Tautų Sąjungos juridinė komisija priėmė pakeistą šveicarų pasiūlymą Haagos trečiųjų teismo sprendimų klausimu. Tuo pasiūlymu Tautų Sąjungos taryba prašoma, kai tik leis aplinkybės, apsvarstyti klausimą, ar tarptautinio teismo nuomonei atsiklausti bus nutarimas, ar pakanka paprasta jungos tarybos nutarimas, ar pakanka balsų dauguma priimto nutarimo. Nusiginklavimo komisija tęsė debatus dėl pavyzdinės sutarties nepuolimo ir tarpusavio pagalbos klausimu. Buvo priimta pirmuoju skaitymu rezoliucija, kuria šios pavyzdinės sutartys bus pasiūlytos priimti visoms tautoms nežiūrint to, ar jos įeina į Tautų Sąjungą, ar ne, nes jos galinčios patikrinti saugumą. Taip pat buvo isklausytas pranešimas apie įsteigimą radio stoties, kuri būtų Tautų Sąjungos žinioj. Šveicarų delegatas Motta pasveikino pakomisijos pasiūlymą, kuriuo Ženevoj būtų įsteigta šveicarų radio stotis su vidutinių bangų siuntimu, kuria galėtų naudotis Tautų Sąjunga. Motta pareiškė, kad šveicarų vyriausybė sutinkanti sudaryti su Tautų Sąjunga modus vivendi, kuriuo šiai būtų palikta pilna susisiekimo laisvė tiek taikos, tiek ir krizių metu. Pasiūlymas modus vivendi reikalu buvo priimtas vienu balsu. Ateinančių metų Tautų Sąjungos sesijai palikta išspręsti klausimas, ar anksčiau numatyta stotis siuntinėsianti taip pat trumpomis bangomis, kurios pasiektų ir Azijos, ir Pietu Amerikos kraštus. Tautų Sąjungos nusiginklavimo komisijoj vokiečių delegatas Bernstorff pateikę naują pasiūlymą, kuriuo klausimai, kurie prieš nusiginklavimo konferenciją įvyksančiose didžiųjų valstybių derybose pasiliks neišspręsti bus perduoti spręsti nusiginklavimo konferencijai, Tautų Sąjungos tarybos šaukiami 1929 metais. (Elta).


VIETOJE PLAČIOS PROGRAMOS – DALINĖS PRIEMONĖS

TASS-o korespondentai A. Kislovas ir I. Maksimovskis praneša: kovo 15 d., kalbėdamas 18-kos valstybių nusiginklavimo komiteto posėdyje, JAV valstybės sekretorius D. Raskas išdėstė Amerikos pasiūlymus nusiginklavimo klausimu. Kaip mano vietos politiniai ir žurnalistų sluoksniai, D. Raskas, savo kalboje pripažindamas, kad būtina visuotinai ir visiškai nusiginkluoti, ir ragindamas mobilizuoti visas pastangas šiam tikslui pasiekti, praktiškai nepateikė jokių konkrečių pasiūlymų, kaip sėkmingai išspręsti svarbiausią dabarties problemą. D. Rasko pateiktas Amerikos delegacijos planas – tai daugiausia pasiūlymai, kuriuos JAV prezidentas Dž. Kenedis pateikė 1961 metų rugsėjo 25 d. SNO Generalinės Asamblėjos sesijoje, ir kai kurios dalinės priemonės. Ką gi konkrečiai pasiūlė Raskas? Jis siūlo, pirma, 30 procentų sumažinti pirmajame etape, kuris turi użimti trejus metus, branduolinio ginklo gabenimo priemonių ir pagrindinių įprastinio tipo ginklų kiekį. Be to, strateginės gabenimo priemonės sumažinamos ne tik kiekio, bet ir jų griaunamosios jėgos atžvilgiu. Taip pat turi būti mažinama ir sekančiais etapais, t. y. visa programa turi užtrukti vos ne 10 metų, net jeigu ji bus vykdoma kuo sėkmingiausiai. Antra, Raskas siūlo pirmojo etapo pradžioje sustabdyti skaldomųjų medžiagų gamybą kariniams tikslams. Be to, vėl iškeliamas senas pasiūlymas, kad TSRS ir JAV pirmajame etape perduotų po 50 tūkstančių kilogramų urano-235 nekariniams tikslams. Rasko nuomone, tai pakirs branduolinio ginklo gamybos pagrindą. Trečia, JAV valstybės sekretorius siūlo, kad į nusiginklavimo programą „būtų įtrauktos skubios priemonės konkretiems veiksmams pasauliniu mastu“, kurie sumažintų pavojų, kad kils karas dėl atsitiktinumo, apsirikimo, nesant ryšių arba dėl netikėto užpuolimo. Raskas pareiškė, kad JAV delegacija yra pasiruošusi pateikti konkrečius pasiūlymus dėl priemonių šiose srityse: a) iš anksto pranešinėjama apie karinius pergrupavimus, taip pat apie raketų leidimą; b) įsteigiami stebėjimo postai pagrindiniuose uostuose, didelėse geležinkelio stotyse, plentuose, persikėlimo per upes vietose ir oro bazėse pranešinėti apie ginkluotųjų pajėgų koncentravimą ir pergrupavimą; c) nustatomos oro inspekcijos zonos ir naudojamos judriosios inspekcinės grupės apsaugos nuo netikėto užpuolimo sistemai pagerinti; d) steigiama tarptautinė komisija ruošti priemonėms, kaip sumažinti karo pavojų; jos uždavinys bus objektyviai tirti su šiuo planu susijusias technines problemas. Saugumo priemones ir pagrindinius įprastinio tipo ginklus (tai, beje, Tarybų Sąjunga siūlė daugiau kaip prieš 10 metų) siekiama, daugelio apžvalgininkų nuomone, tik užtikrinti Vakarų karinių blokų nariams tam tikrus karinius pranašumus, nes šiame pasiūlyme nieko nesakoma apie karinių bazių svetimose teritorijose likvidavimą. Iš viso to matyti, kad JAV pasiūlymus padiktavo ne dalykiška pažiūra į nusiginklavimo problemos sprendimą, o siekimas nuraminti pasaulio viešąją nuomonę ir parodyti palankioje šviesoje JAV poziciją 18-kos komitete. Kad Amerikos delegacijos portfelyje praktiškai nebuvo jokio konkretaus nusiginklavimo plano, matyti ir iš komunikato, kuris buvo paskelbtas po vakarykščio 18-kos valstybių komiteto posėdžio. Komunikate sakoma, kad TSRS ir JAV atstovai padarė pareiškimus. Tarybų Sąjungos delegacija, toliau sakoma komunikate, pateikė tarptautiniu mastu griežtai kontroliuojamo visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą ir Tarybų Sąjungos vyriausybės memorandumą nusiginklavimo deryboms 18-kos valstybių komitete. Jokie Amerikos pasiūlymai komunikatene neminimi. Ir į šį faktą atkreipė dėmesį spaudos atstovai, susirinkę Ženevoje nušviesti, kaip dirba pasitarimas nusiginklavimo klausimu.


Dešimtyje Vilniaus apygardų balotiruosis devyni LDDP iškelti kandidatai. Užvakar 7 iš jų susitiko su gausiai susirinkusiais partijos rėmėjais. Tai buvo pirmas jų susitikimas su rinkėjais. Naujamiesčio rinkimų apygardos (RA) Nr. 1 kandidatas B.Genzelis svarbiausiu dalyku šiandien laiko ne LDDP pergalę rinkimuose, o tai, kad nelaimėtų dešinieji. Jeigu vis dėlto taip atsitiks, tai, pasak profesoriaus, „Lietuvos laukia liūdnos dienos”. Senamiesčio RA Nr.2 kandidatas G.Paviržis siūlė savo bendraminčiams nežadėti rinkėjams tokių dalykų, kurių negalima bus įgyvendinti. Deja, mūsų laukia vargingas kelias. Dabar svarbu sukurti tokią mokesčių sistemą, kuri, neengdama verslininkų, sudarytų sąlygas padėti vargstantiems. Antakalnio RA Nr.3 balotiruojasi du mokslų daktarai ir du filosofijos mokslų kandidatai. Tai turbūt intelektualiausia kandidatų „komanda” visoje Lietuvoje. LDDP atstovas - gydytojas V.Astrauskas. Jam teks gerokai paprakaituoti norint laimėti, bet tai realu, kadangi jis yra parengęs gerai apgalvotą sveikatos apsaugos sistemos gelbėjimo programą. O tai aktualu visiems. Fabijoniškių RA Nr.5 kandidatas A.Kunčinas pabrėžė, jog LDDP tapo partija, reikalinga daugeliui Lietuvos žmonių, nors, žinoma, ne visiems. Jis pats, jeigu taps deputatu, daugiausia dėmesio skirs kultūros ir švietimo problemoms. Šeškinės RA Nr.6 balotiruojasi S.Burbienė, Lietuvos statistikos departamento skyriaus viršininkė. Ji pareiškė, jog nenorėtų, kad sėkmės atveju ją Seime laikytų vien tik moterų deputate, nenorėtų ji tapti ir „tikru vyru”. S.Burbienė taip pat pažadėjo niekada nekalbėti tautos vardu. Ji - įsitikinusi socialdemokratė, kadangi, jos nuomone, „negalima palikti vargšo žmogaus kapanotis vieno problemų liūne”. J.Bernatonis, kandidatas į Seimo deputatus Justiniškių RA Nr.7, yra profesionalus politologas, baigęs mokslus užsienyje. Gimęs Kaune, jis jau senokai gyvena Vilniuje ir niekur nesirengia iš čia išvykti. Jis prašo rinkėjų nepainioti jo su buvusiu Vilniaus meru. Domisi konstitucine teise. Jo kolega G.Kirkilas, iškeltas Karoliniškių RA Nr.8, yra vilnietis, užaugęs septynių vaikų mokytojos ir ryšininko šeimoje. Monetaristinę ekonomikos reformą, kuri buvo įgyvendinama Lietuvoje, jis pavadino nusikalstama ir pareiškė, jog atėjo protingų ir išmanančių politikų laikas. Paskutinis kalbėjo Naujosios Vilnios RA Nr.10 kandidatas V.Šumakeris, suvalkietis, 34 metus gyvenantis ir dirbantis šiame Vilniaus miesto kampelyje. Jau daugiau kaip 20 metų jis direktoriauja „Neries” gamykloje. Matydamas, kaip neapgalvotos ekonomikos reformos nualino krašto ūkį, V.Šumakeris sutiko balotiruotis, nors ir bijo, kad darbininkai nebelauks rinkimų - taip greitai blogėja jų gyvenimo sąlygos.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Vokietijoj, kaip atmenam, gegužės 20 d. rinkimus laimėjo socialistai, kurie, turėję 131 atstovą, gavo 152, vadinasi 21 atstovą daugiau. Iš kitų partijų laimėjo dar komunistai 7 atstovus (turėjo 45 gavo 52). Kitos didelės partijos visos pralaimėjo. Ypač pralaimėjo buvusios vyriausybės: nacionalistai, liaudininkai ir katalikai. Socialdemokratai yra daugiau kaip du kartus stipresni už didžiausią po jų partiją –nacionalistus (73). Todėl anajai vyriausybei atsistatydinus, visi manė, kad naujai vyriausybei sudaryti iniciatyvą privalo imti socialdemokratai. Jie ir neatsisakė. Socialdemokratų vadas Hermanas Miuleris, buvęs 1920 m. reichskancleriu, pasiėmė sudaryti valdžią. Jo tikslas buvo sudaryti vadinamąją didžiąją koaliciją: iš socialdemokratų, demokratų, centro (katalikų) ir liaudininkų (Strezemano partija). Tokia koalicija turėtų apie 300 balsų iš 400 ir būtų pakankamai stipri vyriausybei bazė. Dvi savaites dirbo Miuleris, kad sudarytų didžiają koaliciją ir nieko nepadarė. Su katalikais ir demokratais pavyko jam susitarti be didelių sunkumų. Bet nepavyko susitarti su liaudininkais. Nesutariami punktai pasirodė esą šie: šarvuočio statymas, konstitucijos šventė ir prūsų vyriausybės reorganizavimas. Buvęs reichstagas buvo nutaręs prieš socialdemokratų ir kitų kairiųjų balsus statyti didelį šarvuotą laivą, kuris kaštuosiąs keliasdešimt milionų. Socialdemokratai ėjo į rinkimus obalsiu: Vokietijai karo laivų nereikia. Neturėdami pakankamai balsų sumanytai statybai visai nubraukti, socialdemokratai norėjo bent keliems metams ją atidėti. Kitos kalbamos partijos su tuo sutiko, bet liaudininkai ne. Antras dalykas – tai Veimaro konstitucijos paskelbimo šventė. Partijos, sudariusios Veimaro konstituciją: socialdemokratai, demokratai ir katalikai buvo nutarę Veimaro konstitucijos paskelbimo dieną 1919 m. rugpiūčio 11 d. padaryti tautos švente. Dešinieji, tarp jų ir liaudininkai, tam priešingi. Pagaliau, trečias dalykas – tai prūsų vyriausybės reorganizavimas. Prūsuose jau nuo 1924 m. valdo Veimaro koalicija (socialdemokratai demokratai, centras). Liaudininkai reikalavo, kad jie būtų priimti ir į prūsų koaliciją, vadinasi, kad ir Prūsuose valdytų didžioji koalicija. Bet Prūsų valdžią sudarančios partijos atsisakė daryti čia bent kokius pakeitimus. Be to, sakoma, kad kai kurie liaudininkai apskritai nenorėjo eiti į jokią koaliciją su socialdemokratais ir darė viską kad prie susitarimo neprileistų. Kaltinamas dar ir Miuleris, kuris sukvietęs visus didesnių ir mažesnių partijų vadus, pradėjo derėtis dėl vyriausybės sudarymo platformos, vieton to, kad susitartų tiesiog su atskirais žmonėmis ir pristatytų savo kabinetą reichstagui. Šiaip ar taip didžioji koalicija Vokietijoj nepavyko. Kas gi lieka toliau? Pasilieka dar Veimaro koalicija: socialdemokratai, demokratai ir katalikai (centras ir bavarų liaudies partija). Šita koalicija vis tiek turėtų 255 (152 +62 + 25 + 16) iš 490 balsų. Su tokia dauguma būtų galima šiaip taip valdyti. Tai būtų socialdemokratiška katalikiškoji valdžia, nes demokratai su savo 25 balsais nedaug tesveria. Tačiau dešinysis katalikų sparnas, ypač bavariečiai, neperdaug norėtų vieni dėtis su sceialdemokratais, tuo labiau, kad ta valdžia turėtų silpnoką bazę. Nepavykus nei didžiajai koalicijai, nei Veimaro platformai daugiau išeičių nėra. Ligšiolinė kombanacija: nacianalistai, liaudininkai ir katalikai netinka, nes: 73+ 45 + 62 = 16 + 196. Kitų galimybių nėra, nes komunistai ir nacionalistai jokion kombanacijon netinka. Miuleris dar mano apie vienų socialdemokratų valdžią, prie palankaus vidurio grupių neitraliteto. Bet vargu visi socialdemokratai su tuo sutiks, nes parlamentarinė valdžia be savo daugų yra nepastoviausias dalykas ir gali virsti žaislu kitiems. • Taigi šiandien dar niekas negalima matyti, kaip Vokietija išspręs savo valdžios problemą.


Kanclerio Markso sveikata žymiai gerėja.


