelnas, nes ji karštai solidarizavosi su teisinga alžyriečių tautos kova.


Didžiajame Tėvynės kare Tarybų Sąjungos tautos laimėjo istorinę pergalę prieš vokiškąjį imperializmą. Tarybinė liaudis ne tik apgynė savo socialistinės Tėvynės laisvę ir nepriklausomybę, bet ir išgelbėjo pasaulinę civilizaciją nuo fašistinių barbarų. Lemiamąjį vaidmenį šioje istorinę reikšmę turinčioj pergalėj suvaidino didžioji rusų tauta. Per priėmimą Raudonosios Armijos vadų garbei Kremliuje draugas Stalinas pažymėjo, kad rusų tauta „užsitarnavo šiame kare bendrą pripažinimą, kaip vadovaujančioji Tarybų Sąjungos jėga visų mūsų šalies tautų tarpe“ Didvyriškai kovodama istorijos bėgyje už savo tėvynės laisvę ir nepriklausomybę, už josios gerovę ir pažangą, rusų tauta sukūrė pažangią kultūrą, kurioje atsispindėjo rusų liaudies tautinis būdas, ir kuri padarė didžiulę įtaką į pasaulinės kultūros vystymąsi. Ši pažangi rusų kultūra augo ir vystėsi kovoje prieš autokratinę — baudžiavine, klasinę ir tautinę priespaudą, prieš reakcinių klasių ideologija. Leninas dar 1913 metais rašė: „Yra dvi tautinės kultūros kiekvienoje tautinėje kultūroje. Yra Puriškevičių, Gučkovų ir Struvių rusų kultūra, bet yra taip pat ir toji rusų kultūra, kurią api būdina Černiševskio ir Plechanovo vardai“ (Raštai, XVII t. rus. leid. 143 psl.). Tarp šių dviejų kultūrų carizmo sąlygomis ėjo nesutaikoma kova. Ir nepaisant to, kad reakcinės ideologijos pusėje buvo visa valstybinės valdžios jėga, pažangios rusų kultūros geriausi atstovai nesudėjo ginklų ir visada pasireikšdavo, kaip ryžtingi kovotojai prieš carizmo smurtą ir sauvaliavimą. Tautinės rusų kultūros ypatybės — josios liaudiškumas ir patriotizmas — pasireiškė jau ankstyviausiu rusų istorijos laikotarpiu, tuo laiku, kada Rytinės Europos teritorijoje vos bepradėjo formuotis feodaliniai santykiai. Gilus tautinis jausmas, kuris yra taip ryškus senosios rusų literatūros kūriniuose, nė kiek nesumažino rusų tautos domėjimosi kitų tautų kūryba. Petro I-jo laikais — Rusijos valstybinio ir kultūrinio atnaujinimo epochoi — mokslo komandiruotės į užsienį, šalies gamybinių jėgų tyrimas, pasaulietiško meno skatinimas ir kitos XVII amžiaus pradžios priemones sukūrė rusų literatūros, meno ir mokslo pradmenis. Genialus rusų XVIII amžiaus mokslininkas ir poetas Michailas Lomonosovas visą savo veikimą — ir mokslo ir literatūros srityse — rišo su praktiniais gyvenimo poreikiais. XIX amžius užima ypatingą vietą rusų valstybės istorijoje. Tai buvo vis progresuojančio feodalinės santvarkos smukimo ir kapitalistinės santvarkos įsigalėjimo epocha. Tai buvo gilių socialinių — ekonominių sąjūdžiu ir įniršusios kovos prieš baudžiauninkystę ir autokratiją epocha. Tai buvo laikas, kai vyko ginkluotasis dekabristų sukilimas prieš carizmą, kai išsivystė revoliucinė Gerceno agitacija kai didieji švietėjai Belinskis ir Černiševskis skelbė demokratijos idealus, kai Plechanovas ir Leninas iškėlė mokslinio socializmo vėliavą. Šio laikotarpio rusų kultūra nepalyginamai turtingesnė ir gilesnė negu ankstyvesnių laikų kultūra. Ypač išryškėjo literatūros reikšmė kovoje už geriausius žmonijos idealus. Greta literatūros aukšto tobulumo laipsnio pasiekė rusų tapyba, rusų skulptūra, rusų muzika ir rusų teatras. Išimtini vaidmenį rusų ir pasaulinės kultūros istorijoj suvaidino rusų klasinės XIX amž. filosofijos kūrėjai — Belinskis, Gercenas, Černiševskis, Dobroliubovas, Pisarevas. Svarbiausia rusų filosofijos klasikų ypatybė — tai jų veikimo praktinė ir revoliucinė kryptis. Filosofija ir politika, materializmas ir demokratiškumas — sudarė jųjų mokslo organinę vienybe. Teorinis jų revoliucinės - demokratinės pasaulėžiūros pagrindas buvo materialistinė filosofija ir dialektika. Aistringi savo tėvynės patriotai, jie kovojo dėl liaudies masių gyvenimo sąlygų pagerinimo, prieš dvarininkišką — autokratinę valstybę ir darbo žmonių išnaudotojus. Pažangios rusų visuomeninės minties XIX amžiuje įtaka į literatūrą buvo milžiniška. Geriausias pavyzdys šiam teigimui yra visa genialaus Puškino — šio naujosios rusų literatūros tėvo — kūryba. Puškinas nuo pat savo pirmųjų žingsnių literatūrinėje arenoje pasirodė kaip politinės laisvės ir pilietinės lygybės dainius. Savo odoje „Laisvė“ ir eilėraštyje „Čaadajevui“ poetas griežtai pasmerkė carinę autokratiją. Jo eilėraštis „Kaimas“ nukreiptas prieš baudžiavą. Protesto prieš autokratiją dvasia persunkta dauguma jo ankstyvesnių eilėraščių. Tuo pačiu keliu nueita ir Puškino mokinio ir pasekėjo — talentingo, anksti žuvusio poeto Lermontovo.


