NET ir skeptikai mūsų santvarkos atžvilgiu yra priversti pripažinti, kad TSRS šiandien — mokslo ir technikos valstybė. Todėl nenuostabu, kad užsienio susidomėjimas tarybinio mokslo laimėjimais, aukštųjų mokyklų darbo sistema yra labai didelis. Ypač domisi mūsų akademinio jaunimo gyvenimu kolonijinių, priklausomų, pagaliau ir kapitalistinių šalių studentai. Juos domina ne tik mokslinių problemų nagrinėjimas, bet ir nemokamas mokslas, stipendijos, laboratorijos. Tarybiniai studentai irgi stengiasi pažinti užsienio studentiją su jos savitu gyvenimo būdu, siekiais, mokslo laimėjimais. Bendradarbiavimas tarp atskirų mokslo įstaigų, studentų yra pati geriausia pasaulinio mokslo pažinimo forma. Todėl pažangioji mokslinio pasaulio dalis visuomet pasisako už bendravimą visais mokslinio pobūdžio klausimais. Tokiam bendravimui su viso pasaulio studentais užmegzti, ryšiams su užsienio studentiškomis organizacijomis palaikyti ir yra įkurta prie TSRS jaunimo organizacijų komiteto Studentų Taryba. Ją sudaro sąjunginių respublikų, Maskvos, Leningrado aukštųjų mokyklų darbuotojų, visuomeninių organizacijų, studentų atstovai. Taryba veikia antrus metus ir šiuo metu palaiko glaudžius ryšius su 150 organizacijų (jų tarpe 45 nacionalinės) iš 70 pasaulio šalių. Studentų Tarybos veiklos formos labai įvairios. Ji organizuoja pasikeitimą studentiškomis delegacijomis, teikia pageidaujamą informaciją apie mūsų studentų gyvenimą užsienio jaunimui, aktyviai dalyvauja TSS (tarptautinė studentų sąjunga) veikloje, organizuoja tarptautinius kongresus, kaip pvz., III pasaulinis studentų medikų kongresas Leningrade ir t. t. Šiemet gausus respublikos aukštųjų mokyklų studentų būrys dalyvavo jaunimo turistinėje išvykoje į Čekoslovakiją, VI Pasaulinio festivalio studentiškoje programoje ir kt. Neseniai Maskvoje įvykusiame posėdyje Studentų Taryba apsvarstė VI Pasaulinio jaunimo ir studentų festivalio studentiškos programos pravedimo rezultatus, tarybinio jaunimo dalyvavimą joje. Kaip žinoma, studentai šiame festivalyje pirmą kartą pasirodė su atskira programa, kurią sudarė 15 seminarų įvairiais mokslo klausimais ir meninė dalis. Visos šios priemonės daugumoje buvo organizuojamos per tuomet veikusi tarptautinį studentų klubą Maskvos universiteto bazėje. Posėdyje buvo atžymėtas nuoširdus tarybinio ir viso pasaulio jaunimo darbas organizuojant studentišką programą, jos didelis pasisekimas festivalio dalyvių tarpe. „Stipriausia programos dalis buvo tarptautiniai seminarai, — pareiškė einąs Maskvos Lomonosovo vardo universiteto rektoriaus pareigas prof. Ovčenko. — Jų metu jautei, kad visų specialybių studentai gali rasti atsakymus į jiems rūpimus klausimus, kad draugiškoje atmosferoje jie galėjo padiskutuoti įvairiomis problemomis…” Apie seminarų pasisekimą kalba ir skaičiai: į 160 klausimų po savo pranešimo turėjo atsakyti TSRS Aukštojo mokslo ministras drg. Jeliutinas. 30 žymių profesorių iš Anglijos, Amerikos, Prancūzijos dalyvavo seminarų darbe. Taip pat buvo konstatuota rimtas Lotynų Amerikos, Afrikos šalių jaunimo atstovų pasiruošimas seminarams. Didelį pasisekimą studentų tarpe turėjo tarptautinio studentų klubo organizuoti koncertai, kino festivaliai. Viso klubą Lenino kalnuose aplankė daugiau kaip 100 tūkstančių žmonių. Gražūs studentiškos programos darbo vaisiai neturi likti be atgarsio tarybinės studentijos tarpe. Jau ruošiama spaudai dokumentinė seminarų medžiaga, ir ją būtina, išnaudojant pačius festivalio dalyvius, apsvarstyti aukštųjų mokyklų profesorių ir studentų susirinkimuose. Tai plati darbo dirva mūsų SMD. Siekiant dar labiau išvystyti meninę saviveiklą studentijos tarpe, Studentų Taryba vieningai priėmė pasiūlymą 1958 m. organizuoti aukštųjų mokyklų meninės saviveiklos konkursą. Antruoju Studentų Tarybos prie TSRS jaunimo organizacijų komiteto posėdžio dienotvarkės klausimu buvo darbo plano 1958 m. priėmimas ir einamieji reikalai. Maskvos festivalio metu daugelis užsienio studentų organizacijų vadovų iškėlė praktikos bazių klausimą. Konkrečius sumanymus pateikė Austrijos, Suomijos atstovai, siūlydami plačiau keistis su TSRS praktikantais. Studentų Taryba tokią mintį palaiko ir paruošė šiuo klausimu savo pasiūlymus Aukštojo mokslo ministerijai. Studentų Taryba priimtame nutarime išreiškia viltį, kad viso pasaulio studentų draugystė, užgimusi kovoje už bendrą žmonijos reikalą — už taiką, ir toliau augs ir klestės.


Kaip buvo švenčiamos Londone nepriklausomybės sukaktuvės.

Dešimties metų Lietuvos Nepriklausomybės sukaktuvėms minėti Londono lietuviai turėjo gausingą susirinkimą savo kolonijoje, Hackney vadinamoje Londono miesto dalyje, sekmadienį, vasario mėn. 19 d. Pačią sukaktuvių dieną londoniečiai negalėjo nieko suruošti, – jų darbo sąlygos kliudė. Sukaktuvių dieną tiktai Lietuvos pasiuntinybė buvo suruošusi priėmimą. Pasiuntinybės namus puošė Lietuvos vėliava. Priėmimo salionuose – tautiškų spalvų gėlės: geltoni ir raudoni tulipanai su žalumynais. Svečių tarpe buvo beveik visų tautų ambasadų ir atstovybių šefai (įvairių atstovybių Londone yra 50, t. y. ambasadų 11 ir pasiuntinybių 39), Anglijos vyriausybės nariai, ir daugybė Lietuvos draugų Anglijos visuomenėje, kurių tarpe matei Lordą Parmoorą, Lordą Robert Cecil, mūsų gerus draugus generolą Burtą, Sir Park Goffą, ir daug kitų, iš viso apie 250 svečių. Visi sveikino per Liutuvos atstovą Londone ir jo žmoną Lietuvą, linkėdami Lietuvai per sekančius dešimtį metų pasiekti dar didesnės pažangos, o ypatingai – sėkmingai išspręsti savo ginčą su lenkais. Po oficialaus priėmimo, kurs baigėsi 7 val. vakare, pasiuntinybėje pasiliko apsilankę priėmiman lietuvių kolonijos nariai: studentai, klebonas kun. K. Matulaitis ir pasiuntinybės personalas. Jiems buvo suruošta kukli vakarienė, kurios metu buvo klausoma pranešimų iš Londono radio stoties. Ypatingo dėmesio atkreipė pranešimas apie Lietuvą, padarytas 9 val. vakare. Tai buvo pirmutinis iš Londono radio stoties pranešimas, – rods, pranešimas buvo visai trumpas, bet taip sumaniai suredaguotas, kad patiekė klausytojams suglaustoje formoje visų reikalingeusių informaciją apie Lietuvą: jos geografinis padėjimas, istorija, dabartinė teritorija, prekyba, sportas, kultūrinis kilimas etc. Anglams reikia tokių informacijų, – daugybė jų, nes nė šviesuomenė jų neturi supratimo apie Lietuvą ir kitas Pabaltijo valstybes. Reikti dažniau daryti pranešimus apie Lietuvą per radio. Teko sužinoti, kad Londone radio stoties (ji yra vyriausybės komisijos prižiūrima) valdyba pažadėjo suruošti ilgą lietuvišką programą per radio, – būsianti paskaita, koncertas, dainos; žada duoti visą valandą tai programai. Bet tai, sako, galėsią būti jau rudeniop: mat, Londono stotis ruošia savo programas bent per tris mėnesius iš anksto. Lietuvių kolonijoje iškilmės praėjo pakiliai nuotaika ir didelių žmonių susidomėjimu kalbomis ir pranešimais, kuriuos darė vietos klebonas kun. Matulaitis, e. atstovo p. V. K. Račkauskas, konsulas K. Gineitis ir studentas Londone Brakas, (klaipėdiškis). Tarp kalbų buvo daug lietuviškų dainų, gerai atliktų vietinio choro. Kalbose buvo reiškiama didelio džiaugsmo dėl Lietuvos laimėjimų per pastaruosius 10 metų. Reikia čia pažymėti p. Račkausko paduotą klausytojams pasiūlymą. Jis, ragindamas nepasitenkinti vien žodžiais, pasiūlė Londono lietuviams atžymėti Lietuvos 10 metų nepriklausomybės sukaktuvės kokiu nors žymesniu darbu, – dovana Lietuvai. Tą dovaną turėtų patiekti išeiviai, nuo seniai gyvenantieji užsieniuose. Lietuva turi ne mažiau, kaip milioną išeivių, kurių turtingiausioji dalis gyvena Amerikoje, keletas tūkstančių Anglijoje, kelios dešimtis tūkstančių Pietų Afrikoje. Kalbėtojo pasiūlymu, londoniečiai turėtų paduoti iniciatyvą sudaryti centralinį visų išeivių komitetą ir visu 1928 m. laiku dirbti siekiant įkurti Lietuvoje kokį nors regimą ir būtinai reikalingą Lietuvai paminklą. Jo buvo suminėta keletas dalykų, pavyzdžiui, įkurti didelę ir pavyzdingai įrengtą ligoninę, arba pavyzdingą biblioteką – skaityklą, ar įkurti keletą stipendininkų užsienių universitetuose. Komitetas galėtų pasirinkti vieną iš tų tikslų, žiūrint to, kaip plačiai vyktų pastatyti darbas. Šitam pasiūlymui publikoje pritarta. Susirinkimui pasibaigus, susidarė komitetas, kurio pareiga bus atsišaukti į Amerikos lietuvius ir pakviesti juos sudaryti Centralinio Išeivių Komiteto. Londono lietuvių komitetą sudaro šie asmenys: klebonas kun. K. Matulaitis, Petras Bulaitis, Juozas Sleznikas, A Rudzevičius. Garbės nariu pakviestas V. K. Račkauskas. Po prakalbų vietos lietuvių darbininkų jėgomis, susibūrusiomis ,,Rūtos“ draugijoje, pastatyta scenoje ,,Laisvės Kovotojai“. Tikrai, reikia pasidžiaugti, kad mūsų išeiviai, nežiūrint to, kad jų jėgos ir laikas yra visai išeikvojami kasdieniam sunkiam darbui, vis tiek randa energijos ir galimybių pasišvęsti tautiškam darbui. Suruošimas scenai vaizdėlių palaiko jų pačių širdyse prisirišimą prie savojo krašto, o čia gimusiame jaunime gaivina ir palaiko svetimoje kultūroje slopinamus lietuviškumo jausmus. „Laisv. kovotojų“ pastatyme dalyvavo šie lietuviai: Agota Sinskienė, Ona Rickiute, P. Kevalatis, Ona ir Jonas Kasikauskai, P. Bulaitis, A. Rudzevičius, Jonas, Vincas ir Antanas Baruliai.


Šiandien RLR rūmų didžiojoje salėje įvyko iškilmingas Didžiojo nacionalinio susirinkimo posėdis, skirtas 15-osioms Rumunijos Liaudies Respublikos paskelbimo metinėms. Kartu su deputatais posėdyje dalyvavo Rumunijos Darbininkų partijos CK nariai, ministrai, visuomeninių organizacijų vadovai, darbo žmonių atstovai, Rumunijos Liaudies Respublikoje akredituoti diplomatinių misijų vadovai. Pranešimą posėdyje padarė RLR Valstybės tarybos pirmininkas, RDP CK pirmasis sekretorius G. Georgiu-Dežas. Paskelbus Rumunijos Liaudies Respubliką, mūsų šaliai atsivėrė didžiausių labai svarbių, atnaujinančių pertvarkymų kelias, pabrėžė G. Georgiu-Dežas. Vienas didžiausių šio istorinio laikotarpio iškovojimų buvo visiška socializmo pergalė mieste ir kaime. Rumunijoje visiems laikams panaikintas žmogaus išnaudojimas ir engimas. Rumunų tauta tvirtai žvelgia į ateitį ir mobilizuoja visas savo jėgas įgyvendinti partijos iškeltam didingam tikslui – pastatyti socializmą ir sudaryti sąlygas palaipsniui pereiti į komunizmo statybą. Kalbėdamas apie Rumunijos vaidmenį tarptautiniame gyvenime, apie jos padidėjusį autoritetą pasaulinėje arenoje, Georgė Georgiu-Dežas pabrėžė, kad visos RLR veiklos tarptautiniame plane kertinis akmuo yra broliškos draugystės, sąjungos ir bendradarbiavimo su Tarybų Sąjunga ir kitomis socialistinėmis šalimis politika, kuria siekiama nenukrypstamai stiprinti socialistinės stovyklos vienybę, solidarumą ir ryžtingai remti tautų išsivadavimo judėjimą, vystyti bendradarbiavimo santykius su visomis šalimis, remiantis taikaus sambūvio principais. G. Georgiu-Dežas nurodė, kad būtina išspręsti visuotinio ir visiško nusiginklavimo problemą, nutraukti branduolinio ginklo bandymus, likviduoti užsienio karines bazes kitų valstybių teritorijoje, pašalinti antrojo pasaulinio karo liekanas, sudarant taikos sutartį su Vokietija ir tuo pagrindu normalizuojant padėtį Vakarų Berlyne, sudaryti Varšuvos sutarties šalių ir NATO šalių nepuolimo paktą. Rumunijos vyriausybė, pareiškė G. Georgiu-Dežas, visiškai parėmė Tarybų Sąjungos vyriausybės priemones, kurių ji ėmėsi krizei Karibų jūroje likviduot


Įkaitą padėjo išlaisvinti ryšys su Džocharu Dudajevu

Išlaisvinant iš čečėnų banditų nelaisvės verslininką Viktorą Grodį svarbiausią vaidmenį atliko Čečėnijos nacionalinės gvardijos kariai, teigia Romualdas Ozolas. Vakar jis susitiko su neįvardytu Valstybės saugumo departamento pareigūnu ir išlaisvinimo operacijoje reikšmingą vaidmenį atlikusiu lietuviu Vytautu Eidukaičiu. Jis yra velionio Čečėnijos prezidento Džocharo Dudajevo bendražygis. Pasak R. Ozolo, kalbėti apie išlaisvinimo operacijos detales dar anksti, “nes darbas dar nėra visiškai baigtas”. R. Ozolas taip pat atsisakė komentuoti su R. Grodžio patekimo į nelaisvę istorija susijusius dalykus. Po susitikimo VSD pareigūnas buvo išlydėtas pro atsargines R. Ozolo kabineto duris. “Dar nėra suimti V. Grodžio pagrobėjai”, - sakė R. Ozolas. Jis atsisakė komentuoti, koks gali būti banditų likimas, jeigu juos pavyks suimti. Kaip žinoma, pagal Čečėnijoje galiojantį Šariato įstatymą žmonių grobikams gresia mirties bausmė. “Darbas buvo dirbamas artėjant prie Grodžio tris keturis mėnesius”, - sakė R. Ozolas. “Buvo laipsniškai einama į tai, kad atsiimtume jį gyvą, o ne negyvą”. “Nebuvo imamasi jokių veiksmų, kurie galėtų pareikalauti bet kurios pusės aukų”,- sakė R. Ozolas. Svarbiausią vaidmenį išlaisvinimo operacijoje atliko Nacionalinės gvardijos kovotojai, vadovaujami buvusio karo didvyrio lauko vado Mahomedo Chambijevo. Tačiau pagrindinis vaidmuo, grąžinant V. Grodį į Lietuvą, teko VSD. Lietuvos URM konsulinio departamento direktoriui Rimantui Šidlauskui ir Lietuvos ambasados Maskvoje konsulinio skyriaus darbuotojams. Pasak R. Ozolo, Rusijos valdžia ir teisėsaugos struktūros neturėjo nieko bendra su operacija. Kategoriškai paneigtos prielaidos, kad išlaisvinant V. Grodį mainais čečėnams buvo atiduotas kitas žmogus arba sumokėta išpirka. R. Ozolas žadėjo perduoti padėkos raštus Čečėnijos prezidentui Aslanui Maschadovui, Nacionalinės gvardijos vadui M. Chambijevui, šeimoms, kurios padėjo išlaisvinti V. Grodį. V. Eidukaitis, paprašytas paaiškinti savo vaidmenį operacijoje, atsakė: “Mus sieja Džocharas”.