Grupės šalių separatiniame pasitarime Sueco klausimu

LONDONAS, rugsėjo 20 d. (TASS-ELTA). Kaip oficialiai paskelbta Londone, grupės šalių pasitarimo Sueco klausimu vakariniame posėdyje pastraipsniui buvo svarstomas „darbo grupės“, arba, kaip ji kitaip vadinama, „ekspertų komiteto“ paruošto baigiamojo dokumento projektas. Svarstant šį projektą, liečiantį „Sueco kanalo naudotojų asociacijos“ įsteigimą, beveik visi pasitarimo dalyviai pareiškė nesutinką su atskirais jo formulavimais. Atsakydamas į korespondentų klausimus spaudos konferencijoje, Anglijos užsienio reikalų ministerijos atstovas pareiškė, kad delegatai, pasisakę prieš „kanalo naudotojų asociacijos“ steigimą, tebesilaiko savo ankstesnės nuomonės.


Už Vokietijos darbininkų klasės vienybę kovoje prieš Adenauerio politiką

BERLYNAS, rugsėjo 19 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūra ADN, Vokietijos Komunistų partijos CK pirmasis sekretorius Maksas Reimanas vakar per radijo stotį ,,Doičer Fraihaitzender 904” pasakė kalbą apie Vakarų Vokietijos bundestago rinkimų rezultatus. Maksas Reimanas pabrėžė, kad svarbiausioji išvada iš bundestago rinkimų rezultatų yra tai, jog reikia stiprinti kovą už darbininkų klasės vienybę, ištikimybę darbininkų judėjimo tikslams ir idealams. 9 milijonai rinkėjų, kurie balsavo už socialdemokratų partiją, darbininkai — komunistai, socialdemokratai ir krikščionys, inteligentai, visi Adenauerio režimo priešininkai bus milžiniška jėga, jeigu jie susivienys į galingą liaudies judėjimą kovoje prieš ginklavimąsi ir militarizmą, už taiką, demokratiją, socialinę pažangą ir tėvynės suvienijimą. Reikia, nurodė Maksas Reimanas, pasukti Vokietijos socialdemokratų partiją į kovos prieš monopolistus ir militaristus kelią, į bendrų visos Vokietijos darbininkų klasės veiksmų kelią, į abiejų Vokietijos valstybių savitarpio supratimo kelią. Baigdamas Maksas Reimanas pabrėžė, kad uždavinys dabar yra sustiprinti komunistų ir socialdemokratų bendradarbiavimą, kuriam buvo padaryta pradžia rinkiminės kampanijos metu.


BUDAPEŠTAS, rugsėjo 1 d. (TASS-ELTA). Šiandien laikraščiuose spausdinamas Vengrijos Liaudies Respublikos Mokslų akademijos prezidiumo pareiškimas, kuriame protestuojama prieš mėginimus panaudoti SNO kai kurių valstybių kišimuisi į Vengrijos vidaus reikalus. Pagrindinis užsipuolimų prieš Vengrijos Liaudies Respubliką įrankis, sakoma pareiškime, yra SNO Komiteto pranešimas. Šio pranešimo svarstymas Generalinės Asamblėjos specialioje sesijoje — tai proga įvairiems reakciniams sluoksniams šmeižti mūsų liaudies demokratinę valstybę, mūsų įstaigas, valstybės ir visuomenės organus, tai proga užsipulti kitas socialistines šalis, visų pirma Tarybų Sąjungą. Mokslų akademijos prezidiumas yra tos nuomonės, kad Vengrijos darbo liaudis, taip pat ir Vengrijos mokslo atstovai, ryžtingai gindami liaudies demokratinės santvarkos iškovojimus ir remdami Vengrijos Liaudies Respublikos Vyriausybę, teisingai įvertino kontrrevoliucinius praėjusių metų rudens įvykius. Tuo pačiu vengrų tauta atmeta šmeižtą prieš ją, esantį pranešime. Siųsdamas šį protestą Suvienytųjų Nacijų Organizacijai, Mokslų akademijos prezidiumas tikisi, kad viso pasaulio pažangioji viešoji nuomonė ir pažangieji mokslo veikėjai kartu su Vengrijos darbo liaudimi ir Vengrijos mokslo atstovais pasmerks mėginimus kištis į Vengrijos vidaus reikalus.


Per Prancūzijos „Liono kredito“ banką katalikiškoji bažnyčia susieta su stambiais bankininkais Rotšildais – sionizmo finansine atrama. Šiuolaikinė katalikiškoji bażnyčia yra milžiniška kapitalistinė organizacija, glaudžiai susieta su pasaulinėmis monopolijomis. Ir pasaulietiškų, ir bažnytinių kapitalistų socialiniaiekonominiai, politiniai ir idėjiniai interesai labai artimi. Revoliucinis ir nacionalinis išsivadavimo judėjimas, demokratija ir taika jiems bendri priešai. Todėl negalima dabar kovoti prieš imperializmą, prieš monopolijas, nekovojant prieš jų dvasinį bendrininką ir sąjungininką – klerikalizmą. BRANDUOLINIO KARO KRANKLYS Būdama monopolijų bendrininkė, bažnyčia visame savo ideologiniame darbe stengiasi pateisinti ir apginti reakcingą imperializmo politiką. Net karo kurstymo politiką, kurią taip aktyviai varo imperialistai, bažnyčios šulai pateisina ir jai pritaria. Klerikalai teigia, kad karas yra dievo valios pasireiškimas. Karas, pareiškė Kelno teologas E. Veltis, yra įrankis dievo rankose, nukreiptas visų pirma prieš komunistus ir ateistus. Imperialistiniai sluoksniai siekia religijos pagrindu sudaryti ne tik NATO, bet ir jo atšakų – SEATO ir SENTO – bendrą ideologinę platformą. O kai kurie militaristiniai sluoksniai ketina sukurti vieningą krikščionišką-musulmonišką-judaistinį bloką, kuris jungtų visas agresyvių grupuočių šalis. Vakarų Vokietijos revanšistų laikraštis „Stalhelm“ ragina įkurti vieningą dvasinį Jėzaus, Mahometo ir Jehovos frontą prieš komunistinį ateizmą. Klerikalizmo skleidėjai ginkluotosiose pajėgose yra karo kapelionai. Kiekviename JAV, VFR, Prancūzijos ir kitų valstybių kariniame dalinyje yra karo kunigai, pastoriai, rabinai ir net mulos, kurie šaukia kareivius ir jūreivius būti pasiruošus šventam karui. Tarnyba imperialistinėse armijose vaizduojama kaip „Šventas aktas“, malonus dievui. Taip, pavyzdžiui, kiekvienas JAV armijos ir karinio jūrų laivyno karys gauna specialų giesmių ir maldų rinkinį, pavadintą „Šventojoje tarnyboje“. Įdomu, kad giesmės ir maldos ne vienodos visiems kariams, o parinktos pagal kareivio religiją. Visi kareiviai raginami sekti mitiniu Jėzum Kristum arba žydų karalium Dovydu. Mirtis nuo atominio ginklo tikėjimo dėlei vaizduojama aukščiausiu moraliniu idealu, atveriančiu kiekvienam vartus į rojų, „į dangaus karalystę“. JAV karinių oro pajėgų karo kapelionas vyskupas Benderis skelbia, kad žmogaus fizinės esmės sunaikinimas atominiu ginklu apgailestautinas, bet krikščioniui svarbu ne fizinis egzistavimas, bet amžinas gyvenimas aname pasaulyje. Pražūtis „Švento dievo“ vardan naudojama agresyviems karams pateisinti. Klerikalai laimina visus karus, nukreiptus prieš taikos ir socializmo stovyklą. Atominio ir vandenilinio ginklo panaudojimas kare laikomas neprieštaraujančiu krikščioniškai moralei aktu. Šimtų milijonų žmonių žuvimą nuo masinio naikinimo ginklo, daugelio miestų, kaimų ir ištisų šalių nuniokojimą klerikalai skelbia „aukščiausiojo“ valia. „Jeigu pasauliui bus lemta žūti raketiniamebranduoliniame kare, tai dievas priims atsakomybę sau“, – tvirtina vyriausias VFR kariuomenės pastorius Dibelius. KOLONIALIZMO BENDRININKĖ Bažnyčia visuomet buvo ir yra tikroji kolonializmo sąjungininkė ir bendrininkė. Tai naudinga abiem pusėms. Bažnyčia gaudavo didžiules ekonomines ir politines privilegijas kolonijose, vykdė „dvasinę“ ekspansiją, kovojo už pasaulinį viešpatavimą žmonių protams. Šiuo metu senasis „klasikinis“ kolonializmas beveik visur irsta, žlunga. Kolonizatoriai priversti veidmainiauti ir keisti taktiką, kad išsaugotų viešpatavimą. Vatikanas taip pat priverstas persiorientuoti, nes atviri ryšiai su kolonizatoriais kompromituoja bažnyčią. Paskutiniame pasauliniame bažnyčių kongrese vienas Afrikos kunigas atvirai prisipažino, kad „vietiniai gyventojai“ sutapatina bažnyčią su Vakarų valdžia ir kultūra ir bijo jos (bažnyčios – M. S.) priešinimosi naujai atsiradusių valstybių politinės ir ekonominės struktūros keitimuisi. Todėl bažnyčia bando nusigręžti nuo „senojo kolonializmo, numesti „užsieninę išvaizdą“ ir priimti „vietinės, nacionalinės jėgos formą“. Tam tikslui katalikiškoji bažnyčia „augina“ vietinius katalikiškųjų dvasininkų kadrus. Savo enciklikoje „Mater et magistra“ popiežius nurodė į šio uždavinio svarbą. Vietinė dvasininkija geriau skleidžia bažnyčios religines ir politines idėjas, nes gerai žino savo šalies sąlygas ir tradicijas, žino gyventojų nuotaikas ir siekimus. Todėl Vatikanas pastaraisiais metais įtraukė kelis vietinės dvasininkijos atstovus į aukščiausios katalikiškos hierarchijos sudėtį. Šiuo metu 25 vyskupai yra – afrikiečiai. Pirmą kartą bažnyčios istorijoje negras gavo kardinolo titulą. Nežiūrint visų jos pastangų prisitaikyti prie pasikeitusių aplinkybių, katalikiškajai bažnyčiai nepavyksta nuslėpti savo organinių ryšių su kolonializmu. Apie tai neginčijamai kalba jos darbai. Vatikanas ir visi klerikalai palaiko amerikonišką marionetę – Pietų Vietnamo diktatorių Ngo Din Djemą, kuris yra katalikas. Už „ypatingus nuopelnus“ apdovanotas Vatikano medaliu Taivanio „valdovas“ Čan Kaiši. Konge katalikiškoji hierarchija nuo pat pradžios dezorganizavo teisėtos Lumumbos vyriausybės veiksmus. Belgiškųjų katalikų sluoksnių mokiniai ir statytiniai yra Kasavubu, Mobutu ir Katangos „prezidentas“ Čiombė. Bet Vatikanas neapsiriboja vien tik pretenzijomis į idėjinę ir politinę įtaką kolonijinėms ir priklausomoms Azijos, Afrikos bei Lotynų Amerikos šalims. Klerikalai siekia išsaugoti savo politinę įtaką ir išsivadavusiose šalyse, kišasi į jų vidaus reikalus. Šiuo atveju labai būdinga yra katalikiškos bažnyčios pozicija Kuboje. Nugalėjus revoliucijai, bažnyčia aktyviai nuteikia mases prieš revoliucinę vyriausybę. Havanos vyskupo „ganytojiškame“ laiške buvo atviri kontrrevoliuciniai raginimai, šmeižikiški išpuoliai prieš Fidelį Kastro. Bažnyčios kišimasis į valstybės reikalus įgavo tokį mastą, kaip nurodė Fidelis Kastro, kad katalikiškoji bažnyčia virto Kuboje „penktąja kolona“, palaikančia kontrrevoliucinius maištininkus. Svarbiausias klerikalizmo priešininkas visame pasaulyje yra pažangios jėgos, visų pirma komunistai. Komunistai šaukia tautas būti budriomis. Tautų budrumas yra laidas, kad klerikalų klastingi manevrai bus galutinai demaskuoti. Ir, kiek buržuazija besistengtų skleisti klerikalizmo idėjas, niekas neišgelbės jos nuo pražūties. Nėra tokios jėgos pasaulyje, kuri sugebėtų sulaikyti žmonijos judėjimą keliu į socializmą ir komunizmą. Toksai objektyvus visuomenės vystymosi dėsnis.


LIETUVOS DEMOKRATINĖS DARBO PARTIJOS RINKIMŲ Į SEIMĄ PROGRAMA

Iškovojusi nepriklausomybę, pasaulio pripažinta, įsipareigojusi demokratiškai tvarkytis ir ginti žmogaus teises bei laisves, Lietuva įžengė į naują valstybės kūrimo laikotarpį. Į šį etapą atėjome labai sunkiu, krizinės ekonomikos, ūkio bei dvasinės visuomenės būklės metu. Perpus sumažėjo pramonės, žemės ūkio gamyba, keliskart nusmuko pragyvenimo lygis. Tačiau tai nėra vien tik ekonominės blokados ir sausros kaina. Vykdoma „reforma” ne tik nepagausino prekių rinkos, bet ir dirbtinai sukėlė kainas, nesudarė palankių sąlygų verslininkams, ignoravo laisvą ūkininkavimo formų pasirinkimą. Ypač bloga jaunų šeimų, socialiai remtinų žmonių padėtis. Daugiau nei pusė žmonių gyvena ties skurdo riba arba net žemiau jos. Nedarbas laužiasi kone į kas antro dirbančiojo namus. Daugelis žemdirbių neteko galimybės dirbti žemę. Tuo pačiu metu biurokratinis aparatas išsiplėtė, išpūstos valdininkų algos. Rengiami prašmatnūs priėmimai, pasivažinėjimai po užsienį, nors biudžetas lopomas nepakeliamais, ekonomiškai nepagristais mokesčiais. Mokesčių mokėtojų pinigai švaistomi neracionaliam ginklavimuisi. Politikoje skatinamas įtarumas, kerštingumas, „priešų” medžioklė. Tuo tarpu visuomenėje plinta nusikalstamumas, girtavimas, akivaizdūs socialinės bei dvasinės degradacijos reiškiniai. Krizinėje būklėje atsidūrė kultūra ir mokslas, prasidėjo „protų nutekėjimas” svetur. Mes suprantame, kad daugelis dabartinių sunkumų neišvengiami, bet esame įsitikinę, jog jie būtų ne tokie skausmingi, jei nuo pat pradžių būtų vadovautasi nuosaikios ir pragmatiškos politikos nuostatomis. Valstybės atkūrimo etapas, kuris prasidės tik po rinkimų į Seimą, pareikalaus doro, išmintingo, ekonomiškai pagrįsto požiūrio į mūsų valstybės vidaus bei išorės reikalus. Neprofesionalaus valdymo pasekmes galės sušvelninti tik valstybiškai ir demokratiškai mąstantys žmonės.


Prancūzų spauda apie franko stabilizavimą.

Radio žiniomis, prancūzų spuda gyvai komentuoja įvykusį franko stabilizavimą. Visa spauda pripažįsta šio įvykio didelę reikšmę ekonominiame Prancūzijos gyvenime ir sveikina radikalus, – pasak „Avenir“, „pasiryžusius padėti Poncaré pereiti paskutinį finansinio krašto atstatymo etapą“. „Matin“ laiko franko stabilizavimą istoriniu įvykiu, atidarančiu naują ekonominio gyvenimo erą. „Exclsior“ skeibia reformą geriausia, nes visos partijos su ja sutikusios. „Figaro“ rašo, kad stabilizavimas nėra darbo pabaiga, o tik nacionalinių vertybių realizavimo pradžia. Visa spauda kiritikuoja socialistus, kurie reikalavo priemonių frankui stabilizuoti, bet vengė vykdymo atsakomybės.