Vakar vakare Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės vicepirmininkas Ben Bela ir kiti Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės nariai, kurie buvo kalinami Prancūzijoje, buvo atvežti į Paryžiaus Orli aerodromą. 23 valandą 18 minučių vietos laiku Ben Bela ir jo draugai buvo pasodinti į lėktuvą, kuris išskrido į Ženevą. Ben Bela ir keturi kiti Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės nariai buvo klastingai paimti nelaisvėn prieš kelerius metus, kai jie skrido lėktuvu iš Rabato į Tunisą. Šis klastingas Prancūzijos valdžios aktas sukėlė rūstų pažangiosios pasaulio visuomenės pasipiktinimą. Šie Alžyro patriotai buvo paleisti tik pasirašius Eviano susitarimus.


Padėtis Argentinoje ir toliau tebėra nepaprastai įtempta, nors prezidentas Artūras Frondisis paskelbė sudarąs naują koalicinę vyriausybę ir nauji ministrai jau davė priesaiką. Kariniai sluoksniai ir toliau reikalauja, kad atsistatydintų pats prezidentas. Tuoj pat, sudarius ministrų kabinetą, karinių jūrų pajėgų atstovai pareiškė, kad jie nesutinka su tokiu politinės krizės išsprendimu, nes, jų nuomone, naujasis kabinetas nėra „nacionalinės sąjungos“ vyriausybė. Armijos vyriausiosios vadovybės atstovai taip pat pareikalavo, kad Frondisis atsistatydintų. Sausumos kariuomenės vadas generolas Raulis Pogis pranešė valstybės sekretoriui armijos reikalams generolui Rosendui Fragai, kad armija taip pat reikalauja Frondisio atsistatydinimo iš prezidento posto. Vakar vakare generolas Rausonas – trečiosios motomechanizuotos divizijos, dislokuotos Buenos Aireso provincijos pietuose, vadas – padarė pareiškimą, kuriame ragino pradėti karinį maištą prieš Frondisį. Argentinos prezidento kanceliarija paskelbė oficialų pareiškimą, kuriame sakoma, kad Artūras Frondisis, nepaisydamas jam kariškių daromo spaudimo, nepasitrauks iš šalies prezidento posto. Šis pareiškimas buvo paskelbtas po to, kai dimisijos generolas Pedras Aramburu teikė Frondisiui laišką, kuriame valstybės sekretoriai armijos, karinių jūrų ir karinių oro pajėgų reikalams vieningai reikalauja, kad Frondisis atsistatydintų.


PARYŽIUS, rugsėjo 20 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša Paryžiaus radijas, paskutinę minutę gautas pranešimas, kad trys Vakarų valstybės nutarė atidėti nuo 10 dienų iki 2 savaičių laikui vadinamosios Sueco kanalo naudotojų asociacijos įsteigimą. Šis nutarimas motyvuojamas noru suteikti „vyriausybėms, kurios dar svyruoja, galimybę išstudijuoti paskutinius joms Londone pateiktus pasiūlymus“.