KOLOMBAS. birželio 10 d. (TASS-o spec. koresp. -ELTA). Šiandien Kolombe iškilmingai buvo atidaryta Pasaulinės taikos tarybos sesija.


Vokietijos Demokratinėje Respublikoje paskelbta eilė naujų dokumentų, kurie dar kartą ryškiai demaskuoja buvusį hitlerinį generolą, dabartinį NATO ginkluotųjų pajėgų centrinėje Europoje vadą Hansą Špeidelį. Dokumentai atskleidžia daug faktų, parodančių, jog Špeidelis buvo aktyvus žudiko Eichmano bendrininkas. Vadovaudamas okupaciniams hitlerininkų junginiams Prancūzijoje, Špeidelis 1942 metais savo mėnesiniame raporte rašė: „b) Vasario 14 dieną 10 komunistų ir žydų buvo sušaudyta… c) Vasario 21 dieną 25 komunistai ir žydai buvo sušaudyti… d) Vykdomi didelio masto užpuolimai prieš komunistus ir žydus, kurie baigiasi gausiais areštais. Duotas įsakymas deportuoti 1000 komunistų ir žydų į Rytus…“ Praėjus penkioms dienoms po to, kai Špeidelis raportavo apie 1000 žmonių pervežimą, Eichmanas slaptu laišku informavo Užsienio reikalų ministeriją. Jis rašė: „Planuojama evakuoti 1000 žydų, kurie buvo areštuoti Paryžiuje… į koncentracijos stovyklą Aušvice (Aukštutinė Silezija). Asmenys, kuriuos tai liečia, yra išimtinai Prancūzijos pilietybės, arba asmenys, neturintieji jokios pilietybės. 1000 žydų, kurie dabar yra Kompjeno stovykloje, turi būti pervežti 1942 m. kovo 23 d. specialiu traukiniu. Būčiau labai dėkingas, jeigu man praneštumėte, ar Jūsų įstaiga neprieštarauja šiems veiksmams… Elchmanas“ Kovo 20 dieną Užsienio reikalų ministerija nusiuntė Eichmanui laišką, kuriame pranešė, jog ji neprieštarauja. Tokiu būdu tūkstančio Prancūzijos gyventojų likimas buvo galutinai išspręstas. Iš budelio Špeidelio nagų jie atsidūrė nuo galvos iki kojų kruvino žudiko Eichmano rankose. Po to Špeidelis ir Eichmanas taip pat susidorojo su kita Prancūzijos gyventojų grupe, kurioje buvo penki tūkstančiai žmonių. Vėliau Špeidelis iš Paryžiaus išvyko į Rytų frontą, kur pagarsėjo savo kruvinais darbais prieš tarybinius žmones. Kur jis bebuvo, visuomet likdavo ištikimas Eichmano bendrininkas. 1951 metais Špeidelis vėl pasirodė Eichmano bendrininko vaidmenyje, nors, kaip žinoma, pastarasis tada slapstėsi. Tuo laiku Vakarų sąjungininkų teismas buvo nuteisęs pakarti 22 esesininkus. Jų tarpe buvo SS generolas Oto Olendorfas, kaltas 90 tūkstančių žmonių nužudymu, SS generolas Osvaldas Polis, kurio įsakymu buvo sunaikintas Varšuvos getas, SS pulkininkas Paulius Blobelis, kaltas dėl 60 tūkstančių žmonių nužudymo. 1951 metų sausio 30 dieną JAV diplomatui Čarlzui Tejerui paskambinęs telefonu vienas vokiečių valdininkas iš Vakarų Vokietijos Gynybos ministerijos. Šis valdininkas atvykęs pas Tejerį labai susijaudinęs ir pareiškęs, jog tuo atveju, jei mirties nuosprendis liksiąs nepakeistas, būtų, esą, nebeįmanoma įtikinti bent vieną vokietį vėl kada nors pakelti ginklą. Tejeris taip aprašo susitikimą su vokiečių valdininku: „Vokiečių draugas priėjo prie telefono. Po penkių minučių prie namo privažiavo mašina ir iš jos išlipo du užsimaskavę asmenys. Tik tuomet, kai jie nusiėmė žieminius apsiaustus, aš pažinau Špeidelį ir Hoizingerį. Jie niūriai patvirtino tai, ką mūsų draugai mums jau buvo pasakę: „Jeigu kaliniai bus pakarti, Vokietija, kaip ginkluotas sąjungininkas prieš Rytus, beliks vien iliuzija“. Po pasitarimo amerikiečių štabe su Špeideliu, Hoizingeriu ir kitais, kuris užsitęsė iki vidurnakčio, iš ryto buvo paskelbtas nuosprendis, pagal kurį iš 22 tik penkiems paliko galioti ankstesnis nuosprendis, o kitiems buvo pritaikytos švelnios bausmės. „Mano draugas iš Gynybos ministerijos, – rašo Tejeris, – painformavo mane: „Jūsų vakar dienos svečiai (Špeidelis ir Holzingeris. – Red.) prašė pranešti jums, kad, jų nuomone, tai geriausias sprendimas, kurio mes galėjome tikėtis esamomis sąlygomis“. Šiandien Špeidelis, žinoma, negali padėti Eichmanui, kuris tūno mirtininkų kameroje, kaip kad kadaise padėjo išvengti kartuvių kitiems esesininkų vadeivoms. Bet ar tai ne pasityčiojimas iš fašizmo aukų, kad Eichmano sėbras, karinis nusikaltėlis ir nusikaltėlių gynėjas komanduoja NATO ginkluotosioms pajėgoms ir dargi tiesia savo kruvinus nagus, kad paimtų branduolinį ginklą. O ką reiškia toks ginklas Eichmano bendrininkų rankose, nesunku suvokti. Todėl visiškai suprantamas visų dorų žmonių nerimas ir pasipiktinimas, kai Vakaruose marširuoja JAV imperialistių dėka atkutusi Špeidelio kariauna.