NIUJORKAS, rugsėjo 12 d. (TASS-ELTA). JAV kompartijos nacionalinis administracinis komitetas pateikė paskelbti spaudoje pareiškimą, kuriame jis smerkia vyriausybės poziciją, susijusią su rasistų siautėjimu pietų valstijose, ir ragina plačiąsias liaudies mases pareikalauti, kad federaliniai organai imtųsi veiksmingų priemonių negrų tautos demokratinėms teisėms apginti. Dauguma mūsų šalies visuomenės, sakoma pareiškime, yra už radikalias priemones, kurios turi padaryti galą barbariškam negrų engimui, rasinei segregacijai ir diskriminacijai. Amerikiečių tautos sąmoningos masės neturi leisti Baltiesiems namams ir teisingumo ministerijai lošti dvigubą lošimą, delsti, išsisukinėti ir versti atsakomybę vienas antram tuo metu, kai ginkluoti kareiviai padeda sužvėrėjusiems rasistams užpuldinėti negrų vaikus pietų miestų gatvėse. Tegu visi amerikiečiai tuojau pat stoja ir pareikalauja, kad vyriausybė nedelsdama imtųsi ryžtingų veiksmų prieš fanatikus rasistus, kurie daro nusikalstamus veiksmus ir persekioja mūsų bendrapiliečius negrus.


„Journal de Genéve“ apie mūsų santykius su lenkais.

Vienas palankiausių lenkams laikraščių ,,Journal de Genève“ 344 nr. įdėjo vedamąjį straipsnį apie lietuvių lenkų santykius. Čia paduodame jo vertimą. „Ar nori lenkai pabaigos ?“ „Lenkų lietuvių byla dar kartą stojo prieš tarybą tokiam pat padėjime, kokiam taryba ją paliko. Po paskutinės sesijos Karaliaučiuj įvyko derybos, ir jų rezultatai buvo menki. Pasirašyta pasienio susisiekimo konvencija, kuri apsiriboja esamos būklės konstatavimu; svarbesnis klausimas tranzito, geležinkelių, pašto, telegrafo susisiekimo, prekybinių santykių tarp abiejų kraštų ir t. t. nepadaryta ne vieno žingsnio priekin. Pagaliau, kas dėl politinių problemų, paprastai konstatuota, kad Lenkija ir Lietuva abi surištos Kelogo paktu. Tautų Sąjungai ši byla yra tikrai nemaloni. Korfu įvykio metu buvo pasakyta, kad Italija yra didelis kraštas, kad Tautų Sąjunga yra naujai susidariusi ir trapi. Praėjo daug laiko, ir Tautų Sąjunga atsistojo prieš mažiausią Europos valstybių. Jei taryba jaučiasi suparaližuota prieš p. Voldemarą, tai kuomet galima tikėtis matyti ją veikiant? Nėra sunkumo patirti, kas reikėtų daryti. Pažymėtina, kad šioj jau daugiau negu metus vilkinamoj byloj, dar nebuvo kreiptasi patarimų į techniškas sekretariato tarnybas, kurios, mes tai žinom, turi minčių dėl galimo šios bylos išsprendimo. Tarptautiniame gyvenime problemos jau būna pusiau išspręstos, jeigu joms nustatyta tinkama procedūra. Taryba šioj srity gali autoritetingai pasireikšti. Bet būtų visai nenaudinga priiminėti rezoliucijos, jeigu nebūtų nutarta priversti Lietuvą būtinai priimti jas. Tam neturinčios tiesioginio veikimo priemonių tarybos autoritetas yra per mažas. Tam reikėtų labai stiprių diplomatinių ir ekonominių spaudimų. Labai dažnai buvo bandoma pateisinti tarybos nuolatinių narių buvimas tuo, kad didžiausios valstybės gali patiekti Tautų Sąjungos dispozicijon jų politinę įtaką. Štai mes esame akivaizdoj atvejo, kur įtaka labai reikalinga. Ar ji vykdoma? Deja, yra daug priežasčių į ši klausimą atsakyti neigiamai. Pirmiausia reikia pripažinti, kad sėkmingas spaudimas Lietuvos atžvilgiu yra sunkus. Tai beveik neprieinamas mažas kraštas, neturįs nei finansinių nei ekonominių rūpesčių, gerai apsaugotas Sovietų kaimynyste, jei ne draugingumu. Be to, didžiosios valstybės neatsargiai ir lengvai nustojo vienintelio užstato, kurį jos turėjo lietuvių atžvilgiu: Klaipėdos. Kas rimčiau, kuomet reikia sužinoti, kas stos priešaky, visi šalinasi. Nereikia pasitikėti Vokietija, kuriuos politika šioj byloj yra viena neaiškiausių. Ji visados pasirengusi sustabdyti rimtą konfliktą, galintį blogai pasibaigti, bet ne galutinai pabaigti su pavojinga būkle. Kitos didžiosios valstybės dėl indeferentiškumo Lenkijos atžvilgiu, pagarbos Vokietijai ar baimės prieš Rusiją yra taip pat ištižusios. Bet yra ir artimesnių tiesioginai suinteresuotų valstybių: Latvija kenčia nuo nutraukimo susisiekimo su Liepojos uostu, ir visos Pabaltijo valstybės žino, kad Vilnius kuomet nors galės sukelti karą, kuriame Sovietai vaidins pirmą vaidmenį, o jos bus pirmosios aukos. Kas aiškiai pastebima šioj byloj, tai Lenkijos diplomatinis izoliavimas. Kur jos draugai? Kur jos sąjungininkai. Visi pripažįsta, kad Vilnius yra lenkų miestas ir kad yra svarbu užpildyti ši spraga Europos sienoj. Bet daugumos kraštų viešoji nuomonė negali užmiršti, kad lenkai paėmė Vilnių ginklų jėga ir priešingai Tautų Sąjungai. Šis atminimas naudingas lietuviams, kurie tarp kita ko ne nusipelnė jo, nes padarė taip Klaipėdoj. Tačiau lenkai apsiriktų, darydami Tautų Sąjungą atsakingą už jos nepasisekimą: jų padėtis nebūtų geresnė, jų izoliavimas nebūtų mažesnis, jeigu Tautų Sąjunga neegzistuotų. Reikia pripažinti, kad Lenkija šioj byloj parodė nepaprastą kantrumą. P. Zaleskis prie tarybos stalo prieš p. Voldemarą yra didžiausio ramumo atvaizdas. Kai kurie išveda, kad lenkai tikrumoj nenori greito ir galutinio


Pranešimais iš Pezaro, ten įvyko masinė protesto demonstracija prieš toliau vykdomas branduolinio ginklavimosi varžybas. 7 tūkstančiai demonstracijos dalyvių ėjo miesto gatvėmis su plakatais, smerkiančiais Amerikos militaristus ir jų ketinimą įvykdyti branduolinius sprogdinimus viršutiniuose atmosferos sluoksniuose. Po demonstracijos įvyko mitingas, kuriame demaskuojamą kalba pasakė Pasaulinės taikos tarybos narys, tarptautinės Lenininės premijos „Už taikos stiprinimą tautų tarpe” laureatas profesorius Andrea Gadžeras. Jis pareiškė, kad Italijos liaudis vieningai reikalauja pažaboti atominius maniakus, žaidžiančius žmonijos likimu.


Šiandien Lenkijos Liaudies Respublikos Seimo pirmoji sesija dirba toliau. Deputatai svarstė naujosios vyriausybės programą ir sudėtį. Pirmasis kalbėjęs deputatas Z. Kliško (Lenkijos Jungtinė darbininkų partija) pareiškė, kad deputatai - LJDP nariai pritaria vyriausybės programai, kuri atitinka Lenkijos darbo žmonių gyvybinius interesus. Savo šalyje mes žengėme, žengiame ir žengsime socialistinės statybos keliu, pareiškė Z. Kliško. Tas, kuris turi vilčių, kad bus restauruoti kapitalistiniai santykiai, didžiai klysta. Realizuojant vyriausybės programą, pažymėjo deputatas. Lenkijos Jungtinė darbininkų partija bendradarbiaus su Jungtine valstiečių partija, demokratų partija ir nepartiniais deputatais. Mes tvirtai laikomės pozicijos - toliau stiprinti darbininkų ir valstiečių sąjungą - liaudies valdžios pagrindą. Liesdamas vyriausybės užsienio politiką, Z. Kliško pabrėžė, kad liaudies Lenkijos atsiradimas ir jos nepriklausomybė tapo manomi, Tarybų Sąjungai nugalėjus tamsiąsias fašizmo jėgas. Kai kurie pamiršta, kad Tarybų Sąjunga išvadavo mūsų šalį iš hitlerinės okupacijos. Mes tvirtai esame, pasakė jis, už sąjungos ir draugystės su TSRS ir visomis socialistinės stovyklos šalimis stiprinimą. Mūsų sąjungą ir draugystę su Tarybų Sąjunga skatina bendri tikslai, jos garantuoja sėkmingą mūsų programos realizavimą, jos yra mūsų sienų garantija. Mes ir toliau plėsime bei stiprinsime bendradarbiavimą su Kinijos Liaudies Respublika, kitomis liaudies demokratijos šalimis, bendradarbiausime su visomis šalimis, nepriklausomai nuo jų visuomeninės santvarkos. Baigdamas, Z. Kliško pareiškė, kad deputatai - LJDP nariai remia vyriausybės programa ir sudėtį. Naujosios vyriausybės programą ir sudėtį taip pat parėmė deputatai B. Podedvornas (Jungtinė valstiečių partija), J. Vendė (demokratų partija), S. Stoma (nepartinis). Po to sesija patvirtino Lenkijos Liaudies Respublikos Ministrų tarybos sudėtį, kurią Ministrų tarybos pirmininkas J. Cirankevičius pristatė seimo vakarykščiame posėdyje. Prieš vyriausybės sudėtį balsavo 1 deputatas, balsuojant susilaikė 8 deputatai.


Nauji tarybiniai pasiūlymai SNO Generalinės Asamblėjos sesijoje

TASS-o korespondentas G. Vasiljevas praneša: Vakar 15 valandą 15 minučių Niujorko laiku (22 valandą 15 minučių Maskvos laiku) prasidėjo dieninis plenarinis SNO Generalinės Asamblėjos posėdis. Pirmas kalbėjo Afganistano ministro pirmininko pavaduotojas ir užsienio reikalų ministras Sardaras Muhamedas Naimas. Po to kalbėjo Tarybų Sąjungos delegacijos vadovas TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko. TSRS užsienio reikalų ministro kalba buvo išklausyta su labai dideliu susidomėjimu. Užtikrinti taikų sambūvį tarp valstybių, turinčių skirtingą visuomeninę santvarką, sudaryti sąlygas, kurios įgalins visiškai pašalinti karą iš visuomenės gyvenimo, pareiškė Gromyko, toks pagrindinis tarptautinių santykių uždavinys, kurį iškėlė Tarybų Sąjungos Komunistų partijos programa, priimta praėjusių metų spalio mėnesį TSKP XXII suvažiavime. Šis uždavinys lemia Tarybų valstybės užsienio politiką. Kalbėdamas apie didelius pakitimus pasaulyje, TSRS užsienio reikalų ministras pabrėžė, kad dabar naujas pasaulinis karas nėra fatališkai neišvengiamas. Tačiau vienas dalykas, toliau kalbėjo jis, galimybė užkirsti kelią karui, o kitas dalykas – tos galimybės realizavimas. A. Gromyko pabrėžė Suvienytųjų Nacijų Organizacijos vaidmenį kovoje už raketinio branduolinio karo grėsmės likvidavimą. Suvienytųjų Nacijų Organizacijos nariams, susirinkusiems į Generalinės Asamblėjos XVII sesiją, toliau kalbėjo Gromyko, turi sukelti ypatingą nerimą Jungtinių Amerikos Valstijų prezidento Dž. Kenedžio pareiškimas spaudos konferencijoje šių metų rugsėjo 13 d. Iš prezidento žodžių seka, kad Jungtinės Amerikos Valstijos turinčios teisę pradėti karinę akciją prieš Kubą ir pačios nustatysiančios, kada jos ras reikalinga pradėti tokį įsiveržimą. Prezidentas pareiškė, kad JAV vyriausybė, kaip ir anksčiau, bendradarbiaus su Kubos kontrrevoliucijos vadovais, kurie susirado prieglobstį Jungtinių Amerikos Valstijų teritorijoje. Pačių paskutiniųjų dienų faktai ne mažina, o didina SNO valstybių nerimą dėl JAV politikos Kubos atžvilgiu. Kyla klausimas, kurgi iškilmingi JAV vyriausybės įsipareigojimai gerbti SNO įstatus, kurie ragina valstybes nesikišti į kitų šalių vidaus reikalus? Tarybų Sąjungos vyriausybė, pasakė A. Gromyko, laiko reikalinga pakelti įspėjamąjį savo balsą ir atkreipti SNO valstybių dėmesį į tai, kokių labai rimtų padarinių gali sukelti taikai JAV politika Kubos respublikos atžvilgiu. Kubos užpuolimas sukeltų padarinius, dėl kurių Tarybų Sąjungos vyriausybė įspėjo visą pasaulį žinomame 1962 metų rugsėjo 11 d. pareiškime. TSRS užsienio reikalų ministras plačiai kalbėjo apie visuotinio ir visiško nusiginklavimo problemą. A. Gromyko pasakė, kad reikia kuo greičiau įvykdyti Tarybų Sąjungos vyriausybės vadovo N. Chruščiovo pasiūlymu priimtą Generalinės Asamblėjos deklaraciją apie nepriklausomybės suteikimą kolonijų šalims ir tautoms. Toliau A. Gromyko pabrėžė, kad viena iš opiausių tarptautinių problemų yra Vokietijos taikos sutarties sudarymo ir padėties Vakarų Berlyne normalizavimo jos pagrindu problema. TSRS užsienio reikalų ministras pabrėžė, kad rimtą grėsmę taikai Tolimuosiuose Rytuose ir visame pasaulyje sudaro tai, jog Jungtinės Valstijos tebelaiko okupavusios nuo senovės Kinijai priklausančią teritoriją – Taivanio salą ir yra pavertusios Pietų Korėją karine Amerikos baze. Tarybų Sąjungos vyriausybė iškėlė klausimą, kad būtina išvesti užsienio kariuomenę iš Pietų Korėjos, ir pasiūlė Generalinei Asamblėjai apsvarstyti šį klausimą šioje sesijoje. A. Gromyko atkreipė delegatų dėmesį į tai, kad kai kurie vadovaują NATO valstybių veikėjai ragina pradėti preventyvų branduolinį karą. Todėl Tarybų Sąjungos vyriausybė laiko reikalinga pateikti SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijai svarstyti specialiu dienotvarkės punktu svarbų ir skubų klausimą „Preventyvaus karo propagandos pasmerkimas“, taip pat atitinkamos Generalinės Asamblėjos rezoliucijos projektą. A. Gromyko pabrėžė, kad reikia nedelsiant išvaryti iš SNO čankaišistinę mumiją, atkurti pagrįstas Kinijos Liaudies Respublikos teises Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje. Jis pasakė, kad reikia pakeisti šios tarptautinės organizacijos struktūrą, kuri turi atitikti pasaulyje susidariusią padėtį. Ilgai trunkančiais plojimais buvo sutikti baigiamieji Tarybų Sąjungos delegacijos vadovo žodžiai: tautų valia užtikrinti taiką turi vadovautis visos valstybės visuose savo veiksmuose. Tarybų Sąjunga, savo ruožtu, kaip ir anksčiau, nuosekliai vykdys taikos ir tautų draugystės politiką, taikaus valstybių sambūvio, nepriklausomai nuo jų visuomeninės santvarkos, politiką, nes kaip tik tokia politika atitinka svarbiausius visų tautų interesus ir lūkesčius. Atsakydamas JAV delegatas Stivensonas mėgino įrodyti, kad Jungtinės Valstijos „nepagrįstai“ kaltinamos agresijos ruošimu prieš Kubą. Tačiau jo samprotavimai galėjo tik įtikinti, kad tokie kaltinimai teisingi. Stivensonas grasinamu tonu pakartojo, kad JAV ketina imtis bet kurių priemonių prieš Kubą dėl Kubos vyriausybės vykdomos kažkokios „ardomosios veiklos“ Vakarų pusrutulyje. Po to Generalinės Asamblėjos plenumas patvirtino bendrą Indonezijos ir Olandijos rezoliuciją, kurioje šios šalys susitaria, kad Vakarų Irianas perduodamas Indonezijai. Po to Indonezijos–Olandijos susitarimų klausimu kalbėjo einąs SNO generalinio sekretoriaus pareigas U Tanas. Sekantis plenarinis posėdis įvyks rugsėjo 24 d. ryt


Pastaruoju metu iš įvairių šalies rajonų gaunami pranešimai apie partizanų veiksmus prieš Venesuelos vyriausybės kariuomenę. Kaip praneša laikraštis „Nasional“, nauji partizanų susirėmimai su vyriausybės kariuomene įvyko Jarakujaus valstijoje, o taip pat kalnuotame rajone Sulijos ir Truchilio valstijų pasienyje.