Kad Pilsudskis ir nepaskelbė Lenkijos federacijos legionininkų suvažiavime Vilniuje, kaip buvo manęs, tai dar nereiškia, kad jis būtų visai jos išsižadėjęs. Atvirkščiai yra davinių, kad dabar nauja pajėga keliama federacijos idėja ir federacijos paskelbimas dar šiais metais nėra negalimas dalykas. Federacijos priešininkai kelia aliarmą, kad federacijos tendencijos dabartinėse lenkų valdžios sferose vėl sustiprėjusios. Vienas endekų laikraštis rašo: ,,Lenkų politikoj siaučia federacinės politikos vampyras. Jis buvo prikaltas epušės basliu Rygos traktate, bet matyt ne visai pakankamai, kad vis daugiau šaukiama apie jo pasirodymus“. Čia turima galvoj naujos konstitucijos projektai, kuriuose numatomas fed. Lenkijos susitvarkymas, šių dienų ukrainietiškas ir gudiškas lenkų politikos kursas, Juzevskio pareiškimai ir kt. Toliau tas pats laikraštis tokiais argumentais operuoja prieš federaciją: „Yra žmonių, kurie nieko negali išmokti. Už federacijos politiką 1920 m., už sutartį su Petliura, už žygį į Kijevą užmokėjome finansine krašto ruina, Tešeno Silezipraradimu, Rytų Prūsų mozūrų plebiscito pralaimėjimu, vos - vos ne sienų apkarpymu Lenkijos rytuose ligi Kerzono linijos ir pačio suvereniteto praradimu. Ir po tokių tatai patyrimų, tie patys žmonės (t. y. Pilsudskis su savo šalininkais. Red.) šiandien vėl kelia iš kapo federacijos vampyrą. O tačiau čia reikia suprasti vieną dalyką: arba rusinų giminė nėra visa to žodžio prasme tauta, gebanti sukurti savo valstybę, o tuo atveju skatinimas jų tarpe nacionalizmo yra tik piktų dvasių šaukimas, kuris niekam, o ypač Lenkijai, negali būti naudingas; arba priešingai, yra ukrainiečių tauta, pajėgianti kurti savo valstybę, o tuo atveju naivu būtų manyti, kad ta valstybė nesiektų pirmai progai pasitaikius Valuinės, rytų Galicijos, Poliesės, Podliasės, Cholmo krašto, kad vienu žodžiu ta valstybė nepareikalautų tokios sienos, kuri jai kartą jau buvo pasiūlyta vokiečių, besipiktinant visiems Lenkijos gaivalams... Viename Varšuvos susirinkimų pereitais metais politinis Valuinės vaivados draugas jaunasai p. Sieroševskis šiandien valstybės gynėjo padėjėjas apygardos teisme karštai prabilo, reikalaudamas patenkinti visus ukrainiečių ir gudų reikalavimus. Iš salės pasigirdo balsas: „Bet juk jie pareikalaus nepriklausomybės!“ Tuomet tas kalbėtojas taip atsakė: ,,Ateis laikas, kad duosime jiems ir nepriklausomybę!“ Tai, ką tuomet iš jaunuoliško neapgalvojimo pasakė p. Sieroševskis, šiandien yra vienintelė federacijos programos konsolidacija. Federalizmas išvestas logiškai ligi galo apkarpo Lenkijos sienas rytuose ligi Kerzono linijos. Yra žinomas Bismarko posakis, kad nepriklausomos Lenkijos sudarymas yra lygus prancūzų armijai ties Visla. Mutatis mutandis galima drąsiai pasakyti, kad nepriklausomųjų Gudijos ir Ukrainos sudarymas Lenkijai yra tas pats, kas vokiečių armijos stovėjimas ties Berezina ir Dniepru, armijos, kuri nulėmusi santykius Lietuvoje, būtų apsupusi Lenkiją nuo Klaipėdos ligi Kamenieco. Federacinės politikos vampyras prikeltas iš karsto vokiečių džiaugsmui gali iščiulpti visą lenkų valstybės kraują“ baigia laikraštis savo tiradą. Deja, tas laikraštis bardamas kitų „jaunuolišką neapgalvojimą“ pats jį parodo. Juk ir nedavus gudams ir ukrainiečiams nepriklausomybės Lenkija su visais savo koridoriais ir šiandien yra apsupta nuo Klaipėdos ligi Kamenieco ir ne tik iš tos pusės, bet nuo Gdynės ligi Krokuvos. Ar čia šiaip šoksi, ar taip, bet tokia padėtis yra ne iš gerųjų ir smurto politika ji niekuomet negalės būti pagerinta.


Lietuvos Aukščiausiasis Teismas vakar panaikino Vilniaus apygardos ir Apeliacinio teismų nuosprendžius, pagal kuriuos už genocidą buvo nuteisti trys asmenys, ir bylą grąžino iš naujo nagrinėti. Aukščiausiojo Teismo teisejas Vytautas Piesliakas sakė, jog nuosprendis panaikintas, nes buvo šiurkščiai pažeistas Baudžiamojo proceso įstatymas. Aukščiausiasis Teismas bylą grąžino iš naujo nagrinėti Vilniaus apygardos teismui. 1997 metais Vilniaus apygardos teismas buvusius vadinamuosius“liaudies gynėjus” Juozą Šakalį, Kirilą Kurakiną ir Petrą Bartaševičių pripažino kaltais šeimos išžudymu. Jie 1945 metais Zarasų rajone išžudė 4 asmenų šeimą, įskaitant nėščią moterį. Teismas J. Šakalį ir P. Bartaševičių nuteisė laisvės atėmimu 3 metams, tačiau pritaikius Amnestijos įstatymą, nuo bausmes jie atleisti. K. Kurakinas buvo nuteistas laisvės atėmimu 7 metams, o pritaikius Amnestijos įstatymą, bausmė sumažinta iki 5 metų. Tačiau po metų Apeliacinis teismas nuosprendį iš dalies pakeitė, I. Šakaliui ir P. Bartaševičiui paskirdamas 4 metų laisvės atėmimo bausmes, pagal Amnestijos įstatymą jas sumažindamas trečdaliu. K. Kurakinas buvo nuteistas laisvės atėmimu 9 metams, o pritaikius amnestiją - 7,5 metų laisves atėmimo bausme. Nuteistieji nuosprendį apskundė Aukščiausiajam Teismui.