Draugai deputatai! Tarybų Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos priimtas įstatymas dėl pramonės ir statybos valdymo reorganizavimo turi milžinišką reikšmę. Šio įstatymo įgyvendinimas duos mums didelę ekonomine naudą. Dar labiau pakils darbininkų klasės kūrybinis aktyvumas ir iniciatyva. Pramonėje bus atskleisti dideli papildomi rezervai, o tai įgalins mus geriau, racionaliau tvarkyti ūkį, toliau pakelti darbo našumą, sumažinti savikainą, pagerinti išleidžiamos produkcijos kokybę. Lietuva gali pereiti į naujas organizacines valdymo formas, nes ji turi galingą, Tarybų valdžios metais išaugusią materialinę-techninę bazę, prityrusius kadrus. Naujomis sąlygomis žymiai padidėja respublikos valstybinių organų, vietinių Tarybų vaidmuo ir atsakomybė. Respublikos valstybiniai organai turės labiau gilintis į ekonomikos klausimus, konkrečiau ir operatyviau vadovauti pramonės įmonėms ir statyboms. Visokeriopas kūrybinės iniciatyvos vystymas vietose turi ir toliau būti derinamas su centralizuotais pradais. Čia yra lenininio demokratinio centralizmo principo pagrindas. Gali pasireikšti ir atskiros vietininkiškumo tendencijos, mėginimai sudaryti uždarą ūkį, ūkininkavimo klausimus spręsti tik vadovaujantis apribotais vietiniais uždaviniais. Tokios tendencijos nesuderinamos su lenininiais ūkininkavimo principais ir gali padaryti žalą visos valstybės interesams. Su tokiomis tendencijomis turi būti ryžtingai kovojama jau nuo pat pradžios. Tai yra tiek respublikinių, tiek rajonų organizacijų uždavinys. Negalima užmiršti, jog panašias tendencijas gali stengtis panaudoti mūsų priešai, kad padarytų mums žalos, kad pakirstų mūsų jėgas. Bet visos priešų pastangos sužlugs. Niekuomet ir niekam nepavyks susilpninti neišardomą TSRS tautų draugystės jėgą, atplėšti lietuvių tautą nuo didžiosios rusų tautos ir kitų Tarybų Sąjungos tautų, nes lietuvių tautos klestėjimas yra neatskiriamas nuo visų mūsų šalies tautų klestėjimo. (Plojimai). Priimta pramonės ir statybos valdymo struktūra įgalina respublikines organizacijas tikslingiau paskirstyti gamybines jėgas, geriau panaudoti gamtos turtus, teisingiau nustatyti ūkio šakų specializavimą. Antru sesijos dienotvarkės punktu mes svarstome Lietuvos žemių melioracijos klausimą. Šį klausimą mes galime taip plačiai svarstyti dėl to, kad mūsų tarybinė pramonė suteikia melioracijos darbams vykdyti puikiausią materialinę bazę. Sunkius darbus, kuriuos anksčiau tekdavo dirbti rankomis, šiandien atlieka galingi ekskavatoriai ir kita technika. Kaip nurodė savo pranešime drg. Laurinaitis, šiais metais melioracijos darbų apimtis palyginti su ankstyvesniais metais žymiai padidinama: vien uždaru drenažu mes turime nusausinti daugiau kaip 50 tūkst. hektarų. Mes kiekvienais metais džiaugiamės melioratorių darbu. Ir šiemet jie jau nemaža nuveikė. Tačiau nūdienė melioracijos darbų eiga rodo, kad mes dar nepakankamai išnaudojame visus milžiniškus galimumus ir turimas lėšas. Galėjom daug geriau įsisavinti kapitalinius įdėjimus. Ypatingai atsilieka žemės darbai. Neleistinai lėtai vykdomi melioracijos darbai Nemuno žemupio pievose, o tos pievos turi dideles perspektyvas vystant gyvulininkystę. Vienas iš didžiausių trūkumų yra tas, kad nepatenkinamai įsisavinamos jau nusausintos žemės. Vyriausioji melioracijos valdyba, Žemės ūkio ministerija, rajonų partiniai ir tarybiniai organai, MTS ir MMS ne visada skiria reikiamą dėmesį melioracijos klausimams, ne visada įvertina jos didelę reikšmę liaudies ūkiui. Kovai su drėgmės perteklium dar per mažai panaudojamas drg. Vasinausko rekomenduojamas lysvinis arimas. Melioracijos darbų plano įvykdymas Lietuvoje yra labai svarbus liaudies ūkio uždavinys toliau keliant visą respublikos žemės ūkį ir stiprinant kolūkių bei tarybinių ūkių ekonomiką. Mes turime gerai išnaudoti visas jėgas ir lėšas tam, kad šių metų melioracijos darbų planas visoje respublikoje būtų pirma laiko įvykdytas, o paskui ir žymiai viršytas. Ypatingą dėmesį reikia atkreipti į tolesnį pievinių-ganyklinių žolių sėklininkystės vystymą kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose, apie ką čia plačiai kalbėjo drg. Grigalauskas. Visiškai remtinas sesijos nutarimo projekte keliamas reikalavimas įsisavinti nusausintas žemes per 1–2 metus. Žemės ūkio ministerija ir melioracijos valdyba, rajoniniai organai turi nustatyti šių darbų griežtą planą ir jį sistemingai kontroliuoti. Drg. Grigalauskas iškėlė čia klausimą dėl pievininkystės rėmėjų draugijos sudarymo. Apie tai reikia pagalvoti. O gal prie to reikėtų pridėti ir melioracijos rėmėjus, ar sudaryti melioracijos rėmėjų draugiją. Vienu žodžiu, reikia pagalvoti. Sėkmingas melioracijos darbų plano įvykdymas padės toliau smarkiai kelti respublikos žemės ūkį. Lietuvos žemių melioracija turi būti visos liaudies reikalas. Kiekvienas Lietuvos pilietis, kiek nuo jo priklauso, turi visokeriopai padėti atlikti melioracijos darbus. Lietuvos komjaunimas žada irgi aktyviai įsijungti į šį patriotinį darbą. Kaip malonu ir džiugu bus matyti mūsų studentus, įnešančius savo indėlį į melioracijos darbų vykdymą vasaros atostogų metu. Melioruotos žemės, gerai prižiūrimos, duos gausius derlius, kas leis dar labiau sustiprinti mūsų kolūkius ir tarybinius ūkius, toliau pakelti Lietuvos darbo žmonių gerovę. Draugai deputatai! Partijos ir vyriausybės per eilę pastarųjų metų įvykdytos priemonės toliau keliant žemės ūkį atskleidė neišmatuojamus kolūkių ir tarybinių ūkių rezervus. Žemės ūkio sustiprinimas kadrais, žemės ūkio gamybos mechanizavimo programos įgyvendinimas, platus pritaikymas priemonių pakelti kaimo darbo žmonių materialiniam suinteresuotumui – visa tai sudarė sąlygas pasiekti tokius rezultatus, apie kuriuos anksčiau buvo galima tik svajoti. TSKP Centro Komiteto sušaukti žemės ūkio darbuotojų pasitarimai sukėlė naują didžiausios svarbos visaliaudinį judėjimą siekiant 100-tui hektarų žemės ūkio naudmenų gauti po 100 centnerių mėsos ir 400 centnerių pieno. Kalbėdamas Tarybų Rusijos šiaurės vakarų sričių žemės ūkio darbuotojų pasitarime Leningrade, TSKP CK pirmasis sekretorius draugas N. S. Chruščiovas paragino įvykdyti Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komiteto iškeltą istorinės reikšmės uždavinį – artimiausiais metais pasivyti Jungtines Amerikos Valstybes pagal svarbiausių gyvulininkystės produktų gamybą vidutiniškai vienam gyventojui. Tai milžiniškas uždavinys, bet jis realus, nes jo įgyvendinimą paruošė visa mūsų socialistinės šalies vystymosi eiga. Komunistų partija ir Tarybinė vyriausybė neturi didesnio uždavinio, kaip rūpinimasis liaudies gerove. Sėkmingas įgyvendinimas iškelto uždavinio – pavyti JAV pagal mėsos, pieno ir sviesto gamybą vidutiniškai vienam gyventojui padės žymiai pakelti darbo žmonių gerovę. TSKP Centro Komiteto iškeltą uždavinį vieningai parėmė visa tarybinė liaudis. Vykdant šį uždavinį, žinoma, prireiks didvyriško kolūkiečių, MTS ir tarybinių ūkių darbuotojų darbo, visos liaudies darbo, reikės dirbti su dideliu jėgų įtempimu, visu mastu reikės išvystyti vadovaujančių darbuotojų, žemės ūkio specialistų kūrybinius sugebėjimus bei organizatorinį talentą. Pirmieji atgarsiai, gaunami iš mūsų respublikos kolūkių, tarybinių ūkių, kalba apie tai, kad Lietuvos žemės ūkio darbo žmonės yra pasiruošę aktyviai dalyvauti visaliaudinėje kovoje už naują žemės ūkio gamybos pakilimą, įdėti savo darbo dalį į iškelto uždavinio įgyvendinimą. Kolūkiai atskleidžia papildomus rezervus ir galimumus, kurių panaudojimas įgalins smarkiai padidinti mėsos, pieno ir kitų gyvulininkystės produktų gamybą. Pavyzdžiui, Linkuvos rajono kolūkiečiai įsipareigojo jau 1957 metais 100-tui hektarų žemės ūkio naudmenų gauti po 150 centnerių pieno, 40 centnerių mėsos ir 100-tui hektarų ariamos žemės – po 30 centnerių kiaulienos. Panašius įsipareigojimus 1957 metams prisiėmė Joniškio, Švenčionių, Kapsuko ir eilės kitų rajonų kolūkiai. Paimkime kad ir Vilniaus rajoną. Rajono kolūkiai 1955 metais 100-tui hektarų žemės ūkio naudmenų gavo po 26 centnerius pieno, 1956 metais – po 48 centnerius. Šiais metais pieno gamybą manoma padidinti dvigubai. Jau dabar kolūkiai primelžė pieno 2,2 karto daugiau, negu tuo pačiu laiku pereitais metais. Šiais metais rajone 100-tui hektarų ariamos žemės bus pagaminta po 20 centnerių kiaulienos palyginti su 5,7 centnerio pernai. Spalio revoliucijos vardo, Stalino vardo ir kiti kolūkiai įsipareigojo iki penkmečio pabaigos 100-tui hektarų ariamos žemės padidinti kiaulienos gamybą iki 100 centnerių. Bendra mėsos gamyba rajono kolūkiuose 1960 metais padidės 10 kartų palyginti su 1956 metais. Pandėlio rajono „Aušros” kolūkyje gyvulininkystės darbuotojai įsipareigojo 1957 metais 100-tui hektarų ariamos žemės gauti po 50 centnerių kiaulienos arba 5,3 karto daugiau, negu 1956 metais. Tokius pat įsipareigojimus prisiėmė Pabradės rajono „Naujo gyvenimo” ir kiti kolūkiai. Vilkijos rajono „Kelio į komunizmą“ kolūkio pirmininkė drg. Bundzienė Leningrade iš pasitarimo tribūnos pareiškė, kad šiais metais 100-tui hektarų kolūkis turi gauti po 100 centnerių kiaulienos ir 400 centnerių pieno, o 1960 metais 100-tui hektarų žemės ūkio naudmenų kolūkis gaus ne mažiau kaip po 700 centnerių pieno ir 100-tui hektarų ariamos žemės – po 150 centnerių kiaulienos. 1957 m. gegužės 31 d. TSKP CK pirmasis sekretorius draugas N. S. Chruščiovas TSKP Centro Komiteto pavedimu karštai pasveikino „Kelio į komunizmą” kolūkio valdybą, partinę organizaciją, visus kolūkiečius ir kolūkietes, mechanizatorius ir specialistus ryšium su tuo, kad jie, atsiliepdami į patriotinį žemės ūkio pirmūnų kvietimą, prisiėmė aukštus įsipareigojimus. Tame sveikinime sakoma, kad partijos Centro Komitetas ir Tarybinė vyriausybė neabejoja, jog „Kelio į komunizmą“ kolūkio pavyzdžiu, kuris parodo, kokie didžiuliai yra rezervai smarkiai didinti gyvulininkystės produktų gamybą, paseks visi Lietuvos respublikos, o taip pat kitų Pabaltijo respublikų kolūkiai ir tarybiniai ūkiai. Nėra abejonės, kad kolūkio „Kelias į komunizmą” kolūkiečiai ištesės partijai ir vyriausybei duotą žodį. Visų respublikos kolūkių ir tarybinių ūkių garbės reikalas turi būti pasekti patriotiniu priešakinio kolūkio „Kelias į komunizmą” pavyzdžiu ir į TSKP Centro Komiteto sveikinimą, į jo kvietimą atsakyti įtempta kova už gyvulininkystės produktų gamybos aukštų rodiklių pasiekimą visoje Lietuvoje. Puikią „Kelio į komunizmą” artelės kolūkiečių iniciatyvą turi paremti visi Lietuvos žemės ūkio darbuotojai. Ir tam yra visos galimybės. (Plojimai). Daugelio priešakinių kolūkių ir rajonų gyvulininkystės produktų gamybos rodikliai, jų įsipareigojimai 1957 ir sekantiems metams rodo esančius socialistiniame žemės ūkyje didelius galimumus ir neišsenkamus rezervus. Reikia tik sumaniai juos panaudoti, reikia tik padėti žmonėms įsisiūbuoti, kad kiekvienam žemės ūkio darbo žmogui kiltų noras ir pasiryžimas kovoti, kad kiekvienas įneštų savo konkretų indėlį į šį reikalą, padėtų savo kolūkiui, tarybiniam ūkiui, rajonui išspręsti šį svarbų uždavinį. Reikia, kad kiekvieno kolūkio, rajono garbės reikalas būtų atkakli kova, veiksmingas kovingas lenktyniavimas už tai, kad iškeltas istorinės svarbos uždavinys – pavyti Jungtines Amerikos Valstybes pagal gyvulininkystės produktų gamybą vidutiniškai vienam gyventojui – būtų sėkmingai įvykdytas. Žinoma, kolūkių ir rajonų indėlis į tokį svarbų reikalą bus nevienodas: kai kurie turės imtis sunkesnės naštos. Vieni kolūkiai gali padidinti mėsos gamybą 3-4 kartus, o kiti – 10 ir daugiau kartų. Šiame didžiajame judėjime labai svarbu smarkiai pakelti gamybos lygį vidutiniuose ir atsiliekančiuose kolūkiuose. O tai galima padaryti. Apie tai liudija neblogas patyrimas daugelio respublikos kolūkių ir rajonų, kurie dar visai neseniai atsilikdavo ir kurie dabar tvirtai žengia į priekį kovoje už gyvulininkystės pakėlimą. Tai rodo ir iš viso gyvulininkystės produktų gamybos augimo respublikoje rodikliai, apie tai įtikinamai kalba puikus mūsų priešakinių kolūkių, tarybinių ūkių, rajonų patyrimas. Sviesto gamyba respublikoje 1956 metais palyginti su 1953 metais padidėjo 1,6 karto. Didėja mėsos gamyba. Kaip pranešė šioje sesijoje mėsos ir pieno produktų pramonės ministras drg. Kairys, birželio 1 d. mėsos paruošų ir supirkimo planas įvykdytas 115,8 procento. Daugiau kaip pusę paruoštos ir supirktos mėsos sudaro kiauliena. Birželio 1 d. mėsos pagaminta beveik 2,5 karto daugiau, kiaulienos pagaminta 3 kartus daugiau, negu per tą patį laikotarpį pernai. Bendra pieno gamyba per 5 mėnesius kolūkiuose padidėjo 90 procentų palyginti su pirmaisiais penkiais 1956 metų mėnesiais. Šiomis dienomis įvykdysim pieno paruošų ir supirkimo pusmečio planą. Yra kolūkių, kurie per vienerius metus padarė didelį šuolį į priekį gyvulininkystės produktų gamyboje. Antai, Kėdainių rajono „Aristavos“ kolūkis pernai iš esmės neturėjo kiaulių fermos, o jau dabar kiaulienos gamyba 100-tui hektarų ariamos žemės viršija 20 centnerių. Juk galėjo pernai Kauno rajono „Bolševiko”, Kapsuko rajono Černiachovskio vardo, Priekulės rajono Stalino vardo Vilkijos rajono Černiachovskio vardo ir kiti kolūkiai 100-tui hektarų žemės ūkio naudmenų gauti daugiau kaip po 250 centnerių pieno ir daugiau kaip po 25 centnerius mėsos. Įsijungiant į kovą už TSKP Centro Komiteto iškeltų žemės ūkio darbuotojams uždavinių įvykdymą, reikia peržiūrėti kolūkių ir rajonų planus ir įsipareigojimus 1957 ir sekantiems metams, rimtai apgalvoti juos, visiškai atsižvelgiant į visas galimybes bei rezervus ir nustatyti galimą maksimalią gyvulininkystės produkcijos išeigą šiems ir sekantiems penkmečio metams kiekvienam kolūkiui, tarybiniam ūkiui, rajonui. Pasiektieji per praėjusius šių metų mėnesius augimo rodikliai, nors ir žymiai viršija praeitų metų rodiklius, tačiau negali mūsų patenkinti. Jie dar toli gražu nepakankami, kad metų gale galėtų užtikrinti prisiimtų įsipareigojimų įvykdymą ir viršijimą. Tai galima pasakyti ir apie priešakinius rajonus – lenktyniavimo iniciatorius, kurie prisiėmė padidintus įsipareigojimus. Rajonų ir kolūkių vadovams reikia atsiminti, kad prisiimtų gyvulininkystės produktų gamybos įsipareigojimų vykdymas nepakenčia savieigos. Iš čia kyla uždavinys – visokeriopai stiprinti visą organizacinį ir masinj-politinį darbą. Partinės organizacijos tarybiniai ir žemės ūkio organai kartu su žemės ūkio specialistais turi padėti kolūkių ir tarybinių ūkių vadovams paruošti smulkų, kiekvienam suprantamą gyvulininkystės produktų gamybos padidinimo planą, kuriame turi būti aiškiai nurodyta, kiek ir kokiais mėnesiais kolūkis išskirs ganymui bei atšėrimui galvijų, kiaulių, kiek turi būti nupirkta galvijų, kiaulių, kiek bus reikalinga pašarų ir iš kokių šaltinių jie bus gaunami, kas iš valdybos narių, specialistų ir eilinių kolūkiečių ir kas iš rajono aktyvo atsako už šias priemones. Reikia reguliariai svarstyti bendruose kolūkiečių susirinkimuose ir brigadose prisiimtų įsipareigojimų įvykdymo eigą. Šis labai svarbus darbas turi būti visą laiką kontroliuojamas kolūkiečių, visuomeninių organizacijų. Judėjimas už mėsos gamybos padidinimą turi būti pagrįstas visų kolūkiečių materialiniu suinteresuotumu. Visuomeninio ūkio didinimas, asmeninės iniciatyvos vystymas turi padėti didinti žemės ūkio produkciją, kelti kolūkiečių gerovę, mūsų šalies ekonominę galią. Pagal gautus iš rajonų duomenis jau šiais metais kolūkiai ir rajonai kelia uždavinį gauti 100 hektarų ariamos žemės ne mažiau kaip po 18–19 centnerių kiaulienos ir 100 hektarų žemės ūkio naudmenų – ne mažiau kaip po 90–92 centnerius pieno. Bet čia lemiamą reikšmę turės geri pašarai tiek vasarą, tiek žiemą. Užtat mes turime jau šiais metais žymiai padidinti visų žemės ūkio kultūrų derlingumą, daugiau pasėti įvairių pašarinių kultūrų. Šiam uždaviniui išspręsti reikia intensyviau tvarkyti ūkį, teisingiau planuoti pasėlių plotus, daugiau pasėti pašarui bulvių, kukurūzų, lubino, dobilų, šakniavaisių ir kitų kultūrų. Draugai deputatai! Pavasario sėja respublikoje šiais metais vyko žymiai geriau, negu pernai. Kaip žinoma, iki gegužės 31 dienos visų kultūrų sėjos planas įvykdytas 96,4 proc. Grūdinių ir grūdinių-ankštinių kultūrų pasėta 160,5 proc. plano. Tačiau pašarinių kultūrų sėja, jos apimtis negali mus patenkinti. Iki gegužės mėnesio pabaigos pasėta 81,2 proc. kukurūzų sėjos plano, 90,5 proc. bulvių, 72,0 proc. silosinių kultūrų, pašarinių šakniavaisių pasėta 76,8 proc. plano. Ypač nepatenkinamai sodina bulves ir sėja kukurūzus Šiaulių ir Panevėžio grupių rajonai. Reikia neatidėliojant imtis ryžtingų priemonių ir kiek galima padidinti pašarinių kultūrų pasėlius. Dabar, besibaigiant pavasario lauko darbams, dar galima ir reikia padaryti nemaža, siekiant padidinti pašarų kiekį. Štai, Vilkijos rajono „Kelias į komunizmą“ kolūkyje beveik pusė visos dirbamos žemės užsėta daugiametėmis žolėmis. Kukurūzai, ankštinių ir varpinių žolių mišiniai, šakniavaisiai sėjami tokiais kiekiais ir su tokiu apskaičiavimu, kad šviežios žaliosios masės gyvuliai gautų daug ir nuolat iki pat šalčių, 90 procentų vadinamųjų „grynųjų pūdymų” užsėta kukurūzais ir kitomis kultūromis žaliajam pašarui. Be to, dar yra sklypai prie fermų, kur taip pat auginami kukurūzai, pašariniai runkeliai, įvairūs mišiniai. Kolūkis 96 hektarų plote įrengė kultūrines ganyklas. Šiais metais bus užveista dar 100 hektarų kultūrinių ganyklų. Tokiu būdu, kaip mes matome, kolūkis turės daug ir labai įvairių pašarų. Tai ir yra tas tvirtas pagrindas, kuriuo remdamasis kolūkis sudarė savo gyvulininkystės produktyvumo pakėlimo planus. Šiuo pavyzdžiu turi pasekti visi. Deja, ne visur taip yra. Žymiai blogiau už kitus rajonus pašarines kultūras sėja Ignalinos, Švenčionių, Dotnuvos, Kretingos, Klaipėdos, Joniškio, Joniškėlio, Ramygalos rajonų kolūkiai. Tokios vertingos kultūros, kaip kukurūzai, sėjos tempai daugelyje vietų nepatenkinami. Pavyzdžiui, Ramygalos rajono vadovai žodžiais palaiko kukurūzus, tačiau jų žodžiai neparemiami konkrečiais darbais. Čia visai negerai. Kad įvykdytume prisiimtus įsipareigojimus, turime vasarą gausiai aprūpinti gyvulius pašaru. Mes privalome sėti daugiau silosinių kultūrų, kad turėtume ne mažiau kaip 10 tonų siloso vienai karvei. Čia reikia taip pat turėti galvoje ir tai, kad karvių skaičius kolūkiuose per metus turės žymiai padidėti. Reikia imtis papildomų priemonių pašarams paruošti ir ypač kukurūzų, bulvių, vienamečių žolių ir kitų kultūrų pasėliams visokeriopai išplėsti, o taip pat, kur tik galima, organizuoti ankstyvojo siloso iš įvairių laukinių žolių užraugimą. Rimčiausią dėmesį reikia skirti kukurūzams. Kukurūzus reikia ne tik sėti, bet ir rūpestingai juos auginti. Tada jie duos tikrai gausų derlių. Kita labai svarbi pašarinė kultūra yra bulvės. Jų reikšmė žymiai padidėja ryšium su masiniu kiaulių nupenėjimu. Reikia panaudoti visas galimybes bulvių gamybai padidinti. Reikėtų ir mums pamėginti šiemet ganyti kiaules bulvių pasėliuose, o tam reikia padidinti tų pasėlių plotus. Vienu žodžiu, jei mes viršytume bulvių sodinimo planą 30—50 procentų, tai mes būtume vyrai. Žemės bulvėms reikia būtinai surasti, kad ir iš žiemkenčiams skirtos žemės, o žiemkenčiams reikia paruošti kitą žemę. Pigių žaliųjų pašarų gamybą gali ir šiemet padidinti užimtieji pūdymai. Reikia daugiau į pūdymus pasėti vienamečių žolių ir kukurūzų žaliajam pašarui, o į grynus pūdymus dar galima sėti iki birželio 15 dienos. Labai vertinga kultūra yra ir pašariniai kopūstai. Svarbu tai, kad jie nebijo šalčių ir kad jais galima šerti gyvulius net bemaž iki gruodžio mėnesio ar net iki naujų metų, kai jau nėra kitų žaliųjų pašarų. Rimčiausią dėmesį reikia skirti šakniavaisiams, daugiau jų pasodinti, pavedant juos auginti ir atskiriems kolūkiečiams ir grandims. Dabar jie sodinami daigais. Reikia juos rūpestingai auginti. Būtina plačiau įdiegti pašarams ir cukrinius runkelius, kurie yra ypač geras maistas žąsims, antims. Greta su kitomis pagrindinėmis pašarinėmis kultūromis šiais metais reikia ypatingą dėmesį skirti tam, kad kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose būtų plačiai įdiegta tokia vertinga daugiametė kultūra, kaip liucerna. Nežiūrint didelių šios kultūros privalumų, ji Lietuvoje blogai įdiegiama. Visiškai nesuprantama, kodėl eilėje rajonų ir kolūkių ši kultūra neįvertinama. Sakoma, kad negalima jai rasti tinkamos žemės. Netiesa, kiekviename kolūkyje galima rasti jai tinkamos žemės. Mes turime nemaža liucernos sėklos, ir dar jos gausime. Ir sėti liucerną galime visą vasarą. Mes turime energingiausiai kovoti už liucernos pasėlių išplėtimą. Reikia ir toliau plėsti pašarinio lubino pasėlius. Plačiausią kelią reikia duoti kultūrinių ganyklų išplėtimui nusausintuose plotuose. Tai padės toliau stiprinti kolūkių visuomeninį ūkį. Jeigu gyvuliai bus aprūpinti gerais pašarais, jeigu jie bus gerai prižiūrimi ir šeriami, tai mes galėsime tikėtis, kad mūsų įsipareigojimai bus sėkmingai įvykdyti. O tam, kad visa tai įvykdytume, reikia ypatingą dėmesį skirti žemės ūkio darbų organizavimui – sparčiau užbaigti visų kultūrų sėją, pilnu tempu pradėti raugti silosą iš įvairių žolių, organizuoti pasėlių priežiūrą, ypač kukurūzų, bulvių, šakniavaisių pasėlių priežiūrą. Kas pasėlius prižiūrės – didins derlių, kas jų neprižiūrės – mažins derlių. Galima išauginti gerą kukurūzų, bulvių derlių, laiku nuakėjant, laiku purenant, patręšiant. Čia daug nulems kolūkiečių materialinis suinteresuotumas. Materialinio suinteresuotumo principą reikia taikyti kiekvienoje brigadoje, grandyje, taikyti kiekvienam kolūkiečiui. Turime rūpintis, kad laiku ir organizuotai būtų vykdoma šienapiūtė, kad būtų paruoštas reikiamas kiekis žaiginių šienui džiovinti, siekiant daugiau pagaminti geros kokybės šieno. Siekiant pakelti visų žemės ūkio kultūrų derlingumą, reikia ryžtingai pagerinti organinių trąšų sukaupimą ir panaudojimą. Dirvą reikia daugiau tręšti mėšlu, durpėmis, kalkėmis, organiniais-mineraliniais mišiniais. Mūsų kovinis uždavinys – jau šiais metais žymiai pagerinti šį darbą. Sesijoje kalbėję deputatai tai irgi karštai parėmė. Tuo tarpu trąšų sukaupimo ir jų išvežimo į laukus uždavinys eilėje rajonų sprendžiamas labai blogai. Iki š. m. gegužės mėnesio pabaigos mėšlo išvežimo planą įvykdė tik Šalčininkų ir Eišiškių rajonai. Bemaž įvykdė Vievio, Vilniaus, Zarasų ir Vilkaviškio rajonai. Ypač blogai organizuotas mėšlo išvežimas į laukus Jurbarko ir Švenčionėlių rajonų kolūkiuose. Be to, reikia pasakyti, kad mėšlas mėšlui nelygu. Daugelyje vietų pusiau sausi pakratai išmetami iš tvartų, jie nesuminami, išdžiūsta, vertingiausios medžiagos išgaruoja. O tai yra dėl to, kad neįtaisomos mėšlidės, nors ir paprasčiausios, nebetonuotos. Srutų daug nuteka veltui. Kaip ir anksčiau, blogai dirba sukaupiant ir išvežant į laukus durpes mašinų-traktorių stotys, nors jos galėtų daug geriau dirbti, nes turi tam ir nemaža technikos. Toks darbas sukaupiant ir panaudojant vietines trąšas yra nepakenčiamas. Durpių paruošimui reikia kuo daugiau išnaudoti gerą vasaros laiką. Šiam darbui, draugai, mes neturime gailėti jėgų. Kas nesirūpina mėšlo, durpių sukaupimu, o kalba apie derlingumo kėlimą, tas plepys, ir jį reikia vyti lauk iš vadovaujančio darbo žemės ūkyje. Kuo daugiau paruošime komposto laukams, tuo daugiau bus galima panaudoti mineralinių trąšų pievoms, kultūrinėms ganykloms, o tai padės didinti gyvulių skaičių. Gi tai savo ruožtu leis gauti daugiau mėšlo. Daugiau trąšų reikės duoti ir dobilienoms. Durpes, mėšlą reikia vežti ne tik mašinų-traktorių stočių priemonėmis, bet ir kolūkių arkliais. Kur nepakanka mechanizavimo priemonių, ten reikia kasti durpes ir rankomis. Būtinai daugiau reikia kalkinti rūgščias dirvas. Neseniai lankęsi Čekoslovakijoje draugai pasakojo, kad ten gaminami žymūs trąšų kiekiai kompostuojant atmatas, maisto pramonės atliekas ir fekalijas. Kartu išsprendžiamas klausimas, kaip pašalinti įvairias atmatas. Užuot stačius brangius valymo įrengimus arba naikinus ir dezinfekavus atmatas, Čekoslovakijoje jos paverčiamos vertinga trąša. Trąšas gaminantiems fabrikams pastatyti sunaudojama ne daugiau lėšų, kiek atsieitų atitinkamų atmatų valymo įrengimų statyba. Ir mums reikia rimtai apie tai pagalvoti. Vienu žodžiu, paskelbkime platų judėjimą už trąšų sukaupimą. Paremkime tą judėjimą dosniu atlyginimu tiems, kurie gerai dirbs. Trąšos, trąšos ir dar kartą trąšos – toks turi būti mūsų šūkis. Didindami pašarus mes turime drąsiai didinti ir gyvulių skaičių. Labiau reikia rūpintis karvių veislės gerinimu, gerai organizuoti karvių dirbtinio apsėklinimo darbą kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose. Reikia kiekvieną dieną kovoti už pieno primelžimo didinimą. Didžiausias šaltinis pigios ir geros kokybės mėsos gamybai padidinti yra bekoninių kiaulių penėjimas. Bet greta to reikia plačiai organizuoti galvijų įganymą, buliukų auginimą mėsai, plačiai veisti vandens paukščius, ypač žąsis. Reikia didinti ir avių skaičių, ypač tose vietose, kur daug prastos žemės galima panaudoti avių ganykloms, pirmoje eilėje respublikos pietryčių rajonuose. Partijos kvietimas pavyti JAV pagal mėsos, sviesto ir pieno gamybą vidutiniškai vienam gyventojui įkvepia žemės ūkio darbuotojus pasiaukojančiam darbui. Lietuvos kaimo darbo žmonės pasieks naujus laimėjimus žemdirbystėje ir gyvulininkystėje, gerai ir greitai išspręs smarkaus gyvulininkystės produktų gamybos padidinimo uždavinį. Draugai deputatai! Lietuvos kaimo socialistinis pertvarkymas, darbo valstiečių išnaudojimo panaikinimas atskleidė plačias žemės ūkio spartaus pakėlimo perspektyvas. Su dideliu pasitenkinimu galime pasakyti, kad mūsų kolūkiai, įveikdami nemažus sunkumus, metai iš metų didina visuomeninį ūkį. Praėjusiųjų žemės ūkio metų išdavos įtikinamai rodo respublikos kolūkių stiprėjimą, jų ekonomikos augimą, kolūkiečių materialinės gerovės kilimą. 1956 metais piniginės kolūkių pajamos palyginti su 1955 metais padidėjo beveik trečdaliu. Atskaitymai nedalomiesiems fondams papildyti per metus padidėjo 33 procentais. Daugiau negu per pusę palyginti su 1955 metais padidėjo kapitaliniai įdėjimai. Bendroji kolūkių pagrindinių gamybos priemonių vertė per metus padidėjo 23 procentais. Bendrasis grūdinių ir ankštinių kultūrų surinkimas 1956 metais palyginti su 1955 metais sudarė 160,6 procento, bulvių surinkimas padidėjo 12 procentų, cukrinių runkelių – 63 procentais, sėmenų – 45 procentais ir linų pluošto – 56 procentais. Vidutiniška darbadienio vertė, skaičiuojant pinigais, padidėjo du kartus palyginti su 1955 metais. Tačiau darbadienio vertė dar vis nepakankama. Ir čia mūsų didelis trūkumas, kad mes dar silpnai didiname pajamas iš gyvulininkystės produktų. Mes turime dėti visas pastangas, kad vis labiau augtų kolūkiečių pajamos iš visuomeninio ūkio, nes tik tuo būdu galėsime žymiai pakelti jų gerovę. Tačiau, kiek dar bebūtų sunkumų, draugai, mes galime tvirtai pasakyti, kad šie metai bus naujo Tarybų Lietuvos žemės ūkio pakilimo metai, tolesnio kolūkių stiprėjimo ir kolūkiečių materialinės gerovės augimo metai. Kolūkinio kaimo darbo žmonės su didelio pasitenkinimo ir dėkingumo jausmu sutiko žinią, kad nuo 1958 metų sausio 1 dienos bus panaikinti privalomieji žemės ūkio produktų pristatymai iš kolūkiečių kiemų. Ši svarbi priemonė padės toliau kelti kaimo darbo žmonių gyvenimo lygį. Kartu su tuo tai kelia visiems kolūkiečiams uždavinį dar aktyviau didinti, stiprinti visuomeninį ūkį. Atsakydami į partijos rūpinimąsi liaudies gerove, Lietuvos žemės ūkio darbo žmonės dar plačiau išvystys socialistinį lenktyniavimą už prisiimtų įsipareigojimų įvykdymą. Labai svarbus partinių ir tarybinių organų uždavinys – nuolat praktiškai padėti kolūkiams kilti į dar aukštesnį lygį, visokeriopai padėti didinti visuomeninį ūkį, atskleisti ir panaudoti naujus rezervus. Lenktyniavimą su Baltarusija reikia padaryti masiškesnį ir veiksmingesnį, plačiai skleisti kolūkinės gamybos pirmūnų geriausią patyrimą. Reikia dažniau organizuoti abipusį įsipareigojimų vykdymo patikrinimą fermose, brigadose, kolūkiuose, rajonuose, rengti ekskursijas į geriausias žemės ūkio arteles ir t. t. Draugai deputatai! Nėra abejojimo, kad mūsų respublikos, kaip ir visos šalies, žemės ūkio darbo žmonės garbingai įvykdys naujus smarkaus žemės ūkio produktų gamybos pakėlimo uždavinius, kad jie Didžiojo Spalio 40-ąsias metines pasitiks naujomis šauniomis darbo pergalėmis. (Ilgai trunkantieji plojimai).