(Mūsų korespondento laiškas ir Paryžiaus). Karnegio donacijos salėse profesorius André Tilai šį semestrą laiko eilę paskaitų apie Pabaltės valstybių problemas. – Jo kursą pradėjo profesorius Antoine Meillet, prancūzų mokslininkų pažiba kalbotyros srity. Paskaita įvyko kovo 9 d. Prof. Meillet kalbėjo apie Pabaltės valstybių civilizaciją. Trumpais bruožais paminėjęs slavus, vokiečius ir švedus, profesorius savo įdomioj paskaitoj sustojo prie lietuvių ir latvių ir suomių ugru giminės. Ši pastaroji nepriklausanti indo europiečių giminei, jų tipas yra labai tolimas nuo europiečių. Kalbos atžvilgiu suomių ugrų giminė (suomiai, estai, vengrai…) yra tiktai didelėj įtakoj baltų (lietuvių, latvių… ir germanų), bet jie esą aziatai. Suomių ugrų kurios-ne-kurios tautos, kaip antai samojėdai, iki šių laikų neturi tinkamų materialių sąlygų, išplėsti savo civilizacijai. Suomiai turi aukščiausią civilizacijos lobyną – „Kalevalą“. Baltų giminei atstovauja lietuviai ir latviai. Jų kalbos lingvistui esą daug tarp savęs artimesnės, nei kad prancūzų ir provansaliečių. Lietuviai ir latviai, prof. Meillet tvirtinimu, galį vieni kitus suprasti. Ši Baltijos šeima esanti visais atžvilgiais įdomi. Archajiškas periodas daugiau nieko kito nepaliko, kaip tiktai kalbą. Tos pačios giminės prūsai išnyko, tačiau likę prūsų kalbos žodžiai ir katechizmas sudaro kalbotyrai labai brangu indėlį. Indoeuropiečių prokalbę, be slavų, germanų, graikų lygiai sudaro armėnai albanai… tocharai (Kinijoj) ir helitai (Turkijoj). Vis tai esą lietuvių broliai*. Lietuviai su slavais, anot prof. Ferdinad de Saussure esą „dvilypė žvaigždė indoeuropiečių danguj“. Lietuvių tauta net iki XIII a. turėjusi mažiausia kaimynų įtakos. Lotynų civilizacija jų nepalietė, tačiau jų mitologija, šeimos santykiai, veiksmo didybė kai kuriais atžvilgiais prilygsta graikų, kuriems visa žmonija yra dėkinga už civilizacijos vaisius. Lietuviai nesukūrė atskiros civilizacijos, bet juk ji ir yra viena bendra mums visiems, ką jie pasiėmė vėliau, tačiau negalima esą pamiršti, kad Lietuvos stačiai stebuklingi vadai pareiškė kolosalę veiksmo galybę, sudarydami galingą imperiją. Lietuviai užkariautose šalyse radę raštą (pas gudus), jų kalba leidę įstatymus. Štai kodėl galima išaiškinti, kad lietuviu kalba, kuri taip skiriasi nuo slavų, turi labai daug rusų žodžių savoj kalboj, bet ne lenkų kaip kad daugelis iš jūsų mano“, – akcentuoja profesorius. Reformacijos laikais atsiranda plati lietuvių literatūra, neišsemiamas šaltinis kalbotyros atžvilgiu. Lietuviai neturi savo „Kalevalos“, bet jų dainos visiškai ją pavaduoja. „Viduržemio jūrų civilizacija“ palietė Lietuvos aristokratiją, ji jai pasidavė. Ji nesiryžo rasti savo gimtoj kalboj išraiškų naujoms idėjoms, mokslo terminams. Būta didelio pavojaus šiai senobiškiausiai kalbai išnykti, tačiau kalbos archaiškumą išlaikė lietuvis valstietis, kurio dainose žydėte žydi tas tautos lobis, spindėte spindi liaudies mintis. Pačios Lietuvos valstybės atnaujinimas irgi einąs demokratiniais pagrindais pilnam akorde su liaudies dvasia, kuri duoda tiek šviesos civilizacijos procese kiekvienoj tautoj. Savo lekcijoj profesorius daugiausia palietė lietuvius, iškėlęs aikštėn jų kalbos ir civilizacijos savybes gausingoj auditorijoj, kur buvo įvairiausių tautų klausytojų. Karnegio donacijos institucija yra daryta specialiai taikos propagandai. Taigi, niekas kitas negalėjo taip puikiai patarnauti taikos idealui, kaip kad gerb. prof. A. Meillet, kuris, tarytum, pirštu prikišamai parodė šių dienų Europos oligarchams, kad lietuvių tauta nėra verta to žeminimo ir skriaudimo, koks yra praktikuojamas politikoj jos atžvilgiu.


Ekonominės ir prekybos derybos tarp Vokietijos ir Lenkijos vėl atnaujinamos. Šios vokiečių lenkų derybos eina jau seniai, tačiau ligšiol dėl įvairiu pažiūrų skirtumų buvo nuolat atidėliojamos. Reikia manyti, kad šį kartą iš vokiečių pusės bus parodyta daugiau nuolaidumo, nes to reikalauja politinis momentas. Vokiečiai mat pirmoj eilėj yra susirūpinę pagreitinti Pareinio evakuaciją, kuriai, žinoma, Lenkija yra visada priešinga, nors tiesioginiai toj okupacijoj ir nedalyvauja. Atnaujindami derybas su lenkais, vokiečiai tikisi tuo sumažinti lenkų pasipriešinimą tarpusavio kompensacijos keliu. Vokietija taip pat atnaujina ir prekybos derybas su Estija. Derybos su Estija eis dviem linkiem: 1) dėl prekybos sutarties ir 2) dėl atlyginimo vokiečiams dvarininkams už nusavintus dvarus. Derybose dėl atlyginimo už dvarus Vokietija tiesioginiai nedalyvaus, nes tai yra Estijos vidaus reikalas, bet praktiškai Berlynas ir jomis yra suinteresuotas.


Pilsudskiui oficialiai stojus lenkų valdžios priešaky, buvo aišku, kad jis yra ką nors naujo ir griežto sumanęs. Jo sumanymai itin aiškūs pasirodė iš jo interview, duoto „Gazeta Polska“ redaktoriui. Šis garsus maršalo interview pasižymi ypatingu atvirumu. Jame Pilsudskis labai aiškiai pasisako, su kokia panieka jis žiūri į ligšiolinę Lenkijos valstybės konstituciją, į seimą ir jo atstovus. Vargu rasime istorijoj panašių pavyzdžių. Rodos, joks monarchas nedrįso šitokiu atvirumu parlamento ir jo narių niekinti. Pilsudskis gali savo seimą niekinti ir paleisti todėl, kad jis yra didelis lenkų tautos autoritetas ir beveik visagalis, ką ir „Le Temps“, jam stojus valdžios priešaky, savo įžengiamajame pažymėjo. Ką Pilsudskis darys savo prakeiktą seimą paleidęs, irgi matyt iš jo pareiškimų. Jis, matyt, savo autoritetu pasiremdamas, paskelbs naują Lenkijos konstituciją. Sakoma, kad dabar jis atsidėjęs dieną ir naktį išdirbinėja naująją konstituciją ir sustato ateinantiems metams biudžeto projektą. Ir pats prezidentas Moscicki, paleisdamas parlamentą, pabrėžė, kad iš chaoso valstybėje tegalima išeiti tik pakeitus pagrindinius valstybės įstatymus. Niekas neabejoja, kad Pilsudskis savo dekretu, be jokio „tautos valios“ atsiklausimo, gali Lenkijai duoti naują konstituciją. Nedaug yra abejojančių, kurie Pilsudskio galios nepripažintų. Pati lenkų opozicija, kaip praneša užsienių laikraščiai, net seimo rinkimuose nelabai tikisi pilsudskininkus sumušti. Iš to matome, kad dabartiniu metu svarbiausi Pilsudskio uždaviniai yra lenkų valstybės vidaus klausimas. Bet ir užsienių politikos srityje yra daug svarbių reikalų. Kai kas spėlioja, kad maršalas galįs šį kartą pats ir į Ženevą važiuoti ir čia netikėtų „šposų“ iškrėsti, kaip jis daro Varšuvoje. Mūsų manymu, tačiau šį kartą vargu jis į Ženevą važiuos, nes namie turi didesnių reikalų, didesnių rūpesčių. Noroms nenoroms teko pačiam gubernatoriui sudaryti direktoriją ir seimelyje oficialiai pasiteirauti, ar ji turės pasitikėjimo, ar ne. Naujoji Reisgio direktorija pereitą antradienį, rugpiūčio 26 d., persistatė seimeliui, perskaitydama jam savo deklaraciją. Išklausęs tos deklaracijos, seimelis savo posėdį atidėjo ketvirtadieniui, rugpiūčio 28 dienai. Vėliau posėdis buvo atidėtas penktadieniui, rugpiūčio 29 dienai. Tą dieną jis ir įvyko. Naujoji direktorija šiame posėdyje buvo visokiais būdais iškoneveikta. P. Gubbos pasiūlytoji nepasitikėjimo formulė „Einheitsfronto“ balsais buvo priimta. Reikia pastebėti, kad po direktorijos deklaracijos iki sprendžiamojo seimelio posėdžio gubernatorius bandė kalbėtis su seimelio daugumos lyderiais dėl kai kurių pakeitimų esamojoj direktorijoj. Tačiau seimelio daugumos lyderiai stovėjo ant pagrindo, kad seimelis gali tik gubernatoriui diktuoti, o ne eiti su juo į susitarimus. Todėl ir gubernatoriaus pasikalbėjimai liko be vaisių, nors jis atvirai seimelį buvo įspėjęs, kad jis, pareiškęs direktorijai nepasitikėjimą, bus tuojau paleistas. Matyt, kad ir pats seimelis neoficialiai šio paleidimo norėjo. Ką dabar galima pasakyti apie ateinančius naujo seimelio rinkimus ir jo darbo perspektyvas? Mes tikimės, kad tvarkingai išrinktas naujas seimelis gerai supras savo uždavinius, kad jis rems tokią krašto direktoriją, kuri, būdama to krašto reikalų sargyboje, bus lojali Lietuvos valstybei ir dirbs taip, kad niekam nebus jokio pagrindo kelti triukšmą dėl Klaipėdos krašto autonomijos ir tuo pačiu drumsti gerus kaimyniškus Lietuvos santykius su Vokietija.


Čekoslovakijos vyriausybinė delegacija išvyko iš Pekino

Šiandien iš Pekino išvyko Čekoslovakijos Respublikos Vyriausybinė delegacija. Pakeliui į KLDR ji aplankys Šiaurės Rytų Kinijos miestus. Aerodrome Čekoslovakijos vyriausybės pirmininko V. Sirokio vadovaujamą delegaciją lydėjo Valstybės tarybos pirmininkas Čžou En-lajus ir kiti KLR valstybės veikėjai. V. Sirokis ir Čžou En-lajus pasikeitė kalbomis, kuriose jie pabrėžė, kad pasibaigusios Kinijos—Čekoslovakijos derybos padės ne tik sustiprinti dviejų tautų ryšius, bet ir sutvirtinti visos socialistinės stovyklos su Tarybų Sąjunga priešakyje vienybę.


Pirmadienį Bombėjuje policija nušovė 40 ir sužeidė apie 200 maištininkų, kai 10 000 musulmonų, pasipiktinusių dėl to, kad sugriauta mečetė, ėme pulti autobusus ir padeginėti indusų šventyklas. Policijos duomenimis, buvo suniokoti arba sudeginti 48 autobusai ir užpulta apie 10 šventyklų. Vienas policininkas žuvo. Po to, kai buvo sugriauta mečetė, visoje Indijoje prasidėjo neramumai, kurių metų jau žuvo daugiau kaip 140 žmonių.


AR PAŽEIDŽIAMOS ŽMOGAUS TEISĖS LIETUVOJE?

Gruodžio 22 dieną Europos Tarybos parlamentinės asamblėjos Teisinės ir žmogaus teisių reikalų komisijos delegacija susitiko su Lietuvos Seimo Žmogaus ir piliečių teisių bei tautybių reikalų komiteto atstovais. Kadangi šis komitetas ir jo pirmininkas M.Stakvilevičius patvirtinti tik prieš savaitę, į susitikimą buvo pakviestas buvęs šios komisijos pirmininkas J.Jurgelis. Kaip J.Jurgelis pasakė Eltos korespondentei, Europos Tarybos komisijos nariai neturėjo didelių priekaištų dėl žmogaus teisių pažeidimų Lietuvoje. Jie domėjosi mirties bausmės taikymu, tautinių mažumų problemomis. Taip pat domėjosi, kokios Lietuvos nuostatos dėl žydų genocido dalyvių reabilitavimo ir požiūris į tarptautines konvencijas, kurias reikės pasirašyti, tampant Europos Tarybos nare. Kaip delegacijos narius informavo J.Jurgelis, šiuo metu Lietuvoje vyrauja nuomonė mažinti mirties bausmių. Ši bausmė buvo numatyta dvylikoje Baudžiamojo kodekso straipsnių, dabar palikta tik straipsnyje už tyčinį nužudymą sunkinančiomis aplinkybėmis. Ar bus visiškai panaikinta mirties bausmė, spręs Seimas. Buvo klausiama dėl V.Ivanovo suėmimo. Pasak J.Jurgelio, tai jokiu būdu nėra nacionalinis klausimas. Šis žmogus dalyvavo valstybiniame nusikaltime prieš konstitucinę valdžią. P.Aleknavičius už tokį nusikaltimą jau yra nuteistas. Kalbant apie žydų genocido dalyvių reabilitavimą, buvo išsakyta Lietuvos nuostata nereabilituoti nė vieno dalyvio. Tačiau tiriant daug bylų galimas ir neapsižiūrėjimas. J.Jurgelio nuomone, Europos Tarybos komisijos delegacija neturėtų abejoti dėl Lietuvos įstojimo į Europos Tarybą.


Užvakar Vilniuje, Nepriklausomybės aikštėje, įvyko Sąjūdžio-3 mitingas, skirtas Kovo 11-ajai. Iš visos Lietuvos, dalis privaloma tvarka, susirinko keliasdešimt tūkstančių žmonių. Kalbėjo Sąjūdžio pirmininkas J. Tumelis, AT ir Sąjūdžio garbės pirmininkas V. Landsbergis, premjeras G. Vagnorius, vicepremjeras Z. Vaišvila, AT deputatai S. Malkevičius, S. Pečeliūnas ir daug kitų oratorių. Mitingas vyko labai aistringai, barant ir mokant kitaminčius. Aktorius ir poetas K. Genys turėjo nutilti, kai pasirodė V. Landsbergis: minia jį karštai sveikino. Populiariausi šūksmai buvo: „Landsbergis!“, „Gėda, gėda“, „Komunistams (Parlamente) - gėda!“, „Reikalaujam!“, „Neleisim Sakalui sulesti Stomą“, „Reikalaujame prezidento“ ir kt. Kulminaciją mitingas pasiekė, kai S. Malkevičius pareikalavo prezidento ne rytoj, o šiandien, ne per kažkokius ten referendumus, o balsuojant Aukščiausiojoj Taryboj. Jeigu deputatai būtų buvę salėje, rūmai, ko gero, būtų buvę šturmuoti. Pretendentas į prezidentus, pasipuošęs plačia tautine juosta ir gelių puokšte, laimingas ir susidrovėjęs šypsojosi ant prezidiumu tapusių M. Mažvydo bibliotekos laiptų. Taigi pranašautas perversmas neįvyko. Buvo reikalaujama Niurnbergo, desovietizacijos įstatymo, mokytojų valymo. Patvirtinta sena tezė, kad visos mūsų nesėkmės kyla tik dėl nepriklausomybės priešų, kurių visur knibžda. Pataikauti minios psichologijai šį kartą nepanorėjo bene tik rašytojas J. Aputis, „Sausio 13-osios brolijos“ pirmininkė J. Bieliauskienė, kompozitorius J. Juzeliūnas ir baronas Volfgangas fon Štetenas (telegrama). Jų žodžiai, kad reikia galvoti apie santarvę, kad darbus reikia pradėti nuo savęs, kad prezidentą galima išrinkti ne referendumu, o pagreitinus Konstitucijos priėmimą, ovacijų nesulaukė. S. Stoma supainiojo ir minią, ir save. Paklausė, kurio „Lietuvos aido“ susirinkusieji nori: frakcijinio (kaip dabar) ar visai Lietuvai skirto. Mitingo dalyviai nepagalvojo ir atsakė, kad visai Lietuvai skirto. Negi dabar teks laikraščiui iš radikalios dešinės pereiti į demokratinę poziciją? Iškilmingas posėdis Aukščiausiojoje Taryboje buvo skirtas visai Lietuvai ir užsieniui, Sąjūdžio mitingas - tik radikaliesiems dešiniesiems. Natūraliai kyla klausimas: negi tautos šventes paversime tik kai kurių politinių jėgų ambicijų demonstravimo monopolija? Kodėl Vilniuje negalima surengti mitingo, kuris vienytų ir Sąjūdį su visu skėčiu, ir liberalus, socialdemokratus, leiboristus… Kovo 11-osios aktą skelbė visos politinės jėgos, o metinių minėjimui taisykles diktuoja tik save vadiną padėties šeimininkais.


REPRESIJOS PRIEŠ ALŽYRO PATRIOTUS TĘSIASI

UŽ VAKARŲ IRIANO IŠVADAVIMĄ DZAKARTA, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Indonezijoje plečiasi masinis liaudies judėjimas už Vakarų Iriano išvadavimą. Pranešimais, gaunamais iš įvairių Indonezijos dalių, šalies darbininkai ir tarnautojai toliau eksproprijuoja respublikoje olandų kolonizatorių įmones. Įmonėms nustatoma vyriausybės kontrolė. Vakar Džakartoje Indonezijos profsąjungos pradėjo valdyti tris didžiausius olandų bankus, o taip pat du olandams priklausančius didelius viešbučius. Prie kiekvieno banko rūmu darbininkai pritvirtino lentelę, kurioje užrašyta: „Indonezijos Respublikos nuosavybė”. Kalbėdamas apie tai, kad Indoneziečių tauta eksproprijuoja olandų įmones, informacijos ministras Sudibio pareiškė, kad klausimas dėl kompensacijos tų įmonių savininkams nebus svarstomas tol, kol nebus išspręsta Vakarų Iriano problema. Vyriausybė, toliau kalbėjo Sudibio, visiškai remia tautos patriotinę dvasią. JAV UŽSIENIO POLITIKOS POZICIJA SILPNĖJA LONDONAS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Laikraštyje „Nius Kroniki” išspausdintas buvusio pretendento į JAV prezidento postą Edlajaus Stivensono straipsnis, kuris rodo, kad Vašingtono valdančiuosiuose sluoksniuose yra didelių nesutarimų. „Per kelerius metus, — be kita ko, rašo Stivensonas, — ne kartą esu pareiškęs, kad nepritariu pernelyg didelėms, kaip man atrodo, pastangoms didinti karinę pagalbą užsieniui, nes esu tos nuomonės, kad mūsų didžiausias turtas ir mūsų vertingiausi eksporto objektai — tai mūsų idėjos, mūsų techniniai patarimai, mūsų pagalba, mūsų ekonominis patyrimas. Visokeriopai remiu stambiojo vandenilinio ginklo bandymų nutraukimą. Be to, visokeriopai remiu žygius tam ginklui kontroliuoti. Esu tos nuomonės, kad pastangos didinti karinę pagalbą kitose pasaulio dalyse neproporcingos ekonomikos vystymo reikmėms”. Stivensonas savo straipsnyje pažymi, kad JAV užsienio politikos pozicijos silpnėja, be kita ko, dėl to, kad „antiamerikinės nuotaikos plinta Anglijoje ir Prancūzijoje, kurios yra mūsų artimiausios sąjungininkės, ir Vakarų Europoje aplamai”. „Esu tos nuomonės, — toliau rašo Stivensonas, — kad visi šie liūdni reiškiniai žymiu mastu paaiškinami Eizenhauerio vyriausybės klaidomis. Aš jau nekalbu apie palydovą”. PADĖTIS ALŽYRE PARYŽIUS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Konstantinos departamento pietuose (Alžyras), netoli Tuniso sienos įvyko smarkus susirėmimas tarp prancūzų kariuomenės ir Alžyro nacionalinio išsivadavimo armijos būrių. Ginkluotų susirėmimų taip pat buvo Orieanvilio rajone. Spauda praneša, kad teismas žiauriai persekioja prancūzų valdžios organų suimtus Alžyro patriotus. Alžyro miesto karo tribunolas nuteisė mirti tris žmones, kurie dalyvavo Alžyro liaudies išsivadavimo kovoje. Keturi kiti patriotai, patraukti už tokį pat dalyką, nuteisti sunkiesiems darbams nuo 8 iki 20 metų laikui. Visi teisiamieji pranešė teisme, kad tardymo metu jie buvo kankinami ir iš jų buvo tyčiojamasi, tačiau teismas atsisakė atsižvelgti į jų pareiškimus. PRANCŪZIJOJE GAMINS ATOMINĮ GINKLĄ PARYŽIUS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Savaitraštis „Ekspres” išspausdino pranešimą, pagal kurį Prancūzijos vyriausybė, turimomis žiniomis, oficialiai pranešė Amerikos vyriausybei, kad ji nutarė gaminti atominį ginklą. „Tas nutarimas nebus paskelbtas, — rašo savaitraštis. Nors gana daug specialistų ir vyriausybės narių gavo pranešimus apie įvairias projekto vykdymo stadijas, manoma, kad šiuo metu nėra reikalo atskleisti paslaptis… Tačiau įsakyta maksimaliai paspartinti tyrimus ir darbus, reikalingus bombai gaminti”. JUGOSLAVIJOS PRAMONĖS LAIMĖJIMAI BELGRADAS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Agentūra Taniug praneša, kad statistikos valdybos duomenimis, per pirmuosius 10 šių metų mėnesių Jugoslavijos pramonės gamyba padidėjo maždaug 16 procentų palyginti su tuo pačiu praėjusių metų laikotarpiu. Ypač žymūs laimėjimai pasiekti elektrotechnikos ir naftos pramonėje. KIPRO GYVENTOJAI KOVOJA LONDONAS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Kipre vakar įvyko smarkių susirėmimų tarp gyventojų ir anglų saugumo kariuomenės. Kipro gyventojai surengė visuotinį streiką, remdami savo reikalavimą suteikti apsisprendimo teisę. Streikas prasidėjo studentų demonstracija Nikozijoje. Studentai ėjo miesto gatvėmis, skanduodami šūkius, kuriuose buvo reikalaujama išvesti anglų kariuomenę ir suteikti Kiprui nepriklausomybę. Mėgindami išsklaidyti demonstrantus, kareiviai ir policininkai panaudojo granatas su ašarinėmis dujomis ir gumines lazdas. Buvo sužeista apie 20 žmonių. UŽ AMERIKOS KARIUOMENĖS IŠVEDIMĄ REIKJAVIKAS, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Grupė pažangių Islandijos kultūros, mokslo ir meno veikėjų išleido specialų biuletenį, raginantį kovoti už Amerikos kariuomenės išvedimą iš Islandijos. Biuletenyje išspausdintas kreipimasis į Islandijos liaudį, kurį pasirašė 100 įžymių rašytojų, menininkų, mokslo ir kultūros veikėjų, studentų. Jame sakoma: mes raginame liaudį suvienyti savo jėgas kovoje už Amerikos kariuomenės išvedimą iš Islandijos. Nepasitenkinkime jokiu kitu šio klausimo sprendimu, išskyrus tokį: altingas (parlamentas) ir vyriausybės turi įvykdyti savo pasižadėjimą —  pasiekti, kad Amerikos kariuomenė būtų išvesta iš šalies. LENKIJOS RAŠYTOJŲ SĄJUNGOS SUVAŽIAVIMAS VARŠUVA, gruodžio 8 d. (TASS-ELTA). Vakar Poznanėje prasidėjo Lenkijos rašytojų sąjungos VIII suvažiavimas. Suvažiavimo dalyviai priėmė rezoliuciją, kurioje sakoma, kad Lenkijos rašytojų sąjunga prisideda prie viso pasaulio mokslo ir kultūros žmonių pastangų kovojant už atominio ir vandenilinio ginklų bandymų uždraudimą. Suvažiavimas dirba toliau.


H. DEKSNYS LTSR Centrinio Valstybinio archyvo direktorius

KAREIVIŲ IŠSTOJIMAI LIETUVOJE 1905—1907 METAIS

Didvyriška darbo žmonių kova 1905—1907 metais turėjo didelę įtaką ir carinės kariuomenės kareivių, ir karininkų tarpe. Jei revoliucijos pradžioje carizmas panaudodavo kariuomenę revoliuciniams darbo žmonių išstojimams užgniaužti, tai jau 1906 metais carizmas priverstas imtis priemonių kareivių masių „raminimui“. Carinės Rusijos kariuomenėje ir laivyne vyksta sukilimai, maištai ir kiti revoliuciniai carinės kariuomenės ir laivyno išstojimai, kurių metu kareiviai ir jūreiviai reikalauja maisto pagerinimo, tarnybos kariuomenėje laiko sumažinimo ir t. t. Visi šie reikalavimai susilaukė visuotinio kareivių masių pritarimo ir aktyvaus dalyvavimo kovoje dėl šių reikalavimų įgyvendinimo. Didelį poveikį turėjo slaptos socialdemokratinės organizacijos, kurios vedė didelį politinį-auklėjamąjį darbą, skleidė priešakines revoliucines idėjas. Nemažą vaidmenį atliko ir šių organizacijų leidžiami ir gausiai platinami laikraščiai, atsišaukimai ir kiti rašiniai. Karinėse įgulose Lietuvoje 1905 metais ir 1906 metais įvyko visa eilė revoliucinių kareivių išstojimų. 1906 m. liepos mėn. 23 (10) d. Varėnoje sukilo 2-os pionierių brigados kareiviai. Pagrindinė sukilimo priežastis buvo blogas maistas ir nežmoniškos sąlygos. Kareiviai atsisakė blogo maisto ir, išėję iš kareivinių, pradėjo reikalauti iš karininkų pagerinti maistą, be to, išstatę visą eilę reikalavimų: suteikimą politinių laisvių kareiviams, pašalinimo reakcingų karininkų ir kt. Šis gaivališkai iškilęs protestas tučtuojau pavirto masinių kareivių išstojimu, jie ruošėsi imtis ginklų. Karininkams apgaulės ir pažadų keliu pavyko sukilusius kareivius suvaryti į kareivines, izoliuoti juos nuo ginklų, sukilimo vadų ir pačioje pradžioje užgniaužti sukilimą. Kareivių tarpe trūko vieningumo, organizuotumo ir ypač bolševikinio vadovavimo. Caro valdžia žiauriai susidorojo su varėniečiais kareiviais. Daugelis kareivių buvo areštuota ir perduota teismui. Vilniaus karinės apygardos teismo sprendimu 7 kareiviai buvo nuteisti mirties bausme, 88 kareiviai ilgiems metams katorgos. Po penkių dienų, tų pačių metų liepos mėn. 28 (15) d., revoliucinis išstojimas įvyko Marijampolės karinės įgulos 3-ame Dono pėstininkų pulke. Čia įvykiai vystėsi kitokiu būdu. Ginkluoti kareiviai išlaisvino išvakarėse areštuotus draugus, išstatė visą eilę ekonominio ir politinio pobūdžio reikalavimų. Persigandęs pulko vadas buvo priverstas priimti kareivių reikalavimus, pažadėdamas juos įgyvendinti. Pulko vadovybė tikėjosi paveikti sukilusius kareivius, pasiųsdama pulko šventiką kareivių nuraminti. Kada šventikas su kryžiumi rankose priartėjo prie kareivių minios, užgiedojo giesmę „dieve, gelbėk žmones tavo“, pirmuose žingsniuose sutiko piktus kareivių žvilgsnius, šūksmus, į jį pasipylė akmenys, pagaliai, ir, galų gale, jam teko gelbėtis su savo „agitacija“. Ir čia kareivių išstojimas neperaugo į ginkluotą sukilimą, nes karininkams pavyko kareivius įtikinti padėti ginklus. Represyvių priemonių cariniai valdiniai bijojo imtis, nes tai galėjo sukelti naujus neramumus visos įgulos kareivių tarpe. Nors revoliucinis judėjimas karinėse įgulose Lietuvoje buvo gaivališkas, atitrūkęs nuo darbininkų ir valstiečių revoliucinės kovos, tačiau visumoje jis turėjo didelę įtaką tolesnei kareivių kovai prieš carinę patvaldystę.