BUDAPEŠTAS, birželio 11 d. (TASS-ELTA). Djero srities teismas paskelbė nuosprendį Gaborui Feldešui ir 12 jo bendrininkų, apkaltintų veikla, kuria buvo siekiama nuversti liaudies demokratinę santvarką, ir kurstymu žudyti. Gaboras Feldešas ir penketas jo bendrininkų nuteisti mirti, kiti – įvairų laiką kalėti.


JAV prezidento apkaltos byloje nesutariama dėl liudytojų

JAV Atstovų rūmų ieškovų komisija pranešė norinti kviesti liudytojus į prezidento Billo Clintono apkaltos teismą Senate, kuris gali prasidėti sausio 7 d. Vien iš respublikonų sudaryta 13 narių ieškovų komisija antradienį surengė pirmąjį posėdį, kuriame svarstė savo strategiją. Ji kol kas nenutarė, kokius liudytojus kviesti duoti parodymų Senate. Dabar Atstovų rūmai turi laukti Senato darbotvarkės ir nutarimo, ar apskritai bus leidžiama liudytojams dalyvauti. Duodami interviu, nei Senato respublikonų daugumos vadovas Trentas Lottas, nei demokratų vadovas Tomas Daschleʼas nepatvirtino, kad jie pritars ieškovų komisijos planui kviesti liudytojus. Lottas pareiškė, kad teismas gali vykti ir be liudytojų. “Ar liudytojų reikia? Aš taip nemanau”, - sakė jis. Galimi liudytojai kol kas viešai nesiūlomi, tačiau manoma, kad tarp jų gali būti buvusi Baltųjų rūmų stažuotoja Monica Lewinsky, Clintono sekretorė Betty Currie ir jo draugas Vernonas Jordanas. Lottas jau pradėjo svarstyti apkaltos darbotvarkę, pranešė Senato demokratų vadovybės atstovas. Pasak jo, Lottas sakė Daschleʻui, kad apkaltos teismas gali oficialiai prasidėti sausio 7 d. Proceso pradžioje senatoriai turės duoti prisiekusiųjų priesaiką vyriausiajam teisėjui Williamui Rehnquistui. Pagal Lotto siūlomą planą tikrasis teismas prasidėtų sausio 11 d. Pasak atstovo, nei Daschleʼas, nei Baltieji rūmai nesutiko su pasiūlytomis datomis. Vis dėlto šis pasiūlymas rodo, kad Senatas pasirengęs Clintono teismui pagal du apkaltos straipsnius - jis kaltinamas melagingu liudijimu tyrimo komisijai ir trukdymu vykdyti teisingumą, norint nuslėpti savo nesantuokinį romaną su Lewinsky. Lottas pageidavo, kad Senatas iš pradžių balsuotų dėl Clintono pašalinimo, o tik paskui svarstytų alternatyvią papeikimo galimybę. Izraelis: dešiniųjų konkurentai vienijasi Buvęs užsienio reikalų ministras Davidas Levis ir opozicinės Darbo partijos vadovas Ehudas Barakas susitarė gegužės mėnesį rengiamuose rinkimuose susijungti prieš dešiniojo sparno partijas. Remiantis šiuo susitarimu, Levis, vadovaujantis negausiai “Gesher” partijai, parems Barako kandidatūrą į ministro pirmininko postą gegužės 17 d. Už tai Darbo partija leis “Gesher” partijai įrašyti savo kandidatus į bendrą abiejų partijų sąrašą rinkimuose į Izraelio parlamentą. “Gesher” partijos, kuriai šiuo metu priklauso trys nariai, kandidatai užsitikrins gana gerą poziciją rinkimų sąrašuose ir įgis galimybę patekti į parlamentą. Levio ir Barako sutartis buvo sudaryta vėlų antradienio vakarą. 61 metų Levis savo politinę karjerą pradėjo kaip Darbo partijai priklausančios “Histadrut“ sąjungos vadovas. Vėliau jis prisijungė prie dešiniosios pakraipos “Likud” partijos. Iš “Likud” partijos Levis išėjo 1995 m. ir įkūrė savo partiją “Gesher”. 1996 m., “Likud” partijai laimėjus rinkimus, Levis buvo paskirtas užsienio reikalų ministru, bet 1997 m., protestuodamas prieš tai, kad jo ministerija buvo išstumta iš derybų dėl taikos proceso ir dėl socialinės politikos ir aklavietės, į kurią pateko taikos procesas, jis paliko šį postą. Siekdamas išsaugoti koaliciją, Izraelio ministras pirmininkas Benjaminas Netanjahu praėjusį mėnesį buvo susitikęs su Leviu ir mėgino tartis dėl jo dalyvavimo vyriausybėje. Tačiau derybos baigėsi nesėkmingai. Rusijos saugumo tarnybos nutraukė bylą prieš ekstremistus Rusijos Federalinė saugumo tarnyba (FSB) antradienį paskelbė nutraukianti bylą prieš kai kuriuos ekstremistines pažiūras propaguojančius Rusijos politikus. Maskvos prokuratūros teigimu, spalio 3-4 d. Maskvoje ir spalio 7 d. Samaros mieste viešai pasakytos kalbos gali būti traktuojamos kaip kurstymas nuversti konstitucinę Rusijos valdžią. FSB tyrimo padalinys turėjo įvertinti Rusijos Dūmos, kurioje vyrauja komunistai, deputato Alberto Makašovo, nacionalistinių pažiūrų rašytojo Eduardo Limonovo, radikaliųjų komunistų aktyvisto Viktoro Anpilovo ir Karininkų sąjungos vado Stanislavo Terechovo viešas kalbas. Byla buvo nutraukta po to, kai kalbininkai, istorikai ir etimologijos bei psichologijos ekspertai iš Rusijos mokslų akademijos patvirtino, kad vaizdajuostės su šių asmenų viešomis kalbomis negali būti kriminalinės veiklos įrodymai. Tačiau FSB antradienį perdavė tas vaizdajuostes prokuratūrai, kuri nepanaikino Makašovui pareikštų kaltinimų antisemitizmu. Ekspertų teigimu, pastaruoju metu pastebima antisemitizmo banga. Ją kursto ir Rusijos komunistų rengiamos viešos kalbos. Pastarieji deda visas pastangas dar iki visuotinių rinkimų 1999 m. pabaigoje laimėti nacionalistams priklausančio elektorato balsus. Makašovas dar neseniai rašė straipsnius ir dalyvavo renginiuose, kuriuose ragino naikinti ir kalinti žydų tautybės piliečius. Spalio pradžioje per komunistų aktyvistų susitikimą jis pažadėjo “pasiųsti į kitą pasaulį mažiausiai dešimt žydpalaikių”. Jis taip pat reikalauja aukščiausiose valdžios struktūrose įsteigti “kvotas” skirtingų tautybių asmenims. Tokios kalbos papiktino daugelį Dūmos deputatų, kurie ėmė reikalauti paskelbti Rusijos komunistų partiją už įstatymo ribų. Valstybės Dūma praėjusį mėnesį atsisakė pasmerkti Makašovo pareiškimus.