Penktasis Generalinės Asamblėjos komitetas (administracinių ir biudžetinių klausimų) pradėjo svarstyti klausimą dėl SNO nepaprastųjų ginkluotųjų pajėgų Viduriniuose Rytuose ir SNO operacijų Konge finansavimo. Vakarų valstybės vėl mėgina suversti ant visų Suvienytųjų Nacijų Organizacijos narių pečių išlaidas operacijoms, kurios buvo vykdomos pažeidžiant SNO Įstatus, kolonijinių valstybių interesais. Šį kartą jos apsirūpino tarptautinio teismo konsultatyvine išvada, kad išlaidos šioms operacijoms yra „Suvienytųjų Nacijų išlaidos“. Komiteto posėdyje SNO generalinis sekretorius U Tanas pareiškė viltį, kad komiteto nutarimai ryšium su tarptautinio teismo išvada padės Suvienytųjų Nacijų Organizacijai įveikti finansinius sunkumus. Kanados, Danijos, JAV ir Filipinų atstovai ragino komiteto narius veikti sutinkamai su tarptautinio teismo išvada, nors jie ir pripažino, kad teismo nuomonė nėra privaloma nei komitetui, nei valstybėms – SNO nariams. TSRS atstovas P. Černyševas pareiškė, kad Tarybų Sąjunga nedalyvaus finansuojant SNO nepaprastąsias ginkluotąsias pajėgas ir SNO operacijas Konge ir laiko tarptautinio teismo išvadą šiuo klausimu nepagrįsta. Jis pabrėžė, kad SNO nepaprastosios ginkluotosios pajėgos buvo sudarytos ir SNO operacijos Konge vykdomos, apeinant Saugumo Tarybą ir, vadinasi, pažeidžiant SNO Įstatus, kuriais pavedama Saugumo Tarybai imtis priemonių taikai ir saugumui užtikrint


Išsikėlus iš Bostonʼo Amerikos lietuvių tautinės „Sandaros“ organui „Sandarai“ į Čikagą, Bostonʼe pasiliko spraga savaitiniam laikraščiui. Tiesa, daug gyvumo spaudoje įnešė, štai, jau trečius metus beinąs gyvas visiems bendras žurnalas „Tarpininkas“, bet jis yra mėnesinis ir apima ne vien Bostonʼą. To žurnalo skaitytojai dabar pageidauja, kad jame būtų šiaip žinių ir kad jis eitų kas savaitė. Kadangi kas savaitė žurnalo spausdinti, tokio, kaip jis dabar yra, leidėjai dar negali, tai jie patys nutarė leisti tam tikrą žinių savaitraštį. Tai bus vien tik naujausių žinių laikraštis, visuomeniško pobūdžio, kainuos dolerį visuomeniško pobūdžio, kaštuos dolerį (savaitraščiai paprastai kaštuoja du doleriu). Pagrindo tvirtumu galima tikėti, nes „Tarpininko“ įsteigėjas yra pinigiškai tvirtokas lietuvis A. J. Kupstis. Reikšmingą, bešališką vardą taip pat pavesta visuomenei kontesto būdu išrinkti. Laikraščio prenumerata jau auga. Leidėjai sako: „Lai auga mūsų rimtoji spauda! Tai vienintelis kelias apsaugoti mūsų išeivijai šioj šalyj nuo ištautėjimo“. Lietuvos studentų dr-ja Karaliaučiuje Alberechtas, įkūręs Karaliaučiaus universitetą, paskyrė keletą stipendijų lietuviams studentams. Mažvydą, Bretkūną, Rapagelionį ir k. Maž. Lietuvos rašytojus mums davė Karaliaučiaus universitetas. Praslinkus keliems šimtmečiams Karaliaučiaus universitetas dėl kai kurių aplinkybių Lietuvos studentams buvo visai neprieinamas. Tik šiais laikais, Karaliaučiaus universitetas vis plačiau praveria duris mūsų bestudijuojančiam jaunimui. Dabar Karaliaučiaus universitete studijuoja per 20 lietuvių studentų. Siekdami artimesnio bendradarbiavimo su vokiečių ir k. tautų studentais, norėdami giliau suprasti vokiečių kultūrą, mokslą, meną, vietiniai lietuviai studentai įkūrė „Karaliaučiaus Lietuvos studentų draugiją“. Draugijos kūrėjais tenka laikyti stud. Tumą ir stud. Narkevičių ir stipriausiu draugijos rėmėju, Lietuvos konsulą Karaliaučiuje p. Budrį. Oficialiai draugija pradėjo veikti nuo vasario mėn. 16 dienos, kada Lietuvos konsulato bute, buvo suruoštos įsikūrimo iškilmės — vaišės. Iškilmingas vaišes naujai įsisteigusiai Lietuvos studentų draugijai iškėlė konsulas p. Budrys ir Lietuvos pilietis p. Blumšteinas. Paskutiniuoju laiku draugija žymiai sustiprėjo ir dabar yra arti 20 narių. Draugijos pirmininku išrinktas stud. Tumas. Karaliaučiaus studentija draugiją sutiko palankiai. Vietos spauda naujai įsisteigusią draugiją sutiko labai palankiai, linkėdama užbrėžtus tikslus sėkmingai įgyvendinti. Pažymėtina, kad „Lietuvos studentų draugija Karaliaučiuje“ yra pirmoji svetimtaučių draugija Karaliaučiaus universitete. Buv. prezidentą Taftą laidos karo kapinėse Šią savaitę miręs buvęs prezidentas Taftas bus palaidotas Arlingtono karo kapinėse. Tai pirmas atsitikimas, kad Amerikos prezidentas yra laidojamas šiose kapinėse. Tuo tarpu katafalkas su mirusiojo kūnu išstatytas Kapitolyje.


Generalinė Asamblėja pradeda svarstyti Ruandos-Urundžio klausimą

Šiandien vėl pradeda savo darbą Suvienytųjų Nacijų Organizacijos Generalinės Asamblėjos XVI sesija. Sesija buvo nutraukta šių metų vasario 23 d., kad SNO komisija Ruandos-Urundžio klausimui galėtų išnagrinėti šios globojamosios teritorijos padėtį (ją valdo Belgija) ir pateikti savo pranešimą bei rekomendacijas SNO Generalinei Asamblėjai. Prieš nutraukdama savo darbą. SNO Generalinės Asamblėjos XVI sesija, dideli dėmesį skyrusi problemoms, kaip įvykdyti Deklaraciją dėl nepriklausomybės suteikimo kolonijų šalims ir tautoms, priėmė eilę rezoliucijų Ruandos-Urundžio ateities klausimu. Kaip matyti iš SNO komisijos Ruandos-Urundžio klausimui pranešimo, Belgija iki šiol konkrečiai neįsipareigoja išvesti karinį ir pusiau karinį personalą iš Ruandos-Urundžio tuo pretekstu kad, pirma, nepriklausomybės suteikimo data dar galutinai nenustatyta, o antra, reikia palaikyti įstatymą bei tvarką ir užtikrinti belgų specialistų saugumą. Pranešimo autoriai rekomenduoja Generalinei Asamblėjai nustatyti, kad 1962 metų liepos 1 d. turi būti tikrai suteikta nepriklausomybė Ruandai-Urundžiui. Jie taip pat yra susirūpinę dėl to, kad ši šalis padalyta į dvi dalis — Ruandą ir Urundi — ir pabrėžia, kad reikia suvienyti šalį arba bent pasiekti, kad jos glaudžiai ekonomiškai ir politiškai bendradarbiautų. Iš pranešimo matyti, kad svarbiausia kliūtis, siekiant tokios vienybės, yra belgų sudaryta Ruandos vyriausybė.


Vakar Seime įvyko tradicinis brifingas. Jame tradiciškai dalyvavo laikinai einantis Seimo pirmininko pareigas Č.Juršėnas. Jis papasakojo, kokia buvo darbinga ši savaitė, ir tai - daugumos nuopelnas, o kas ją sudaro, anot Č.Juršėno, visi žino. Svarbiausias šios savaitės atliktas darbas - suformuoti, patvirtinti komitetai ir jų pirmininkai. Tad ši struktūra pradės normalų darbą. Č.Juršėnas, „Tiesos” korespondentės paprašytas pakomentuoti išvakarėse pasakytą savo „istorinį” pareiškimą, kurio klausant susidarė jau kažkada girdėto teksto įspūdis, apgailestavo, kad daugelis jo, matyt, nesuprato. „Gaila, - sakė Č.Juršėnas, - kad politikų ir valstybės veikėjų tokia neilga atmintis”. Pabrėždamas „istoriškumą”, jis paaiškino, kad toks pareiškimas žodis žodin buvo pasakytas iš tos pačios tribūnos. Primenu - visą pareiškimo tekstą „Tiesa” išspausdino vakar, o dabar - tik vieną citatą: (…) „norėčiau pakviesti visus šitoje salėje ir visoje Lietuvoje neieškoti preteksto konfrontacijai, žvelgti į dalykus plačiau, nesivadovauti užgauta ambicija arba kokios nors pozicijos susigrąžinimo viltimi. Dabar yra taip, kaip yra, kaip lėmė rinkimai Lietuvoje. Yra Seime dauguma, yra mažuma. Tai yra normali padėtis”. Šie žodžiai, kviečiantys tartis ir susitarti, pasakyti Č.Juršėno, tarytum ir neturėtų stebinti. Jo, kaip laikinai einančio Seimo pirmininko pareigas, tokia būtų tiesioginė pareiga. Konstruktyviam darbui jis kvietė nuo pirmųjų posėdžio dienų. Tačiau tokį pareiškimą žodis žodin, kaip jį užvakar perskaitė Č.Juršėnas, prieš dvejus su puse metų girdėjome skaitant tuometinį AT pirmininką V.Landsbergį. Autentišką pareiškimo tekstą galima perskaityti Lietuvos Respublikos AT pirmojo šaukimo pirmosios sesijos stenogramose (II tomas, 4-5 psl.). Tokį tekstą AT pirmininkas perskaitė 1990 metų kovo 14 dieną. Č.Juršėnas jį rengėsi perskaityti po pirmųjų Seimo posedžių, kai opozicija ėmė trukdyti konstruktyviam darbui, ieškodama kabliukų Reglamente bei procedūrose. Ar šis Č.Juršėno „istorinis” pareiškimas neprimena ką tik pasaulyje nuskambėjusio ir plačiai komentuojamo A.Kozyrevo varianto?


Anglija nemananti atnaujinti prekybos derybų su Rusija.

„Daily Herald“ politinis korespondentas rašo, kad nėra nė trupučio teisybės Beaverbrooko laikraščio pranešime, kad anglų vyriausybė artimiausioj ateity mano atnaujinti prekybos derybas su Sovietų Rusija. Vienas artimus ryšius su ministerių kabinetu palaikąs asmuo pareiškė korespondentui, kad tas klausimas visiškai nebuvo svarstomas ir tuo tarpu nėra vilties, kad artimoj ateity būt svarstomas. Ministerių kabinetas tvirtai laikosi savo nusistatymo dėl Sovietų Rusijos ir nežada diskutuoti santykių su Sovietų Rusija, bet kai kurie konservatorių partijos atstovai žemuosiuos rūmuos pareiškia gailesį, kad buvo nutraukti santykiai su Sovietų Rusija. Jaunas konservatorių partijos atstovas Boothby ruošiasi pasakyti kelias kalbas provincijoj, per kurias ragins vyriausybę, kad ji pradėtų derybas su Sovietų Rusija dėl santykių atnaujinimo. Boothby esąs privatinis parlamentarinis finansų ministerio Churchillio sekretorius. Kitas konservatorių atstovas pripažino, kad jis ir dar keli kiti darė žygius, kad vyriausybė atnaujintų derybas su Sovietų Rusija. Paskutinę Litvinovo kalbą jis pavadino alyvų taikos šakele. Dėl atnaujinimo santykių su Sovietų Rusija panašiai esančios nusistačiusios ir kai kurios pramonės įmonės.


Vakar bendruomenių rūmuose leiboristų opozicijos atstovai pasiūlė vyriausybei eilę priemonių, kurios galėtų padėti sumažinti tarptautinį įtempimą. Nepriklausomasis leiboristas Ziliakus pareikalavo, kad ministras pirmininkas Makmilanas, susitikęs su prezidentu de Goliu, atkreiptų jo dėmesį į tai, jog reikia vesti derybas dėl Vakarų Berlyno „nepriklausomo statuso” ir pripažinti dabartinę sieną palei Oderį-Neisę. Iškelti Vakarų Vokietijai klausimą, kad būtų pripažinta ši siena, kuri „negali būti pakeista kitaip, kaip nauju pasauliniu karu”, pasiūlė leiboristas Kingas. Tačiau ministras pirmininkas pareiškė, jog nelaiko „naudinga imtis kokių nors žygių šia linkme”. Taip pat neigiamai jis atsakė į leiboristo Mèizono reikalavimą patikinti, kad Anglija nevykdys naujų savo branduolinio ginklo bandymų, ir į leiboristo Sorenseno pasiūlymą nutraukti branduolinio ginklavimosi varžybas. Vakar bendruomenių rūmuose leiboristų opozicijos atstovai pasiūlė vyriausybei eilę priemonių, kurios galėtų padėti sumažinti tarptautinį įtempimą. Nepriklausomasis leiboristas Ziliakus pareikalavo, kad ministras pirmininkas Makmilanas, susitikęs su prezidentu de Goliu, atkreiptų jo dėmesį į tai, jog reikia vesti derybas dėl Vakarų Berlyno „nepriklausomo statuso” ir pripažinti dabartinę sieną palei Oderį-Neisę. Iškelti Vakarų Vokietijai klausimą, kad būtų pripažinta ši siena, kuri „negali būti pakeista kitaip, kaip nauju pasauliniu karu”, pasiūlė leiboristas Kingas. Tačiau ministras pirmininkas pareiškė, jog nelaiko „naudinga imtis kokių nors žygių šia linkme”. Taip pat neigiamai jis atsakė į leiboristo Mèizono reikalavimą patikinti, kad Anglija nevykdys naujų savo branduolinio ginklo bandymų, ir į leiboristo Sorenseno pasiūlymą nutraukti branduolinio ginklavimosi varžybas.


Užsienių spauda dėl lietuvių lenkų derybų.

„Le Temps“, rašydamas dėl T. S-gos tarybos posėdžių, paliečia ir lietuvių lenkų konfliktą. Laikraštis rašo: „Kai dėl lietuvių lenkų ginčo, tai yra lengviau, kai Kauno vyriausybė pranešė Varšuvai, kad ji nusistačiusi pradėti derybas kovo 30 d., vis tiek ar su T. S-gos atstovo dalyvavimu, ar be jo, Karaliaučiuj“. „Izviestija“ tuo pat klausimu rašo: „Voldemaro atsakymo nota į Zalsekio notą, be abejo, įneša tam tikro nuraminimo į rytų Europos situaciją“. Toliau laikraštis nurodo motyvus, dėl kurių Lenkijos spauda silpnai reagavusi į Lietuvos notą. Esą, lenkai rodę didelio susidomėjimo konfliktu su Lietuva tol, kol buvo galima kelti triukšmą ir kaltinti Lietuvą derybų atidėliojimu. Kai tik Lietuvos vyriausybė pastatė klausimą dėl derybų termino, išnykę progos lenkams šūkauti savo taikingumu. „Lenkų lietuvių konfliktas jau negali būti objektu Lenkijos demaršams Ženevoj ir diplomatinės prekybos dalyku T. S-gos tarybos posėdžiuose“ – pabrėžia „Izviestija“.


Vokiečiai turės pasirinkti: nusibodusi dabartis ar nenuspėjama ateitis ”Jeigu rinkimai vyktų šį sekmadienį, Helmutui Koliui tektų pasitraukti”. Taip žurnalas ”Spiegel” komentuoja rinkėjų apklausos duomenis. Jau ne pirmas mėnuo Vokietijos politikos patriarcho populiarumas mažėja. Kolio vadovaujami valdantieji krikščionys demokratai (Krikščionių demokratų sajunga, KDS) vis labiau atsilieka nuo 16 metų opozicijoje esančios Socialdemokratų partijos. Socialdemokratų partijos kandidatas į kanclerius per 1998 m. rinkimus Gerchardas Šrioderis populiaresnis už Kolį beveik dvigubai. Nusibodo ”Jam jau užteks”, - tai, ko gero, svarbiausias argumentas tų, kurie rugsėjo 27 d. ketina balsuoti už socialdemokratus. Svarbiausias, tačiau ne vienintelis. Socialinės valstybės modelis, t.y.valstybinės socialinės apsaugos sistema, pasak ”Itogi”, griūva: bedarbių daugėja, darbininkų ir darbdavių mokesčiai auga, o pensinio aprūpinimo sistema tokia, kad tie, kuriems dabar 30-50 metų, senatvėje gyvens blogiau negu dabartiniai pensininkai. Analitikai beveik vienu balsu teigia, kad krikščionims demokratams šiųmetė rinkimų kampanija - viena iš sudėtingiausių. 1982 ir 1986 m. Helmutas Kolis buvo jaunas kylantis politikas, 1990 ir 1994 m. - visų pirma žmogus, suvienijęs Vokietiją, o dabar ir jaunystė seniai praėjusi, ir ”vieningos Vokietijos kanclerio” laurai nuvytę, nebegali garantuoti rinkėjų balsų. Be to, šį kartą prieš Helmutą Kolį socialdemokratai iškėlė Gerchardą Šrioderį, neseniai nugalėjusį per rinkimus Žemutinėje Saksonijoje. Suvažiavimai Nuo kovo mėnesio vokiečiai gali per televiziją stebėti nesibaigiančias partijų suvažiavimų, svarstančių ir tikslinančių programas, varžybas. Socialdemokratai pasirinko amerikietišką variantą: jų suvažiavimas, vykęs balandžio 17 d. Leipcige, priminė politinį spektaklį: šiuolaikinė muzika, šimtai oro balionėlių, prožektoriai, apšviečiantys vadovus, trumpos kalbos… Po šio suvažiavimo daugelis, net krikščionys demokratai, pradejo kalbėti, kad pensinio amžiaus sulaukęs Helmutas Kolis neatsilaikys prieš palyginti jauną ir veržlų Gerchardą Šrioderį. Atsakyti tuo pačiu, t.y. savo pirmąjį prieš rinkimus suvažiavimą paversti spektakliu, krikščionims demokratams pasirodė nesolidu. Jų suvažiavimas, vykęs gegužės 18 d. Bremene, buvo pabrėžtinai oficialus ir parodė partijos narių vienybę. Posėdžius Bremene ne kartą nutraukė ”audringi aplodismentai”, ne kartą ”visi atsistojo” ir skandavo: “Helmutai, dar kartą!” “Po kanclerio pranešimo ovacijos truko 12 minučių”, - pranešė spaudai susižavėję suvažiavimo organizatoriai. Tačiau ar delegatai sugebės užkrėsti entuziazmu rinkėjus? Savo rinkimų kampanijos režisieriumi Helmutas Kolis pasirinko Hansa Germaną Tidjė, buvusį bulvarinio laikraščio ”Bild” redaktorių. Nė vienas save gerbiantis vokietis neprisipažins, kad skaito ”Bild”. Tiesa, kažkodėl laikraščio tiražas didžiausias šalyje. Programos Abiejų nesutaikomų varžovų programose kalbama apie tą patį: nedarbą ir rinkimus. Prieš pusę šimtmečio atradusi socialinės rinkos valstybės idėją, Vokietija pradėjo nuosekliai (vokiškai) eiti tuo keliu. Per tuos metus mažai kvalifikuoti darbininkai suprato, kad gyventi socialinių fondų sąskaita daug patogiau negu dirbti. Papildyti šiuos fondus - garbinga verslininkų ir visų, kurie dirba, pareiga. Tad už dideles pajamas reikia mokėti 53 proc. mokesčių, o kiekvienas šeimininkas turi mokėti ne tik atlyginimą savo darbininkui, bet ir ne mažesnę sumą socialiniams fondams. Nenuostabu, kad vis daugiau vokiečių verslininkų stengiasi iškelti gamybą į užsienį. O tie, kurie lieka Vokietijoje, samdo kuo mažiau darbininkų, nereikalingais tuojau pat atsikrato. Todėl pernai nedarbas pasiekė rekordinį pokario Vokietijoje lygį: darbo ieško apie 7 mln. žmonių, arba kas dešimtas šalies gyventojas. Todėl Krikščionių demokratų sąjunga ketina pirmiausia padaryti mokesčius “mažesnius, paprastesnius ir teisingesnius”. Helmutas Kolis siūlo minimalų pajamų mokestį sumažinti nuo 25 iki 15 proc., o maksimalų - nuo 53 iki 39 proc. Be to, Krikščionių demokratų sąjunga žada padaryti viską, kad būtų sumažinti visi verslininkų mokami mokesčiai. Socialdemokratai, irgi žadantys sumažinti minimalų mokestį, kaltina Krikščionių demokratų sąjungą dviveidiškumu. Tačiau suvokti, kokie tikrieji partijų ketinimai, rinkėjui ne taip lengva. Todėl socialdemokratų padėtis geresnė, nes Koliui visada galima papriekaištauti, kodėl šių planų jis neįvykdė anksčiau, juk taip ilgai valdė? Labiausiai Krikščionių demokratų sąjungos ir Socialdemokratų partijos progamų ekonomikos skyriai sutampa požiūriu į Europos valiutų sąjungą. Ir Helmutas Kolis, ir Gerchardas Šrioderis pasiryžę būti dar aktyvesni įvedant Europos Sąjungos valiutą eurą ir žada savo rinkėjams, kad atsisveikinimas su Vokietijos marke, beje, praėjusį šeštadienį, birželio 20 d., atšventusia savo penkiasdešimtmetį, vokiečiams bus naudingas. Tautinė problema (I) Ypač daug dėmesio abiejų partijų programose (ir daugelio vokiečių kalbose) skiriama užsieniečiams. Vokietijoje užsieniečių yra apie 10 proc. Kasdien vis garsiau protestuojama prieš gastarbaiterių priėmimo politiką. Bedarbiams ir nekvalifikuotiems darbininkams atėjūnai yra nepageidautini konkurentai, o kai kurie pasiturintys vokiečiai yra įsitikinę, kad užsieniečiai didina nusikalstamumą ir kelia socialinį pavojų. Daugelis vokiečių mano, kad problemą būtų galima išspręsti įvedus imigravimo kvotas. Tačiau kokiu principu vadovautis: priimti tik jaunus ir protingus ar, kaip siūlo kairieji, vadovautis kažkokiomis abstrakčiomis humanitarinėmis idėjomis? Ir kas nustatys tas idėjas? Todėl bent kol kas Vokietija bus šalis, lengvai suteikianti pilietybę tik etniniams vokiečiams, o kitiems gauti Vokietijos piliečio pasą dar ilgai bus nepaprastai sunku. Griežčiausiai tokią poziciją remia Helmuto Kolio krikščionių demokratų partnerė Socialinė krikščionių sąjunga (SKS). “Vokietija nebus imigrantų šalis, valtis pilna, užsieniečių ir taip per daug”, - neseniai pareiškė Socialinės krikščionių sąjungos suvažiavimas. Tai, kad užsieniečiai bus viena iš svarbiausių rinkimų kovos temų, paaiškėjo po rinkimų, balandžio pabaigoje vykusių Aukštutinės Saksonijos žemėje. Barometras. Vokietijos Federacinę Respubliką sudaro 16 žemių. Penkios iš jų, anksčiau sudariusios VDR, vadinamos naujosiomis federacinėmis žemėmis. Tai Saksonija, Aukštutinė Saksonija, Tiuringija, Brandenburgas ir Maklenburgas-Aukštutinė Pomeranija. Šiose žemėse 1990 m. spalio mėnesį įsigaliojo VFR Konstitucija bei Vokietijos valdžios rinkimų įstatymai. Svarbiausi yra žemių valdžios, landtagų, rinkimai, vykę šį pavasarį, ir VFR parlamento, Bundestago, rinkimai, kurie vyks rugsėjo mėnesį. Bundestagas renka vyriausybės vadovą - kanclerį. Suderintą kanclerio kandidatūrą siūlo daugumą parlamente turinčių partijų koalicija (siūlo partija, turinti daugiausia mandatų iš koalicijos narių). Žemių valdžios rinkimai, paprastai rengiami likus pusmečiui iki Bundestago rinkimų, yra visuomenės nuomonės ir rinkėjų nuotaikų barometras. Vienoje iš naujųjų žemių, Aukštutinėje Saksonijoje, įtikinamą pergalę laimėjo socialdemokratai, surinkę 38 proc. balsų. Jų varžovė Krikščionių demokratų sąjunga buvo antra (23 proc.). 19,5 proc. balsų surinko buvusi Honekerio partija, dabar pasivadinusi Demokratinio socializmo partija. Galų gale pirmą kartą 13 proc. balsų surinko Vokiečių liaudies sąjunga. Žurnalas “Itogi” vadina ją neonacistine ir ultradešiniąja. Vokiečių liaudies sąjunga buvo įkurta 1987 m. Miunchene. Jos įkūrėjas - bavaras leidėjas Gerhardas Frajus. Teigiama, kad už šią sąjungą daugiausia balsuoja jaunesni nei 30 metų žmonės. Tautinė problema (II) Vokiečių liaudies sąjungos pergalė Aukštutinėje Saksonijoje aiškinama tuo, kad čia tarp jaunimo labai daug bedarbių, net 25 proc. Tačiau Vokietijos specialiosios tarnybos būgštauja, kad Vokiečių liaudies sąjungos laimėjimas gali paskatinti kitas ekstremistines partijas. Toks variantas Vokietijoje tikėtinas, nes ultradešinieji stiprėja visoje Europoje. Prancūzijoje Le Penas visiškai sumaišė kortas tradicinėms dešiniosioms partijoms. Džanfranko Finiopost fašistinė Tautinė sąjunga tapo stipriausia opozicine Italijos partija. Nacionalistas Jorgas Haideris tikisi per kitus rinkimus tapti Austrijos kancleriu. Šalių siekis tapti tautinėmis valstybėmis ypač ryškus Balkanuose. Tačiau ir kitose Europos šalyse nacionalistai pamažu ima viršų. Ranka ranką… ne plauna, o spaudžia Rinkimų Aukštutinėje Saksonijoje rezultatai pridarė rūpesčių Socialdemokratų partijos ir Krikščionių demokratų sąjungos rinkimų kampanijų strategams. Jų štabai pradėjo svarstyti galimus koalicijos prieš dešiniuosius radikalus variantus. Tačiau per partijų konsultacijas socialdemokratai ir krikščionys demokratai galutinai susipyko. Mat socialdemokratai pareiškė, tiesa, gana miglotai, tačiau patyrusiems politikams pakankamai aiškiai, kad ketiną ”draugauti prieš dešiniuosius radikalus” ne su Krikščionių demokratų sąjunga, o su kita gana įtakinga Aukštutinės Saksonijos landtago frakcija - Demokratinio socializmo partija. Šio epizodo padariniai daug rimtesni, negu buvo galima spėti. Mat senosiose federacinėse žemėse, kitaip tariant, buvusioje Vakarų Vokietijoje, net geriausią partijos reputaciją gali visiškai sugadinti sąjunga su Honekerio partijos - komunistų - įpėdiniais. Ir Krikščionių demokratų sąjungos rinkimų štabas tai puikiai žino. Beje, šitaip savo priešininkus Helmutas Kolis jau gana sėkmingai diskreditavo per 1994 m. Bundestago rinkimus. Ir dabar krikščionių demokratų ideologai nusprendė neatsisakyti išmėginto būdo. O po Aukštutinės Saksonijos istorijos atsisakyti tokios progos būtų kvailystė. “Saugokis, Vokietija!” - taip vadinasi vienas neseniai išspausdintas Krikščionių demokratų sąjungos rinkimų plakatas. Jame dvi viena kitą spaudžiančios raudonos rankos simbolizuoja socialdemokratų ir buvusių Honekerio komunistų draugystę. Gal tik vokiečiams tokia sąjunga atrodo keista. Kitose posovietinėse šalyse socialdemokratai atvirai bičiuliaujasi su persikrikštijusiais komunistais. Pokomunistinėms šalims būdinga dar viena savybė: neblėstanti meilė komunistams. Todėl ir dabartinėje Vokietijoje vienus rinkėjus (vakarinėje šalies dalyje) toks plakatas gąsdina, kitus, kartais ir visą amžių kvėpavusius komunizmo nuodais, patraukia. Vokietijos rytai ir vakarai skiriasi ne tik socialinių išmokų dydžiu bei gyvenimo lygiu, bet ir rinkėjų simpatijomis. Geriausiai tai patvirtina beveik 20 proc. balsų, kuriuos Demokratinio socializmo partija gavo per rinkimus Aukštutinėje Saksonijoje. Po šių rinkimų ne tik tokių plakatų atsirado, ne tik krikščionių demokratų vadovai pradėjo karštai raginti daryti viską, kad “Vokietijos kancleris nepriklausytų nuo komunistų”, bet ir vėl pradėta spėlioti apie galimas koalicijas naujajame Bundestage. Helmutas Kolis ir Gerchardas Šrioderis, negailintys nei jėgų, nei pinigų, nei laiko dėl savo partijų pergalės, vis dėlto turėtų suprasti, kad absoliučios daugumos parlamente neturės nei krikščionys demokratai, nei juo labiau socialdemokratai. Vadinasi, valdyti teks ne vieniems, o su kuriuo nors koalicijos partneriu. Net manoma, kad galimas ir toks variantas: kartu valdys būtent dabartiniai svarbiausi varžovai, Krikščionių demokratų sąjunga, Socialinė krikščionių sąjunga ir Socialdemokratų partija. Tiesa, apie tai rinkimų kovos įkarštyje patys politikai nelinkę kalbėti, jie nenori, kad tuo pasinaudotų dešinieji ir kairieji radikalai. Lieka liberalai ir žalieji. Tačiau ir vienų, ir kitų reikalai gana prasti. Žaliųjų vadovybė rinkimų kampanijos išvakarėse suskilo, o ir pati kampanijos pradžia buvo labai nevykusi. Kaip jau rašė “Lietuvos aidas”, partijos programoje galima išskirti tik vieną punktą. Tai reikalavimas padidinti benzino kainą iki penkių markių už litrą (keturis kartus!). Tokia žaliųjų siūloma naujovė tikrai negalėjo pritraukti rinkėjų. O čia dar Bundestago deputatė Hanelore Zaibold pareiškė, kad ragina padidinti lėktuvų kuro mokestį, nes yra įsitikinusi, kad Vokietijos piliečiui lėktuvu pakaktų skristi vieną kartą per penkerius metus. Vokiečiams atostogos - šventas dalykas, jie mėgsta jas praleisti užsienyje, ir politikai, raginantys branginti keliones, yra savižudžiai. Liberalai Vokietijoje, ypač rytinėse žemėse, dabar katastrofiškai nepopuliarūs. Į šią partiją žiūrima su nepasitikėjimu ir net neapykanta, nes rytų vokiečiams, ilgai pratintiems prie visuotinės lygybės, ji atrodo “gerai uždirbančiųjų partija” ir simbolizuoja senųjų federacinių žemių klestėjimą. Šiaip jau apie būsimas koalicijas politikai stengiasi kalbėti kuo nekonkrečiau, kad jų partija nepriklausytų nuo būsimų galimų partnerių laimėjimų ar nesėkmių. Staigmenų gali ir nebūti Socialdemokratams visais laikais buvo būdinga demagogija. Vokietijoje demagogai nemadingi, tad nenuostabu, kad nenoru aiškiai išdėstyti savo poziciją daugiausia kaltinamas Šrioderis . O ko galima tikėtis iš Kolio - žino visi. Neatsitiktinai labai išgarsėjo kandidato į kanclerius fotografija: Šrioderis sėdi su cigaru burnoje, apgaubtas tiršto dūmų debesies. Negelbsti ir svarbiausio rinkimų šūkio“Aš pasirengęs”, spausdinamo ant Šrioderio fotografijų ir plakatų, lakoniškumas. “O kam tu pasirengęs?” - per Socialinės krikščionių sąjungos suvažiavimą paklausė vienas iš sąjungos vadovų Edmundas Stoiberis. Beje, kol kas visi tie barniai, atrodo, nepakeitė rinkėjų simpatijų. Tačiau verta prisiminti, kad 1994 m. likus pusmečiui iki rinkimų socialdemokratai irgi populiarumu visose srityse lenkė savo svarbiausius konkurentus, o kancleriu vėl tapo Helmutas Kolis. Tad dar neaišku, kas turės daugiau įtakos vokiečių rinkėjams: nenuspėjamos ateities baimė ar nepasitenkinimas nusibodusia dabartimi.