Agentūra ADN paskelbė tokį komunikatą apie Vokietijos Vieningosios socialistų partijos Centro komiteto 31-ąjį plenumą: 1957 metų kovo 27 d. įvyko Centro komiteto plenumas. Politinio biuro pranešimą padarė draugas Elsneris. Draugas Maternas padarė pranešimą apie rinkimus į Vokietijos Demokratinės Respublikos bendruomenių atstovybes ir rajoninius deputatų susirinkimus. Centro Komitetas apsvarstęs vienbalsiai patvirtino Politinio biuro pranešimą ir draugo Materno pranešimą.


Argentinos visuomenė protestuoja prieš tai, kad remiantis prezidento Gido dekretu Kordobos provincijoje suimti Komunistų partijos nariai. Argentinos kovos už žmogaus teises lyga paskelbė pareiškimą, kuriame ragina gyventojus pareikalauti, kad būtų paleisti suimtieji ir nutrauktos represijos. Pareiškime pabrėžiama, kad prezidento dekretas yra „antikonstitucinis ir kelia piliečių pasipiktinimą”. Birželio 8 d. centrinėse Buenos Alreso gatvėse įvyko protesto demonstracija prieš ekonominę dabartinės Argentinos vyriausybės politiką, dėl kurios nuolat blogėja plačiųjų liaudies masių padėtis. Demonstracijos dalyviai išlipdė plakatus ir išplatino Argentinos Komunistų partijos pasirašytus atsišaukimus, kuriuose sakoma: „Turi būti padarytas galas karinei diktatūrai, kuri dedasi esanti konstitucinė vyriausybė”. Du demonstracijos dalyviai suimti.


Ištrauka iš spaudai rengiamos knygos apie Joną Žemaitį-Vytautą 1953 06 23 SSRS MVD 4-osios valdybos viršininkas gen. Itn. N. Sazykinas pranešė SSRS MVD vidaus kalėjimo viršininkui D. Talanovui: “L. Berijos nurodymu priimti suimtąjį Žemaitį ir uždaryti atskiroje kameroje kaip kalinį Nr. 21. Organizuoti jam pagerintą maitinimą iš bufeto ir valgyklos”. Lubiankoje J. Žemaitis perėjo visas kalinio procedūras: kratą, “boksą”, medicininį patikrinimą. Į kalinio asmens bylą buvo įrašyta diagnozė: miokardo distrofija. Ir nė žodžio apie paralyžių, nors vaikščiojo labai sunkiai. Dvyliktą valandą penkiolika minučių jau buvo 32-ojoje kameroje. Atsisėdo ant vienintelės kampe prie grindų pritvirtintos kėdutės. Dieną gulėti buvo uždrausta. Kitam kampe stovėjo “paraša” - geležinis kubilas gamtiniams reikalams. Dešimtą vakaro paskelbė ”poilsį”. Po dviejų valandų, kai J. Žemaitis dar nebuvo užmigęs, atsidarė “kormuška” - langelis duryse ir prižiūrėtojas pašnibždom pašaukė “kalinį Nr. 21”. Sargybinis jį nuvedė pas SSRS MVD 4-osios valdybos viršininko pavaduotoją gen. mjr. G. Utechiną. Apklausa truko pusantros valandos. Dar gyvendamas bunkeryje J. Žemaitis sužinojo, kad mirė Stalinas. Jo vietą užėmė Berija. J. Žemaitis neturėjo iliuzijų, kad tokia kruvina diktatūra pagimdytų demokratiją. Ir vis dėlto stebėjosi: jo nemušė. Nežinojo, kad 1953 04 04 Berija buvo uždraudęs taikyti suimtiesiems “fizinio poveikio priemones”. Tuo pačiu įsaku buvo nurodyta “sunaikinti kankinimo įrankius (…), likviduoti Lefortovo kalėjime ir vidaus kalėjime fizinių priemonių taikymo patalpas”. Žinoma, Berijos įsakas netrukdė mušti iki sąmonės netekimo eilinį partizaną J. Palubecką, tačiau kankinti Žemaitį, kurio suėmimu nuolat domėjosi Berija, Lietuvos čekistai nedrįso. Kitą dieną tardyti nevedė. Kalėjime tvyrojo tyla. Joks garsas neprasiskverbė nei iš koridoriaus, kur prižiūrėtojai vis pritykindavo tai prie vienos, tai prie kitos kameros “akutės”, nei iš lauko pro langelį, įrėmintą metaliniu “antsnukiu”. Palyginti su bunkeriu, kamera atrodė kaip prašmatnus viešbutis. Trečią dieną, 1953 m. birželio 25-ąją, dvidešimt pirmą valandą penkiasdešimt minučių “kalinį Nr. 21” iškvietė tardyti. Nuvedė į trečią aukštą. 305-ajame kabinete prie stalo sėdėjo Berija. Pokalbis truko valandą. Kitą dieną Berija buvo suimtas. Berijos ir Žemaičio pokalbio turinys nėra žinomas. Berijos archyvai tebėra įslaptinti. Yra įvairių hipotezių. L. Berija, norėdamas užsitikrinti valdžią, savo įrankiu pasirinko “nacionalinius kadrus”. Žinoma, kad ”pokalbio” jis buvo iškvietęs ne vieną J. Žemaitį. Iš Gulago buvo atvežtas Ukrainos unitų metropolitas J. Slipij, keli Vakarų Ukrainos pasipriešinimo vadovai. Berija jiems siūlė reabilitaciją ir plačius įgaliojimus, žadėjo suteikti respublikoms platesnę savivaldą, ėmė atšaukinėti į “centrą” rusus pareigūnus. Ar panašų sandėrį Berija siūlė ir Žemaičiui? 1954 04 14 LSSR KGB pirmininko pavaduotojas L. Martavičius Pabaltijo karinės apygardos karinio tribunolo pirmininkui parašė slaptą pažymą: “Žemaitis iš pradžių savanoriškai sutiko padėti MVD organams likviduoti jam žinomus partizanų vadus Vilčinską, Ramanauską ir Labanauską”, todėl SSRS MVD nurodymu jo areštas įformintas nebuvo. 1953 m. birželio mėn. jis buvo nusiųstas derybų į SSRS MVD, kur atsisakė savo ketinimo padėti MVD organams, todėl 1953 07 14 SSRS MVD buvo įformintas jo areštas”. L. Martavičius gudravo: šioje pažymoje išvis nepaminėjo 1953 12 23 sušaudyto L. Berijos vardo. O juk buvo Berijos dešinė ranka, jo valios vykdytojas Lietuvoje. L. Martavičius su A. Gailevičiumi slapta nuo LKP CK sekretoriaus A. Sniečkaus 1953 m. balandžio mėnesį su padėtimi Lietuvoje supažindino Berijos emisarą N. Sazykiną, pats detaliai informuodavo Beriją apie partizanų naikinimo operacijas, pats lydėjo Žemaitį į Maskvą susitikti su Berija. O kai Berija buvo suimtas, L. Martavičius, aišku, nesigyrė irgi dalyvavęs L. Berijos dvikovoje su komunistų partijos nomenklatūra - CK ir Politbiuru. Todėl jis pabrėžtinai kėlė J. Žemaičio operatyvinio panaudojimo versiją. Tą pačią versiją 1953 m. liepos mėn. SSKP CK plenume pakartojo A. Sniečkus, kai smerkė L. Berijos “antipartinę ir antivalstybinę” veiklą. G. Malenkovui paklausus, ar tikrai pats Berija tardė Žemaitį, Sniečkus atsakė: “Taip, tardė praėjusios savaitės ketvirtadienį. Žemaitį pristatė LSSR vidaus reikalų ministro pavaduotojas Martavičius. Draugas Martavičius man pasakojo, kad Berija, ištardęs Žemaitį, pasiūlęs jam padedant sukurti Lietuvoje pogrindinę nacionalistinę organizaciją. Matote, pradžioje Berija išpūtė Žemaičio vaidmenį, o paskui siūlė Martavičiui įkurti tariamą pogrindinę nacionalistinę organizaciją, vadovaujamą Žemaičio”. Toje pat kalboje Sniečkus kaltino Beriją išpūtus pogrindžio vaidmenį ir padėtį Leituvoje, kad “įtiktų amerikiečiams, JAV prezidentui Eizenhaueriui, kuris praeitą rudenį kalbėjo, jog būtina išvaduoti savo kraujo brolius - Pabaltijo gyventojus”. Šio plenumo metu L. Martavičius papasakojo A. Sniečkui apie tai, kaip L. Berijos verčiami Lietuvos čekistai nusiuntė SSRS MVD duomenis apie tikrą represijų mastą Lietuvoje. 1953 m. gegužės 15 d. buvo pateikta išsamiausia informacija apie Lietuvos pasipriešinimą okupacijai, sunaikintus partizanų štabus, pogrindinę spaudą, partizanų socialinį statusą, partizanavimo trukmę, išėjimo partizanauti priežastis, pogrindžio vadovybę ir t. t. Kai po dviejų savaičių buvo suimtas J. Žemaitis, Berija galbūt panoro gauti duomenų iš kitos kariaujančios pusės ir pasitikrinti, kiek jie tikslūs. Gal todėl suimtas J. Žemaitis nuo 1953 m. birželio 12 d. visą savaitę rašė tokį keistą, tardymams nebūdingą ir operatyvinėms reikmėms visai netinkamą, jokios naujos operatyvinės informacijos neteikiantį dokumentą - “Apybraižą apie pogrindžio stovį”? Birželio 18 d. L. Martavičiaus perpasakotas šios apybraižos tekstas, pridėjus kelis sakinius apie pogrindžio ketinimą siųsti žmones į užsienį ir susisiekti su VLIKu bei LSSRMVD sumanymus operatyviai panaudoti J. Žemaitį, buvo nusiųstas Berijos padéjejui N. Sazykinui. Birželio 22 d. Berija susipažino su buvusio MGB ministro pavaduotojo Riumino parodymais apie suimtųjų kankinimą ir tokiu būdu išgaunamus netikrus prisipažinimus. Tą pačią dieną jis įsakė atvežti į Maskvą J. Žemaitį, matyt, norėdamas pats įsitikinti, kiek teisingi yra Lietuvos čekistų pateikti dokumentai. Susitikęs akis į akį su Lietuvos “pogrindžio prezidentu”, L. Berija galėjo turėti dar vieną neįvardytą ketinimą: padaryti J. Žemaitį tam tikra prasme savo sąjungininku, užsitikrinti ne tik prieš sovietinę valdžią kovojančio krašto paramą, bet ir palenkti savo pusėn pasaulio opiniją. Reformų būtinybei pagrįsti L. Berijai reikėjo tikro ar tariamo pogrindžio, įrodančio, kad iki šiol SSRS vykdė agresyvią kolonijinę politiką, kurią keisti būtina. Tada reformatorius Berija būtų pasirodęs kaip pavergtų tautų valios reiškėjas. Gal kaip tik todėl gegužės 23 d. jis ir siuntė Lietuvos čekistams perspėjančią šifruotą telegramą neskubėti suimti J. Palubecko, o MVD 4-ajai valdybai įsakė atnaujinti prieš porą mėnesių nutrauktus radijo žaidimus su užsienio specialiosiomis tarnybomis. Pogrindžio egzistavimas buvo geriausias komunistų partijos impotencijos įrodymas. SSRS Ministrų tarybos prezidiume buvo atvirai konstatuota, kad Rytų Vokietijos darbininkų bruzdėjimai kilo dėl “klaidingo socializmo kūrimo kurso”. Taigi Berija tarytum solidarizavosi su besipriešinančiais tam “klaidingam socializmo kūrimo kursui” ne tik siekdamas nugalėti konkurentus iš komunistinės nomenklatūros sluoksnio ir įgyti absoliučią valdžią, bet ir pagarsėti pasaulyje kaip demokratas ir reformatorius, o ne kaip Stalino parankinis ir tautų budelis. Juk kaip tik tokią taktiką naudojo velesni SSRS”reformatoriai” N. Chruščiovas ir M. Gorbačiovas. Jie taip pat rizikingai žaidė su ugnimi ir kiekvieną kartą, kai žaidimas peržengdavo leistinas ribas, pasitelkdavo tankus. Prisiminkime 1956 m. Budapeštą, 1968 m. Prahą, 1989 m. Tbilisi, 1991 m. Vilnių. L. Berijos “reformų” laikas buvo pats trumpiausias - trejetas mėnesių, todėl sunku spręsti, kaip būtų pasibaigęs eksperimentas. Vis dėlto J. Žemaičio pristatymas ”derėtis” su Berija reiškė didžiausią okupuotos valstybės pripažinimą. Paradoksalu, tačiau tai buvo dviejų valstybių - okupuotos Lietuvos Respublikos ir ją okupavusios Sovietų Sąjungos - aukščiausių vadovų susitikimas. Pirmą kartą suimtas partizanų vadas buvo pavadintas ne ”banditu”, o “lietuviško ginkluoto nacionalistinio pogrindžio vadovu”, “pogrindžio prezidentu”, “LLKS Tarybos prezidiumo pirmininku”. Po Berijos suėmimo šiuos čekistų dokumentuose Berijos vartotus J. Žemaičio titulus vietiniai kagebistai kruopščiai užtušavo - jiems jis buvo eilinis ”banditas”. Kitą dieną po susitikimo su J. Žemaičiu, 1953 m. birželio 26ąją, L. Berija buvo suimtas. Ar jis prisiminė išvakarėse tardytą kalinį, ar pasimokė iš jo orumo? Atrodo, kad ne: jau pirmomis dienomis karštligiškai rašė verksmingus laiškus buvusiems partijos bendražygiams, maldaudamas pasigailėti. 1953 12 23 požeminiame bunkeryje Maskvoje, Osipenkos gatvėje, L. Berijai buvo įvykdytas mirties nuosprendis. Kūnas buvo sudegintas krematoriume, o pelenai išbarstyti jo teritorijoje. Tuo metu toks krematoriumas tebuvo Butyrkų kalėjime, kur beveik po metų buvo sušaudytas J. Žemaitis. J. Martavičius melavo: J. Žemaičio tardymo dokumentuose iš viso nekalbama apie Vilčinsko, Ramanausko ir Labanausko likvidavimą.


Kinijos Raudonojo kryžiaus draugijos pasiūlymas

Vakar KLR užsienio reikalų ministerija informavo Indijos ambasadą, kad gruodžio 5 d. Kinijos Raudonojo kryžiaus draugija perduos Bomdile (rytinis pasienio ruožas) pirmąją grupę sergančių ir sužeistų indų karių. Po šios 50 žmonių grupės, kurią paėmė į nelaisvę kinų pasieniečiai, Indijos Raudonojo kryžiaus atstovams bus perduoti kiti ligoniai ir sužeistieji. Kinijos Raudonasis kryžius nusiuntė atitinkamą pranešimą į Del


Žurnalas „TSRS“ populiarus Jungtinėse Amerikos Valstybėse

Laikraštis „Niujork Uorld Telegram end San“ išspausdino straipsnį, kuriame nurodo, kad žurnalas „TSRS“ turi Jungtinėse Amerikos Valstybėse didelį pasisekimą. Remdamasis pardavinėjančios didesnę žurnalo tiražo dalį kompanijos duomenimis, laikraštis praneša, kad paklausa padidėjo nuo 22 tūkstančių pirmajam numeriui iki 45 tūkstančių – dabartiniam numeriui. „Cincinačio, Klivlendo Indianopolio ir Sanfrancisko prekybininkai praneša, - rašoma straipsnyje, - kad, jeigu anksčiau žurnalo paklausa buvo vidutiniška, tai dabar jis visas išperkamas“. Laikraštis nurodo, kad šiuo metu žurnalą Niujorke pardavinėja 1.000 kioskų ir kad pardavimas padidėjo dvigubai.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Parlamentą paleidus, Prancūzijoj prasidėjo smarki rinkimų kampanija.


RANGUNAS, kovo 11 d. (TASS-ELTA). Šiandien Birmss parlamento abiejų rūmų - deputatų rūmų ir tautybių rūmų bendrame posėdyje Birmos Sąjungos prezidentu buvo išrinktas U Vin Maungas. Iki šiol U Vin Maungas užėmė uostų ūkio ministro postą. Oficialiai U Vin Maungas pradės eiti prezidento pareigas kovo 13 d.


Vokiečių rusų nesusipratimai dar nelikviduoti.

Vokiečių generaliniam konsului Ukrainoj dar nesą leista susisiekti su suimtais vokiečių technikais ir inžinieriais. Berlyne taip pat nesą gauta jokių suimtųjų kaltės įrodymų. Vokietijos spauda su dideliu nepasitikėjimu sutinka Maskvos pranešimus, kad suimtieji prisipažinę kalti.


N.RASIMAVIČIUS „NEGALIMA POLITIZUOTI TEISINĖS SISTEMOS!”

Į rytinio posėdžio pradžią susirinko vos 55 deputatai. Nors darbotvarkėje ir buvo numatytas balsavimas, tačiau kvorumo nebuvo. Ir tik po 40 min. AT seniūno pavaduotojas Č.Juršėnas galėjo paskelbti, jog vienbalsiai priimtas Lietuvos Respublikos advokatūros įstatymas. Nuomonės išsiskyrė dėl to, kas sudarys naująją advokatų korporaciją. Projekte buvo numatyta, kad visi buvę advokatai automatiškai taps jos nariais. Nesutiko su tokia nuostata deputatai Z.Juknevičius, A.Svarinskas. Buvo teigiama, kad advokatai, dalyvavę politinėse bylose, turėtų būti peratestuoti, laikyti egzaminus. Deputatas N.Medvedevas priminė, kad panašios problemos iškyla ne tik dėl advokatų, bet ir dėl medikų, inžinierių, gal net deputatų, ir paragino viską daryti nuosekliai. „O ką darysime su tais muzikantais, kurie kažkada grojo internacionalą?” - teiravosi deputatas J.Tamulis. Tad prelegentui N.Rasimavičiui teko įrodinėti savo bendražygiams, kad nedera „politizuoti teisinės sistemos! ” Kokia „karti” tiesa! Belieka apgailestauti, kad teisinė sistema jau politizuota… Nutarimas dėl minėto įstatymo įsigaliojimo taip ir nebuvo priimtas - teks dėl to balsuoti dar kartą, esant didžiajam kvorumui. Deputatas M.Treinys pateikė pirmajam svarstymui kai kuriuos Seimo rinkimų įstatymo pakeitimus, kurie turėtų palengvinti užsienio lietuvių dalyvavimą rinkimuose. Kol kas pritarta nuostatai, kad nėra privalomas 3 metų sėslumo cenzas, tačiau deputatai nesutiko su dvigubos pilietybės galimybėmis. Įvyko Lietuvos Respublikos vietos savivaldos pagrindų, žemės reformos bei piliečių nuosavybės teisių į išlikusį nekilnojamąjį turtą atstatymo tvarkos ir sąlygų įstatymų papildymų bei pakeitimų pirmasis svarstymas. Ministrą R.Survilą ne vienas deputatas klausė, kaip vykdomas AT pirmininko V.Landsbergio nurodymas panaudoti žemės grąžinimo procedūroje savanorių tarnybą. Ministras aiškino, kad supranta šią problemą kiek plačiau, nors prisipažino pirmininko kalbos per TV negirdėjęs. Parlamente sklando gandai, kad šauliams išduodami ginklai, kad artimiausią savaitgalį kažkas gali įvykti. Ką gi, būna, kad gandai nepasitvirtina. Šiaip darbas vyko ramiai, geranoriškai ir be įtampos. Deputatė R.Rastauskienė visą posėdį rinko lėšas kolegės I.Andrukaitienės dukrelės kraiteliui…


Mūsų spauda, kaip ir kitų šalių laikraščiai, yra padavusi visą eilę žinių apie tikėjimo persekiojimą Sovietų Rusijoj. Tas persekiojimas ypač sustiprėjęs paskutiniais laikais. Žinios apie paaštrėjusią kovą su tikėjimu Sovietų Rusijoj sukėlė gana didelio susirūpininio įvarių krikščioniškų tikybų tikinčiųjų tarpe. Tikybinės organizacijos įvairiuose kraštuose pradėjo reikšti dėl tų persekiojimų savo protestus. Pagaliau pats popiežius Pijus XI neperseniai kreipėsi specialiniu laišku į kardinolą, Pompili. Tame laiške jis pasisakė dėl tikėjimo persekiojimų Rusijoj ir pasižadėjo Šv. Juozapo dieną, t. y. kovo 19 d. atlaikyti šv. Petro bazilikoje mišias, melsdamasis, kad Dievas Rusijos tikintiems duotų daugiau kantrybės ir ištvermės ir palengvintų jų kančias. Savaime suprantama, kad visų kraštų katalikiški vyskupai ir arkivyskupai pasekė vyriausio savo Ganytojo pavyzdžiu ir įsaké savo žinioj esantiems kunigams ir kitiems tikintiesiems, kad pasimelstų už geresnę tikinčiųjų ateitį Rusijoj. Neišsiskyrė ir Lietuvos vyskupai. Lietuvos arkivyskupas ir metropolitas Skvireckas taip pat išleido atatinkamą raštą visiems Kauno arkivyskupijos klebonams ir bažnyčių rektoriams. Tame rašte arkivyskupas trumpai atpasakoja šv. Tėvo iniciatyvą, Rusijos tikinčiųjų vargus ir paveda savo arkivyskupijos kunigams rytoj, kovo 16 d. plačiau apie tai tikintiesients iš sakyklos paaiškinti ir visus kraštai paraginti, kad per visą šią savaitę — nuo kovo 16 d. iki kovo 23 d. savo maldose prisimintų kenčiančius dėl tikėjimo Rusijos katalikus ir kitus krikščionis. Savo raštą Kauno arkivyskupas baigia šiais žodžiais: „Sekmadienį gi kovo 23 dieną Gerb. Klebonai ir bažnyčių Rektoriai atlaikys savo bažnyčiose iškilmingas šv. Mišias, kaip atlyginimo aktą už išniekinimus Dievo ir tikybos bolševikų valdomajame krašte, kartu maldaudami Aukščiausiąjį, kad greičiau grįžtų tame nelaimingame krašte religijos laisvė ir taika. Po Mišių gi prie išstatytojo šv. Sakramento reikia atgiedoti suplikacijas, Litaniją prie šv. Juozapo su atatinkama malda ir atskaityti „Atsiteismo maldą“.


Tadžikistano prezidentui R.Nabijevui ištikimos kariuomenės ir opozicijos pajėgų susirėmimuose žuvo ne mažiau kaip 18 žmonių. Kaip pranešė vyriausybės atstovas, ketinama pasiųsti Vidaus reikalų ministerijos pajėgas į Kuliabo sritį. BBC taip pat praneša apie susirėmimus Kurgantiubės rajone Tadžikistano pietvakariuos


NELEISTI AMERIKOS AGRESORIAMS SUKELTI KARĄ!

Tarybų Sąjungos vyriausybė įgaliojo TASS-ą paskelbti šį pareiškimą. Tarybų Sąjungos vyriausybė ne kartą yra pareiškusi, kad vykdydama politiką, kuria siekiama taikaus sambūvio su visomis šalimis nepriklausomai nuo jų socialinės politinės santvarkos, ji stengėsi ir iš visų jėgų, tebesistengia užtikrinti taiką visoms pasaulio tautoms, susitarti dėl visuotinio ir visiško nusiginklavimo griežtos tarptautinės kontrolės sąlygomis. TSRS vyriausybė laiko būtinu atkreipti visų šalių vyriausybių ir pasaulio visuomenės dėmesį į provokacijas, kurių dabar griebiasi Jungtinių Amerikos Valstijų vyriausybė. Šios provokacijos gali įstumti pasaulį į visuotinio pasaulinio karo katastrofą, kur bus panaudotas termobranduolinis ginklas. JAV kongrese ir Amerikos spaudoje karingai nusiteikusios reakcinės Jungtinių Valstijų jėgos jau ilgą laiką varo nežabotą propagandą prieš Kubos respubliką, ragindamos užpulti Kubą, užpulti Tarybų Sąjungos laivus, kurie gabena Kubos liaudžiai reikalingas prekes ir maisto produktus, – žodžiu, ragina pradėti karą. Tarybų Sąjungoje iš pradžių nebuvo teikiama ypatingos reikšmės šiai propagandai prieš taiką, prieš humaniškumą ir žmoniškumą, nes buvo manoma, jog šią propagandą varo neatsakingi žmonės, kurie neatstovauja tautos interesams arba atstovauja, bet į juos neatsižvelgia ir kad visas šis provokacinis triukšmas sukeltas Jungtinėse Amerikos Valstijose, ruošiantis kongreso rinkimams, kai tarp besivaržančių buržuazinių partijų – respublikonų ir demokratų – vyksta, kaip įprasta imperialistinėse valstybėse, varžybos, kas pasakys daugiau šlykščių kalbų prieš jėgas, ginančias taiką. Deja, dar daug žmonių Jungtinėse Amerikos Valstijose apgauna ši šlykšti propaganda. Monopolistinis Amerikos kapitalas, turėdamas savo rankose visą JAV spaudą, radiją, televiziją – visas poveikio žmonių protams priemones, laiko nežinojimo nelaisvėje Amerikos liaudį ir naudojasi tuo, stengdamasis paveikti šalies viešąją nuomonę sau naudinga kryptimi. Per ilgus sambūvio su Jungtinėmis Valstijomis metus mes jau pripratome prie tokio siautėjimo ir todėl neteikėme jam ypatingos reikšmės. Tačiau dabar nebegalima į tai nekreipti dėmesio, nes Jungtinių Valstijų prezidentas paprašė kongresą leisti pašaukti 150 tūkstančių atsarginių į JAV ginkluotąsias pajėgas. Motyvuodamas savo kreipimąsi, prezidentas pareiškė, kad Jungtinės Valstijos privalo turėti „galimybę greitai ir efektyviai reaguoti, jei bus reikalas, į pavojus, kurie gali kilti bet kurioje laisvojo pasaulio dalyje“, ir kad tokios priemonės jis imasi todėl, kad stiprėja Kubos ginkluotosios pajėgos, dėl ko, girdi, padidėjęs įtempimas ir beveik susidaranti grėsmė kitoms šalims. Tokio JAV vyriausybės žingsnio negalima laikyti kuo kitu, kaip mėginimu pridengti agresyvius pačių Jungtinių Valstijų planus ir ketinimus, ir jis neišvengiamai kaitina tarptautinę atmosferą. Teigiama, kad, esą, šiuo žingsniu norima sumažinti įtempimą. Bet niekada nebuvo manoma, kad gaisrą galima užgesinti žibalu arba benzinu. Kiekvienas sveikai galvojąs žmogus supranta, kad tokios priemonės nemažina įtempimo, o priešingai – iki kraštutinumo įkaitina atmosferą ir sudaro tokią padėtį, kai dėl kokio nors atsitiktinumo gali kilti pasaulinio termobranduolinio karo katastrofa. Vadinasi, tai provokacija prieš taiką, tai daroma karo interesais, agresijos interesais. Amerikos vadovai mėgina paaiškinti šią priemonę paaštrėjusiu įtempimu. Bet juk palyginti su tuo, kas buvo prieš metus arba net dvejus, padėtis ypatingai nepasikeitė. Vadinasi, tokiu žingsniu norima ne sumažinti įtempimą, o priešingai, dar labiau įkaitinti tarptautinę atmosferą. Kas gi vis dėlto įvyko dabar, kas sukėlė nerimą ir paskatino JAV vyriausybę tokiems agresyviems veiksmams? Amerikos kongreso nariai ir spauda vadina daiktus savo vardais, išplepėdami kartu tikruosius tokių JAV veiksmų motyvus. Amerikos imperialistai sunerimo dėl to, kad Jungtinių Amerikos Valstijų suorganizuota revoliucinės Kubos ekonominė blokada pralaimi. Jie norėtų pasmaugti kubiečių tautą, ją paversti savo satelitu, sunaikinti didvyriškos Kubos liaudies įvykdytos revoliucijos iškovojimus. Siekdami šių tikslų, jie atsisakė pirktis iš Kubos cukraus, atsisakė pardavinėti savo prekes, jų tarpe netgi medikamentus ir maisto produktus; jie nori pamėginti kaulėta bado ranka pasmaugti ir vaikus, ir senius, ir suaugusius. Ir visa tai jie vadina humanizmu! Tarybų Sąjunga, kaip ir kitos socialistinės šalys, ištiesė pagalbos ranką kubiečių tautai, nes mes ypač gerai suprantame Kubos padėtį. Po Spalio revoliucijos, kai jaunoji Tarybų valstybė buvo apsupta kapitalistų ir mūsų šalies tautoms buvo iškilę didžiuliai sunkumai ryšium su pokario suirute, JAV, užuot padėjusios, įvykdė prieš Tarybų respubliką ginkluotą intervenciją. Amerikos kariuomenė buvo issilaipinusi Murmanske, Archangelske ir Tolimuosiuose Rytuose, Anglijos kariuomenė buvo išsilaipinusi Archangelske ir užėmusi Baku, Prancūzijos kariuomenė buvo išsilaipinusi Odesoje, o Japonijos kariuomenė – Primorėje. Imperialistinės Valstybės sudarė kontrrevoliucines armijas, kurioms vadovavo Kolčakas, Judeničius, Denikinas, Vrangelis, mobilizavo ir apginklavo visas kontrrevoliucines gaujas, tas atmatas. Tarybų Sąjungos tautos, tvirtai nutarusios įvesti savo šalyje savą santvarką, kuri atitiktų jų lūkesčius, paaukojo nemaža jėgų ir gyvybių, triuškindamos vidaus kontrrevoliuciją ir išvydamos iš šalies užsienio interventus. Nors ir teko kovoti su didžiuliais sunkumais, Tarybų Sąjunga ne tik apsigynė kovoje dėl savo nepriklausomybės, bet ir parodė visam pasauliui, kokių pranašumų turi liaudinė, socialistinė santvarka, kurios sąlygomis visos gamybos priemonės priklauso liaudžiai, kai visa daroma liaudies interesais. Visas pasaulis žino, kad Tarybų Sąjunga – pirmoji socialistinė šalis, kuri, pasiekusi didžiulę pažangą vystydama ekonomiką, mokslą ir kultūrą, pirmoji nutiesė kelią į kosmosą ir sėkmingai toliau užkariauja kosmosą. Taikus kuriamasis tarybinės liaudies darbas duoda savo puikių rezultatų. Du tarybiniai kosmonautai tris-keturias paras skriejo vienas šalia kito ir vienu metu nusileido savo kosminiais laivais. Tai iš tiesų nustebino visus dorus žmones, kuriuos džiugina pažanga, džiugina Tarybų Sąjungos laimėjimai įsavinant kosmosą taikiais tikslais. Tai ryškiai parodė, kokią taikingą politiką vykdo Tarybų Sąjunga, kuri visomis jėgomis stengiasi užtikrinti taiką ir žmonijos pažangą. Dabar Jungtinės Amerikos Valstijos nori pakartoti prieš mažą didvyriškąją Kubą visa tai, ką jos kadaise padarė prieš mūsų šalį. Bet galima tvirtai pasakyti, kad tokie planai pasmerkti sužlugti. Tarybų Sąjunga negalėjo neatsižvelgti į padėtį, kurioje atsidūrė Kuba imperialistinių provokacijų bei grasinimų akivaizdoje, ir ji broliškai atėjo į pagalbą kubiečių tautai. Tai daro ir kitos socialistinės šalys, o taip pat kitos taikingos valstybės, palaikančios su Kuba prekybinius santykius. Tarybų Sąjungos prekybos laivai gabena į Kubą jai reikalingas prekes, ir veža iš Kubos prekes, kurių Kuboje yra perteklius, ypač cukrų, kurį atsisakė pirkti JAV – anksčiau svarbiausias Kubos cukraus importininkas, siekdamos pakirsti Kubos respublikos ekonomiką. Kaip tik todėl Tarybų Sąjunga ir kitos socialistinės šalys perka šį cukrų, kad paremtų Kubos valstybės ekonomiką. Sprendžiant sąžiningai ir vadovaujantis paties JAV prezidento deklaruotu būtinumu gyventi taikiai, t. y. užtikrinti taikų valstybių sambūvį, nepriklausomai nuo jų socialinės politinės santvarkos, dėl ko gi ėmė nerimauti Amerikos vadovai, kodėl kongrese ir Amerikos spaudoje kilo tas baisus triukšmas dėl Kubos? Reikalas, sako, tas, kad iš Tarybų Sąjungos į Kubą permetami ginklai ir net kariuomenė. Į tai galima atsakyti: ponai, jūs, matyti, taip įbauginti, kad bijote savo šešėlio ir netikite savo idėjų jėga ir savo kapitalistine sistema. Jus taip įbaugino Spalio socialistinė revoliucija ir Tarybų Sąjungos tautų laimėjimai, iškovoti ir išvystyti šios revoliucijos pagrindu, kad dabar, kai į Kubą vežama bulvės arba nafta, traktoriai, kombainai ir kita žemės ūkio bei pramonės technika, siekiant paremti Kubos ekonomiką, tai jums atrodo, kad į Kubą traukianti kažkokia didelė kariuomenė. Mes galime pasakyti tiems ponams, kad tai mūsų prekybos laivai ir jums visiškai nerūpi, ką mes gabename; tai tų šalių, kurios atlieka šią komercinę operaciją, vidaus reikalas. Mes galime pasakyti populiariu liaudies posakiu – nekiškit nosies, kur nereikia. Tačiau mes anaiptol neslepiame nuo pasaulio visuomenės, kad mes tikrai tiekiame Kubai pramonės įrengimus ir prekes, kurios padeda stiprinti jos ekonomiką ir kelti Kubos liaudies gerovę. Kubos vyriausybės prašymu mes taip pat siunčiame į Kubą tarybinių agronomų, mechanizatorių, traktorininkų, zootechnikų, kurie dalijasi savo patyrimu ir žiniomis su draugais kubiečiais, norėdami jiems padėti pakelti šalies ekonomiką. Mes taip pat siunčiame į Kubą eilinių tarybinių ūkių bei kolūkių darbininkų ir priimame Tarybų Sąjungoje tūkstančius kubiečių, norėdami pasikeisti patyrimu ir išmokyti juos pažangesnių ūkininkavimo metodų, padėti jiems įsisavinti Kubos gaunamą Tarybų Sąjungos žemės ūkio techniką. Kaip žinoma, Kubos vyriausybės prašymu, dėl agresyvių imperialistinių sluoksnių grasinimų į Kubą iš Tarybų Sąjungos tiekiamas ir tam tikras ginkluotės kiekis. Kubos valstybės veikėjai taip pat paprašė Tarybų Sąjungos vyriausybę atsiųsti į Kubą tarybinių karinių specialistų bei technikų, kurie išmokytų kubiečius valdyti šiuolaikinius ginklus, nes šiuolaikiniai ginklai dabar reikalauja aukštos kvalifikacijos, didelių žinių. Aišku, kad Kuba kolkas neturi tokių specialistų. Todėl mes supratome šį prašymą. Tačiau reikia pasakyti, kad į Kubą siunčiamų tarybinių karinių specialistų skaičiaus visiškai negalima lyginti su ten siunčiamų žemės ūkio ir pramonės darbuotojų skaičiumi. Kubai tiekiami ginklai ir karinė technika skirti grynai gynybiniams tikslams. O JAV prezidentas ir Amerikos kariškiai, kaip ir kiekvienos šalies kariškiai, žino, kas yra gynybos priemonės. Argi šios priemonės gali grasinti Jungtinėms Amerikos Valstijoms? Ne, ponai, ne tai kelia jūsų nerimą. Jūs patys suprantate, kokie absurdiški jūsų pareiškimai, kad Kuba, kelianti grėsmę Jungtinėms Amerikos Valstijoms. Jūs patys sugalvojote šią grėsmę, ir dabar norite įtikinti kitus, kad ji egzistuojanti. Revoliucinė dvasia, – štai ko jūs bijote, o ne karinių priemonių, kurias kubiečiai gavo savo gynybai. Ir kodėl tai turi kelti jums nerimą, jeigu Jungtinių Valstijų prezidento pareiškimas, kuriame jis sakė, kad JAV nerengiančios agresijos prieš Kubą, nemanančios jos užpulti, atitinka tikruosius Amerikos vyriausybės ketinimu


Baltarusijos profesinės sąjungos rengiasi mitinguoti

Penkios Baltarusijos šakinės profesinės sąjungos ketina pradėti protesto akcijas prieš valdžios ekonomikos politiką. Manoma, kad pirmieji dideli mitingai Minske ir sričių miestuose vyks liepos 15 dieną. Baltarusijos profesinių sąjungų federacijos pirmininkas Vladimiras Gončiarikas nusiuntė laišką ministrui pirmininkui Sergejui Lingui. Jame vyriausybė kritikuojama už tai, kad “nesiėmė būtinų priemonių finansinei pramonės ir žemės ūkio padėčiai pagerinti”, vis daugiau šalies įmonių vėluoja atlyginimai. Balandį buvo neišmokėta 835,5 mlrd. Baltarusijos rublių atlyginimų, o birželį jau 1352,6 mlrd., arba 1,62 proc. daugiau, pareiškė Gončiarikas. Jis pabrėžė, kad daugiausia darbininkams įsiskolino Žemės ūkio produktų ministerijos įmonės - daugiau kaip 1062 mlrd. rublių. JAV reikalauja įleisti diplomatus į jų rezidenciją Vakar JAV kreipėsi į Baltarusijos vadovybę ir pareikalavo, kad Amerikos diplomatams būtų leista nekliudomai patekti į rezidencijos pastatą. Baltarusija, be to, turi atitraukti milicininkus nuo rezidencijos, sakoma sostinėje Minske paskelbtame JAV pareiškime. Naują tarptautinio pasipiktinimo bangą ketvirtadienį sukėlė Baltarusijos užsienio reikalų ministro pavaduotojas Vladimiras Gerasimovičius, pareiškęs, kad JAV, Vokietija ir Prancūzija po derybų su Baltarusijos valdžios atstovais sutikusios nedelsiant palikti savo rezidencijas. “Tai šiurkštus JAV pozicijos iškreipimas”,- anot kai kurių Rusijos naujienų agentūrų, pažymėjo JAV ambasados Minske darbuotojas. JAV ambasadoriaus rezidencija ribojasi su Baltarusijos prezidento Aleksandro Lukašenkos rezidencija. Nepaisant amerikiečių protestų, neseniai buvo nugriauta abu sklypus skyrusi tvora. Norėdami patekti į uždarytą Drozdų diplomatų kvartalą, diplomatai privalo daugiau negu dieną laukti leidimo. Be atitinkamo leidimo jie stabdomi prie kvartalo. Prieš tris savaites, protestuodamos prieš Baltarusijos valdžios savavaliavimą pažeidžiant užsienio diplomatų ir jų gyvenamosios vietos neliečiamumą, savo ambasadorius iš Baltarusijos, be JAV, Vokietijos ir Prancūzijos, atšaukė daugelis Vakarų valstybių. Vokietijos užsienio reikalų ministerija Bonoje taip pat paneigė Baltarusijos teiginius, kad vokiečių ambasadoriaus rezidencija bus atlaisvinta. Ir Prancūzija neketina išvežti iš savo rezidencijos baldų į miesto pakraštį. Oraniečiai grasina paralyžiuoti visą Šiaurės Airiją Vakar Šiaurės Airijoje įtampa tarp protestantų ir policijos dar padidėjo, kai Oraniečių ordinas pagrasino paralyžiuoti visą provinciją, jeigu jo nariams nebus leista žygiuoti tradiciniu maršrutu. Protestantų Oraniečių ordinui buvo uždrausta rengti kasmetinį paradą Garvahio keliu Portadauno mieste per katalikišką rajoną. Didžiosios Britanijos valdžia baiminasi, kad kils etniniai susidūrimai, galintys visai pakirsti šiemet balandį pasirašytą taikos sutartį. Penktadienio naktį už 40 km į pietvakarius nuo Belfasto esančiame Portadaune sprogo dvi padegamosios bombos. Sužeisti trys policininkai, dabar jie gydomi netoliese esančioje britų armijos lauko ligoninėje. Demonstranto mesta plyta sužeidė dar vieną policininką. Protestuotojai prasiveržė pro spygliuotas užtvaras, kurias pastatė saugumo pajėgos, neleisdamos oraniečiams žygiuoti Garvahio keliu. Pasak liudytojų, policija mėgino sustabdyti minią lengvomis plastikinėmis kulkomis. Prožektoriai apšvietė naktiniame danguje ratus sukančius karo sraigtasparnius. Kitoje barikadų pusėje demonstrantai mėtė fakelus ir fejerverkų raketas. Portadauną užplūdo tūkstančiai oraniečių, nes jau šeštą dieną šio ordino derybos su policija bei armijos padaliniais neduoda jokių vaisių. Anot britų televizijos, Portadaune susirinko nuo 20 iki 25 tūkst. žmonių. Demonstrantai grasina nesitraukti, kol jiems nebus leista žygiuoti toliau.


TASS-o korespondentai D. Bočarovas ir K. Kravčenko praneša: Šiandien čia respublikos rūmuose prasidėjo Tarybų Sąjungos ir Rumunijos Liaudies Respublikos partinių-vyriausybinių delegacijų derybos. Tarybų Sąjungai derybose atstovauja TSKP CK Pirmasis sekretorius, TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. Chruščiovas; kandidatas į TSKP CK Prezidiumo narius, VPSCT pirmininkas V. Grišinas; TSKP CK narys, užsienio reikalų ministro pirmasis pavaduotojas V. Kuznecovas, TSKP CK narys, Kazachstano kompartijos CK pirmasis sekretorius D. Kunajevas; TSKP CK narys, TSKP CK skyriaus vedėjas J. Andropovas: TSKP CK narys, Moldavijos Kompartijos CK pirmasis sekretorius I. Bodiulas; TSKP CK narys, Ukrainos Kompartijos Odesos srities komiteto pirmasis sekretorius M. Sinica; Dagestano ATSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkė R. Eldarova; kandidatas į TSKP CK narius, Tarybų Sąjungos — Rumunijos draugystės draugijos valdybos pirmininkas, RTFSR švietimo ministras J. Afanasenko; TSKP CK narys, TSRS ambasadorius Rumunijos Liaudies Respublikoje I. Žegalinas. Rumunijos delegacija derybose dalyvauja šios sudėties: Rumunijos Darbininkų partijos CK pirmasis sekretorius, RLR Valstybės tarybos pirmininkas G. Georgiu-Dežas, RLR Ministrų tarybos pirmininkas J. G. Maureris, RDP CK Politinio biuro narys, Ministru tarybos pirmininko pirmasis pas vaduotojas G. Apostolas, Politinio biuro nariai, RDP CK sekretoriai Kivu Stoika ir N. Čausesku, kandidatas į Politinio biuro narius, RDP CK kultūros ir propagandos skyriaus vedėjas L. Reutu, kandidatas į RDP CK Politinio biuro narius, Valstybės tarybos pirmininko pavaduotojas Š. Voitekas, RDP CK narys, Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas A. Byrledianu, užsienio reikalų ministras K. Menesku, RDP CK narys, Valstybinės plano komisijos pirmininkas G. Gastonas Marinas, RDP CK narys, RLR ambasadorius TSR Sąjungoje N. Guinė. Derybos vyksta nuoširdžiai, draugiškai ir broliškai.


ROMA, birželio 23 d. (TASS-ELTA). Čia oficialiai paskelbta, kad vakar vakare Italijos respublikos prezidentas Gronkis pasikvietė Dzolį – atsistatydinusios krikščionių demokratų vyriausybės vadovą – ir pareiškė jam, kad jis nepriima jo atsistatydinimo. Kaip yra žinoma, Dzolis atsistatydino birželio 10 d. dėl to, kad atsisakė skaityti už jo vyriausybę paduotus neofašistų balsus be kurių jam trūko vieno balso iki reikalaujamos daugumos. Po trylikos dienų, praėjus nuo Dzolio atsistatydinimo, priimtas Gronkio nutarimas politinių sluoksnių laikomas mėginimu rasti nors laikiną išeitį iš vyriausybės krizės, kuri tęsiasi beveik septynias savaites. Tiesioginė priežastis, paskatinusi Gronkį žengti šį žingsnį, buvo tai, kad krikščionių demokratų partijos sekretorius Fanfanis atsisakė pavesto jam uždavinio suformuoti vyriausybę. Fanfanis mėgino išaiškinti galimybes sudaryti koalicinę centro vyriausybę, bet buvo priverstas atsisakyti šios misijos po to, kai liberalų partija pareiškė, jog nesutinka su jo programa žemės ūkio ir administracinių priemonių srityje. Prieš Fanfanį nesėkmingai uždavinį mėgino spręsti kitas kandidatas į ministrų tarybos pirmininko postą – nepriklausomasis Merdzagora (Senato pirmininkas), taip pat aiškinęs galimybes suformuoti koalicinę vyriausybę. Pasitaręs su prezidentu, Dzolis pareiškė spaudos atstovams, kad jis ketina „stoti prieš parlamentą birželio 25 d.”. Atsakydamas į prašymą paaiškinti šio pareiškimo prasmę, Dzolis pasakė, kad jis „atsiduoda parlamentui“ ir kad dabar „nutarimas priklauso visiškai nuo parlamento”. Romos žurnalistų sluoksniuose pažymima, kad krikščionių demokratų partijai, turinčiai daugiausia mandatų parlamente, atsisakius bendardarbiauti su kairiosiomis jėgomis, kurios įgalintų jai sudaryti pastovią vyriausybę, Italijos valdantieji sluoksniai turi pasirinkti: arba pamėginti valdžią atiduoti vienos krikščionių demokartų partijos vyriausybei, nors dėl to reikėtų sudaryti bloką su neofašistais, arba sutikti rudenį organizuoti rinkimus pirma laiko. Ta proga nurodoma, kad buržuazinės partijos visaip stengiasi išvengti rinkimų pirma laiko, bijodamos, kad rinkimai sustiprins kairiųjų jėgų pozicijas.


Vokiečių nacionalistai nemėgsta Versalio.

Nacionalistų partijos vardu Vestarpas pareiškė, kad jo atstovaujama partija nedalyvaus tarptautinėj Paryžius parlamentarinėj prekybos konferencijoj, nes ši konferencija priešingai anksčiau padarytam nutarimui įvyks ne Paryžiuj, bet Versalio pily – veidrodžių salėj, t. y. toj pat salėj, kurioj Vokietija buvo priversta priimti Santarvės jai padiktuotas taikos sąlygas. Be to, vokiečių delegatams apsigyvendinti priskirtas tas pat butas, kuriam 1919 m. gyveno vokiečių delegacija taikos konferencijai. Ligšiol nacionalistai visose panašiose tarptautinėse parlamentarinėse prekybos konferencijose dalyvavo.


Jau prieš išeinant traukiniui geležinkelio stotin pradėjo rinktis norintieji išlydėti mūsų delegaciją į Karaliaučių. Automobilis po automobilio vežė į stotį mūsų vyriausybės atstovus, diplomatus, visuomenės veikėjus ir kitus. Visi aukštieji palydovai ėjo tiesiog į stoties priėmimo kambarį, kur gyvai kalbėjosi visiems įdomia tema dėl būsimųjų derybų. Čia buvo mūsų ministeriai: vidaus reikalų – pulk. Musteikis, švietimo inž. Šakenis, teisingumo – p. Žilinskas, generalio štabo viršininkas gen. št. pulk. Plechavičius, gen. št. pulk. Skorupskis, gen. Nagevičius, aviacijos viršininkas gen. št. pulk. ltn. Pundzevičius, Kauno karo komendantas majoras Saladžius, diplomatinio ir konsularinio korpuso nariai – Vokietijos ministeris Morath, Italijos ministeris Amadori, Prancūzijos ministerio pavaduotojas p. Eybert, SSSR atstovas Arosevas, Danijos chargé d'affaires p. Berings, Latvijos – Rušlas, Vatikano p. Faidutti, Čekoslovakijos – prof. Galia, Belgijos konsulas Kaune A. Lange, mūsų aukšti valdininkai užsienio reikalų ministerijos generalinis sekretorius p. Balutis, departamento direktorius Savickas, Kauno m. ir apskrities viršininkas p. Čaplikas ir daug visuomenės atstovų. Stoties perone jau laukė išsirikiavęs gusarų pulko garbės eskadronas su orkestru ir čia pat susirinko bene visos įgulos karininkai. Prie stoties ir perone susirinko didelė žmonių minia. Pagaliau į stotį atvyko mūsų delegacijos pirmininkas ministeris-pirmininkas ir užsienių reikalų ministeris prof. Voldemaras su žmona ir mūsų delegacijos nariai – užsienių reikalų ministerijos direktorius dr. Zaunius, Lietuvos pasiuntinys Vokietijai p. Sidzikauskas, generolas Radus Zenkevičius ir važiavęs kartu su delegacija „Lietuvos Aido“ redakcijos narys prof. Tamošaitis. Netrukus atėjo ir traukinys. Atsisveikinęs su palydovais ministeris pirmininkas išėjo į stoti, kur jį pagerbė garbės sargyba, o orkestras sugrojo maršą. Delegacijos nariai priešaky su jos pirmininku užėmė vietas vagone. Per atidarytus langus ministeris-pirmininkas dar kalbėjosi su Vokietijos ministeriu Morathu ir kt. Minioj buvo rimta ir kartu graži nuotaika. Tuo tarpu pasigirdo šabloniška ,,važiuojam“ ir traukinys pradėjo eiti. – „Valio, valio, valio!“


Pasibaigė mūsų byla su lenkais Tautų Sąjungoje, bet anaiptol ji nėra pasibaigusi iš esmės. Ši ilga byla, kurios šaknų reikia ieškoti prieš keletą amžių, matyt, pareikalaus dar daug laiko ir kantrumo. Kada ji bus galutinai baigta, išspręsta ir kaip išspręsta – šiandie mes tikrai negalėsime pasakyt. Tik mes esame įsitikinę, mes tiesiog tikime, kad Vilnius anksčiau ar vėliau grįš Lietuvai. Dabar mes tegalime tik vertinti tą situaciją, kurioj mūsų byla atsidūrė po T. S-gos tarybos 53-čios sesijos. Mes galime lyginti mūsų ginčo su lenkais būklę prieš bylinėjimąsi T. S-goje ir po jo. Mūsų opozicija, ex officio visus vyriausybės darbus kritikuodama ir neigiamai vertindama, žinoma, sako ir sakys, kad bylinėjimosi rezultatas Lietuvai yra neigiamas. Štai „Lietuvos žinios“, iškreipdamos ministerio pirmininko mintį, skelbia stambiom raidėm, kad byla su Lenkija yra baigta, nutylėdamos, kad ji šį kartą baigta tik T. S-goj. „Rytas“, vertindamas Lugano vaisius, pabrėžia, kad normalių santykių atnaujinimo klausimas nepaliekama Lenkijos ir Lietuvos tarpusavioms tiesioginioms deryboms (ko siekė prof. Voldemaras), bet atiduodama T. S-gos komisijai, kitaip kalbant, T. S-gos taryba pasilikusi jį sau spręsti. Prof. Voldemaro tezė, kad T. S-ga dabar po Karaliaučiaus konferencijos turėjus tik palankaus stebėtojo rolėje būti, nelaimėjusi. Taip pat pereitų metų gruodžio 10 d. rezoliuciją mūsų opozicija visada vertindavo neigiamai, daugiausia todėl, kad karo stovis tarp Lietuvos ir Lenkijos pripažintas nesamu. Mes visada tvirtinome ir dabar, po metų laiko, turime pagrindo dar kartą tai pabrėžti, kad mūsų byla T. S-goj, nežiūrint to, kad ji toli gražu nepatenkino mūsų teisėtų reikalavimų, ypač kai dėl Vilniaus krašto lietuvių persekiojimo sustabdymo, davė Lietuvos politikai nemaža teigiamų vaisių pirmiausia kad ir moralinio pobūdžio. Mes dar kartą pabrėžiame, kad tarptautinėje arenoje buvęs galutinai palaidotas Vilniaus klausimas vėl yra atgaivintas ir naujoje plotmėje pastatytas. Seimui valdant Lietuvą Vilniaus vadavimo klausimas buvo pasidaręs grynai Lietuvos vidaus klausimas, buvo pasidaręs visų politinių partijų arkliukas per rinkimus, nes visos partijos gerai žinojo ir jautė, kad neturės pasisekimo, jei nežadės grąžinti Lietuvai Vilnių. Juk ir anais laikais su lenkais būdavo kalbamasi, buvo važinėta į Kopenhagą ir į tą patį Lugano su lenkais kalbėtis. Bet ar buvo tada kalbama apie Vilnių, apie jo grąžinimą Lietuvai? Visai ne. Buvo kalbama apie paštą, telegrafą, telefoną ir geležinkelių susisiekimą su Lenkija. Ir tik budrios visuomenės dėka seimo valdžios nedrįso su lenkais pradėti tiesioginį susisiekimą, užmegsti konsularinius santykius. Niekas tada ir nemanė – valdžiusiųjų tarpe – kvestionuoti ambasadorių konferencijos nutarimo. Vilniaus vadavimo idėja valdžios sferose buvo įgavusi daugiau teoriškos romantikos, o ne realios politikos pobūdžio. Visai kitaip virto dabar. Pati T. S-ga pereitų metų gruodžio 10 dieną savo rezoliucija pripažino, kad Vilniaus klausimas yra ginčytinas, kad dėl jo abi šalys turi savo vues divergentes. Beelaerts van Blokland savo raporte prieš rezoliuciją aiškiai Vilnių minėjo. Ne gana to, – pasauliniai autoritetai juristai išaiškino, kad ambasadorių konferencijos sprendimas Lietuvai nėra privalomas. Toliau visos derybos su lenkais dar aiškiau iškėlė pasaulio opinijoj Vilniaus klausimą kaipo labai ginčytiną. Pradėjo vis daugiau ir daugiau atsirasti balsų užsieniuose, kurie aiškiai stojo mūsų pusėn. Štai ir galingiausių lenkų šalininkų prancūzų tarpe paskutiniu laiku mes girdime galingą balsą, kuris šaukia teisingumo, vadinasi, stojo mūsų pusėn. Vilniaus klausimas dabar plačiai žinomas ne tik Europoje, bet ir visame pasaulyje. Ir niekas dabar jau neturi teisės tvirtinti, kad Vilnaus byla yra baigta, kad Vilnius neginčijamai priklauso lenkams. Ar tai mūsų opozicijos nuopelnas? Ar tai nuopelnas tų bailių, kurie, Pilsudskiui nemiegant ir galvojant apie mobilizaciją prieš Lietuvą, buvo išsigandę ir reikalavo vyriausybės pakeitimo? Tai mūsų tautiškos vyriausybės drąsumo ir ištvermingumo nuopelnas! Tiesa, ir opozicija bandė pareikšti jau vėlesniais laikais, kad užsienių politikoj ji atsisako nuo opozicijos ir vyriausybei pritaria. Ji pajuto, kad vyriausybės vedami užsienių politikai pritaria plačioji visuomenė ir visa tauta. Negalėdama užpakaly visų palikti, opozocija yra priversta mūsų vyriausybės vedamą užsienių politiką pripažinti kaipo tikslią. Jei mūsų opozicija pradėtų objektyviau į dalykus žiūrėti, tai ji turėtų ne tik užsienių politikoj, bet ir daugumoje vidaus politikos klausimų pripažinti, kad vyriausybės vedama politika rodo mūsų tautai kelius į šviesą gražią ateitį. Ji turėtų atkreipti dėmesį į mūsų tautos Vado pareikštą mintį pereitą gruodžio 17 dieną, kad ateis laikai kada išnyks visokios partijos partijėlės, ir bus vieninga mūsų tauta, kuri sujungtomis jėgomis lengviau galės savo idealų siekti.


Referendumo komisijos pranešimu, praėjusį savaitgalį devyni dešimtadaliai Bosnijos ir Hercegovinos gyventojų pasisakė už šios respublikos nepriklausomybę. Serbų demokratų partijos lyderis R. Koradžičius pareiškė, kad respublika atsidūrė ties pilietinio karo slenksčiu. Juodkalnijos referendume du trečdaliai balsavusiųjų pasisakė už sąjungos su Serbija išsaugojimą naujoje Jugoslavijos federacijoje.


Aiškėja, kad šachtoje netoli Kozlu miestelio žuvusiųjų yra daugiau. „Laisvosios Europos“ radijas vakar rytą pranešė, kad žuvo daugiau kaip 120 žmonių. Šis skaičius, deja, ne galutinis. Reuters teigia, kad bene didžiausia nelaimė šachtoje įvyko 1942 metais Kinijoje. Tada po sprogimo žuvo 1572 žmonės.


KAIRAS, birželio 12 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša laikraštis „Al-Gumhuria”, Egipto vyriausybinė geologijos ekspedicija Arabijos dykumos pietryčiuose (netoli Raudonosios jūros) aptiko dideles geležies rūdos atsargas.


PARYŽIUS, III. 6. d. (TASS-ELTA). „Ministras be portfelio Alžyro reikalams Lui Zoksas, viešųjų darbų ir transporto ministras Roberas Biuronas ir užjūrio departamentų bei teritorijų ir Sacharos reikalų statsekretorius Zanas de Brolji susitiks su nacionalinio išsivadavimo fronto atstovais Eviane kovo 7 d.“, – sakoma komunikate, kurį paskelbė ministro be portfelio kanceliarija. Apie tai vakar pranešė agentūra Frans pres.


Pasipiktinimas Italijoje talkininkavimu fašizmui

ROMA, rugsėjo 1 d. (TASS-ELTA). Visuomenė labai pasipiktino, kad karabinieriai (karo policija) atidavė karinę pagarbą Musolinio karstui per gedulo ceremoniją, įvykusią ryšium su jo kūno grąžinimu šeimai. Išreikšdamas tą pasipiktinimą, laikraštis „Unita” rašo: „Mes negalime leisti, kad vyriausybė, kuri dabar yra valdžioje, siųstų savo kareivius atiduoti karinės pagarbos prie išdaviko ir karinio nusikaltėlio karsto begalinio vargo ir suirutės kaltininko, kuris buvo nubaustas, kaip karinis nusikaltėlis Italijos teisėtos vyriausybės įsakymu ir italų tautos vardu. Mes negalime leisti, kad Italijos respublikos, gimusios Pasipriešinimo ir 20 metų kovos prieš fašizmą dėka, karabinieriai stovėtų garbės sargyboje prie fašizmo vadeivos kūno, prie Gramšio ir Matočio žudiko, Hitlerio sąjungininko ir talkininko kūno.


Atsižvelgdama į tai, kad pinigų apyvartoje stokojama kapeikų, o smulkių nominalų kapeikos beveik neturi įtakos dabartinėms kainoms, ir siekdama palengvinti prekybos bei kitoms įmonėms piniginius atsiskaitymus su gyventojais, Lietuvos Respublikos Vyriausybė nutarė patvirtinti laikinąją prekių ir paslaugų kainų apvalinimo ir atsiskaitymų su pirkėjais tvarką. Vienetinės maisto ir ne maisto prekės (toliau vadinama - vienetinės prekės), kurių mažmeninė kaina - iki 1 rublio, pirkėjams parduodamos po kelias, kad galutinė atsiskaitymo suma būtų išreikšta ne kapeikomis, o rubliais. Vienetinių prekių mažmeninė kaina, didesnė kaip 1 rublis, apvalinama rublio tikslumu. Pavyzdžiui, jeigu prekės mažmeninė kaina - 5 rubliai 49 kapeikos, apvalinama iki 5 rublių, o jeigu prekės mažmeninė kaina - 5 rubliai 50 kapeikų (ar daugiau kapeikų), apvalinama iki 6 rublių. Vienetinių prekių likučių ir naujai gautų vienetinių prekių kainos mažmeninės prekybos įmonėse apvalinamos prieš juos parduodant. Perkant matuojamas arba sveriamas prekes, mažmeninės prekybos įmonėse apvalinama viso pirkinio suma (t.y. 49 ir mažiau kapeikų atmetama, o 50 ir daugiau kapeikų apvalinama iki rublio). Viešojo maitinimo įmonėse apvalinama galutinė atsiskaitymo suma 1 ir 2 punktuose nustatyta tvarka. Buitinio gyventojų aptarnavimo, komunalinio ūkio, transporto ir kitose gyventojams paslaugas teikiančiose įmonėse apvalinama galutinė atsiskaitymo suma 1 ir 2 punktuose nustatyta tvarka. Nustatyta, kad darbo užmokestis ir jam prilygintos piniginės išmokos, socialinio draudimo ir kitos pašalpos, pensijos, stipendijos, komandiruočių išlaidos ir kitos piniginės išmokos skaičiuojamos be kapeikų, apvalinant didėjimo būdu iki rublio. Išskaitymai iš nurodytųjų išmokų (pajamų mokestis, socialinio draudimo įnašai, alimentai ir kt.) apvalinami tokia pat tvarka. Ryšių ministerija turi operatyviai įvesti žetonų sistemą naudojantis automatiniais telefonai