JAV naikintuvas F-16 numušė Irako karinį lektuvą MiG, kuris skrido draudžiama oro erdve šalies pietuose. Kitas Irako lėktuvas, BBC duomenimis, po įspėjamųjų šūvių iš šios zonos pasitraukė. Pasibaigus Persijos įlankos karui, tarptautinės pajėgos, siekdamos apsaugoti musulmonus šitus nuo S.Huseino pajėgų smūgių uždraudė Bagdado karinei aviacijai skraidyti Irako pietuose.


Radio žiniomis, vakar rytą prasidėjo 53 Tautų Sąjungos tarybos sesija. Darbai prasidėjo tarybos komiteto (į kurį įeina Procope, Adatci ir Dandurand) susirinkimu. Užvakar vakare Lugane įvyko pirmas pasimatymas vokiečių užsienių reikalų ministerio Stresemano su prancūzų užsienių reikalų ministeriu Briandu. Pasikalbėjimas užtruko 1 val. ir 15 minučių. Laikraščiai apie to pasimatymo reikšmę rašo labai nevienodai. Šios dienos prancūzų spaudos dalis pareiškia, kad per šį beveik pusantros valandos užtrukusį pasikalbėjimą ministeriai negalėjo pasitenkint vien tik savitarpio mandagumo pareiškimais. Manoma, kad buvo paliesti netik šios Tautų Sąjungos tarybos sesijos svarbiausi klausimai, bet ir kiti šiuo metu tarp Prancūzijos ir Vokietijos svarstomi klausimai. ,,Petit Parisien“ pareiškia, kad šiame pasikalbėjime visi šio momentu politiniai klausimai negalėjo būti išsemti, tačiau Stresemanas pasinaudojęs proga ir nusiskundęs dėl paskutinių Vokietijos susilauktų sunkumų iš santarvės valstybių pusės. Briandas į tai atsakęs, kad nuo paskutinio Tautų Sąjungos tarybos posėdžio neįvyko nieko, kas galėtų sukelti vokiečių nusiminimą. Priešingai, paskutiniuoju laiku pradėtos derybos reparacijų mokesčiams sureguliuoti žengiančios priekin ir netrukus galima laukti ekspertų komisijos paskyrimo. Pakol šis klausimas nebusiąs išspręstas esą negalima pradėti tartis dėl Reino krašto susitaikymo komisijos sudaryme. Beigdamas ,,Petit Parisien“ pareiškia, kad iš Briando veido, besišypsančio, išeinant jam iš Stresemano, esą galima spręsti, jog Briandas radęs Stresemaną sukalbamesniu, negu iš vokiečių spaudos balsų to galima buvę tikėtis ir kad jo įspūdis iš pasikalbėjimo buvo neblogas. Kitas laikraštis „Journal“ pareiškia priešingą nuomonę apie Briando pasikalbėjimą su Stresemanu. Pasak laikraščio, per tą pasimatymą buvę paliesti tik visai paprasti eiliniai klausimai tarp ilgą laiką nesimačiusių ministerių. Toliau tas laikraštis pareiškia, kad per šią sesiją bus svarstomi tik „skurdūs“ darbų tvarkoj numatyti klausimai. Kiti gi svarbūs tarp santarvės valstybių ir Vokietijos esantieji klausimai nebus per šią sesiją paliesti. Užvakar po piet prasidėję vizitai ir pasitarimai tarp atskirų delegacijų vakar buvo tęsiami; 10 val. į „Palas Hotel“ atvyko Briandas, prancūzų generalinio konsulo Ženevoj lydimas, tęsti užvakar pradėtą pasitarimą su Chamberlainu. Italų delegatas Grandi atsilankė pas tam pat ,,Palas Hotel“ apsistojusį rumunų atstovą Titulescu. Visi pasikalbėjimai 11 val. buvo pertraukti ir Tautų Sąjungos tarybos nariai nuvyko į sesijos atidarymą. Delegatų sferose kalbama, kad ispanų delegatas Paryžiui Quinones de Leon vakar vakare per pasikalbėjimą su generaliniu Tautų Sąjungos sekretorium Drummondu pakvietęs ispanų vyriausybės vardu Tautų Sąjungos tarybą ateinančiam kovo mėnesio posėdžiui į Madridą. Ši žinia dar nepatvirtinta. Vakar 11 val. Lugane Merkūrijaus salėj prasidėjo Tautų Sąjungos tarybos sesija. Neviešam posėdy buvo nustatyta šios sesijos dienotvarkė. Darbų tvarkoj numatyta 33 klausimai. Iš jų Europos taikai svarbus yra lietuvių lenkų konfliktas. Lietuvos ministeris pirmininkas Voldemaras numatė savo atvažiavimą į Lugano gruodžio 11 d. Šeštadienį vakare Lugano miestas buvo iliuminuotas. Tą vakarą atvažiavo generalinis Tautų Sąjungos sekretorius sir Eric Drummond su kitais aukštesniais Tautų Sąjungos sekretoriato valdininkais. Tuo pat traukiniu atvažiavo ir Japonų atstovas Adatci. Užvakar Lugane įvyko visa eilė preliminarinių pasitarimų tarp atskirų delegacijų. Čia manoma, kad šios Tautų Sąjungos tarybos sesijos metu bus svarstomos ekonominio ir finansinio kai kurių valstybių konsolidavimosi problemos. Manoma, kad Vengrija užtrauksianti stambią užsienio paskolą.


Diplomatų protesto akcija Pasak Lietuvos ambasados pirmojo sekretoriaus Dainiaus Trinkūno, šiandien apie 12 val. 30 min. visi nesutikę išsikraustyti ambasadoriai susirinks į savotišką protesto akciją. Automobilių kolona su šalių valstybinėmis vėliavomis mėgins įvažiuoti pro rezidencijų rajono vartus, ant kurių iškabintas perspėjimas, kad tuo laiku jau turi būti uždarytas kelias, atjungta elektra, vanduo, kanalizacija. Tada ir bus žiūrima, ar Baltarusija bandys ieškoti kompromisų, ar toliau aklai laikysis savo pozicijos, dėl kurios gali kilti dar didesnė protesto banga įvairiose šalyse. Diplomatų protesto akciją pasiruošęs stebėti ir filmuoti didelis būrys žurnalistų. Jei Baltarusijos valdžia neįleistų ambasadorių į tas rezidencijas, kurių nuomos terminas dar nesibaigęs, V. Baublys bandys patalpas bent užantspauduoti. Lietuvos užsienio reikalų ministerija svarstytų, kaip toliau elgtis su Baltarusija. Jau vakar Lietuvos URM pareiškė, kad taip elgdamasi “Baltarusija nepaiso Vienos konvencijos dėl diplomatinių santykių nuostatų, pagal kurias ji turi užtikrinti diplomatinės atstovybės patalpų, taip pat ir ambasadoriaus rezidencijos, neliečiamybę bei sudaryti visas sąlygas, kad atstovybė galėtų vykdyti savo funkcijas”. Rezidencijų prireikė A. Lukašenkos gvardijai Baltarusijos užsienio reikalų ministerija tvirtina, kad šį rezidencijų kompleksą būtina rekonstruoti, nes “smarkiai pablogėjo techninė ir sanitarinė pastatų ir komunikacijų būklė”. Tačiau D. Trinkūnas teigė, kad, norint sutvarkyti šį rajoną, nereikia kraustyti ambasadorių iš jų rezidencijų. Nebuvo pastebėta ir kokių nors komunikacijų sutrikimų. Anot D. Trinkūno, Minske reziduojantys diplomatai visai atvirai kalba, kad “prezidentas A. Lukašenka ir jo administracija nori atsiimti suremontuotą miestelį, kuriame yra restoranas, kelios parduotuvės - viskas, kad būtų galima ištaigingai gyventi”. Amerikiečiams tiesiog užvirino vartus JAV valstybės departamentas pareiškė griežtą protestą dėl Baltarusijos valdžios ketinimų iškeldinti Amerikos ambasadorių iš jo rezidencijos ir pagrasino, kad bus imtasi atsakomųjų priemonių prieš Baltarusijos ambasadą Vašingtone. D. Trinkūnas sakė, kad Baltarusijos valdžia tiesiog užvirino vienus JAV ambasadoriaus rezidencijos vartus, todėl jam tenka naudotis atsarginiais vartais. Valstybės departamento atstovas Jamesas Rubinas pareiškė, kad ambasadoriaus rezidencija yra neliečiama, o tos šalies, kur ambasadoriai reziduoja, vyriausybėprivalo imtis visų priemonių rezidencijai ginti ir turi garantuoti, kad būtų adekvačiai aptarnaujama. Baltarusijos akcija nesuderinama ir su nuomos sutartimi, kuri galioja iki 2001 m. Lietuvos ambasadoriaus rezidencijos nuomos sutartis galioja iki 1999 m. sausio 1 d., numatyta galimybė pratęsti ją dar trejiems metams. Savo ambasadorių pagrasino atšaukti Prancūzija, jei Baltarusijos valdžia neatsisakytų savo plano iškeldinti rezidencijas. “Tokios priemonės - nepakenčiamos”, - pareiškėUžsienio reikalų ministerijos atstovė. Protestą pareiškė ir Rusija, o Baltarusijos ambasados Vilniuje darbuotojai telefono ragelių tiesiog nekėlė. Baltarusija pradėjo galvoti? Kilus tarptautinio pasipiktinimo bangai vakar vakare oficialusis Minskas pareiškė, kad galbūt atšauks nurodymą iškeldinti iš rezidencijų miestelio užsienio diplomatus. “JAV, Rusija, Lietuva ir Prancūzija pareiškė protestus - šiuo metu neturime tikslios informacijos, bet vykdomas labai intensyvus darbas visais diplomatiniais kanalais”, - pareiškė Baltarusijos URM atstovas. Tai pirmas ženklas, kad Baltarusija gali pakeisti savo sprendimą. Paskutiniais pranešimais žurnalistai neprileidžiami prie rezidencijų, o Baltarusijos milicininkai patikino, kad rezidencijos, kaip ir buvo žadėta, bus uždarytos šiandien apie vidurdienį. Beje, valdžios kontroliuojamoje Baltarusijos žiniasklaidoje apie šį incidentą nieko nepranešama.


Kaip eina derybos dėl Pareikinio evakuacijos.

Ženevoj eina derybos dėl Pareinio evakuacijos. Vokietija, matyt, laiko evakuacijos klausimą principo dalyku, nuo kurio teigiamo ar neigiamo išsprendimo priklausysiąs tolimesnis bendradarbiavimas Locarno politikos linkme. Naujai Miulerio vyriausybei yra būtinai reikalingas kiek didesnis užsienių politikoj laimėjimas savo padėčiai sustiprinti. Todėl Miuleris taip griežtai stato evakuacijos problemą. Iš savo pusės ir prancūzai yra linkę tuo reikalu kalbėtis. Mat, šiaip ar taip, einant Versalio sutartimi, antroji okupacinė zona (Colenzo sritis) vis tiek reikia evakuoti vėliausiai 1930 metų pradžioj. Taigi, lig to laiko yra tik vieneri metai. Vadinasi, trumpas laikotarpis, kuris praktiškai jau didelės reikšmės neturi. Be to, atėjus laikui evakuoti, tai reikės padaryti taip sakant nemokamai. O jei prancūzai sutiktų evakuaciją pagreitinti, tai už tai gali gauti iš vokiečių tam tikrų kompensacijų. Vadinas, iš okupacijos galima padaryti gana pelningą biznį, ir prancūzai todėl derybų dėl evakuacijos nevengia. Bet vokiečiai, reikalaudami evakuacijos pagreitinimo, nori, kad būtų kartu evakuota ir paskutinė, trečioji zona, (Mainco sritis ir Pfalzas), kurios evakuacijos terminas sueina 1934 m. Savo reikalavimą vokiečiai motyvuoja tuo, kad Vokietija yra parodžiusi gerą valią, sąžiningai atlikinėdama jai uždėtas Versalio sutartimi pareigas, ir kad po Locarno ir Kelogo pakto pasirašymo okupacinės kariuomenės stovėjimas vokiečių teritorijoj neturįs pateisinimo. Žinoma, iš esmės sunku kas būtų pasakyti prieš šiuos vokiečių motyvus. Bet okupacija turi ir politinę pusę, kuri prancūzams atrodo pati svarbiausioji ir kurios jie pigiai išsižadėti nenori. Briando kalba T. S-gos plenume prieš vokiečius bus, greičiausiai, turėjusi tikslo pabrėžti vokiečių militarizmą, kad tuo aiškiau parodžius pagreitintos evakuacijos sunkumus, ir kad už ją būtų galima brangiau gauti. Prancūzų spauda tą biznišką evakuacijos pusę atvirai ir nurodo. Esą, prancūzai sutinka atitraukti okupacinę kariuomenę, jei už tai gaus iš vokiečių atatinkamą atlyginimą. Vokietija tokiems prancūzų reikalavimams yra priešinga. Vokiečių nuomone, okupacijos panaikinimo klausimą nereikia jungti su kitomis problemomis, bet svarstyti visai atskirai. Tačiau tas nereiškiąs, kad vokiečiai principe būtų priešingi tam tikroms kompensacijoms. Tiktai dėl jų teksią kalbėti vėliau, svarstant galutinai reparacijų klausimą. Kiek yra galimybės, kad einančios dabar Ženevoj derybos dėl evakuacijos pagreitinimo duos teigiamų vaisių? Atrodo, kad nenugalimų kliūčių nėra, ir kad kancleris Miuleris neparvyks Berlynan su tuščiomis rankomis. Visas žinoma, klausimas, kiek Vokietija satiks už okupacijos panaikinimą užmokėti. Jei būtų susitarta dėl evakuacijos ir galutinai sutvarkytos reparacijos, tai vakaruose jau neliktų didelių problemų, kurios ligšiol stovi nebaigtos nuo Versalio sutarties pasirašymo. Tada būtų didžiosios politikos pasisukta į rytus. Kol okupacinė kariuomenė stovi Pareiny, tol vokiečiai neturi laisvos politikos rytuose. Kaip matom, jie ligšiol čia didelio aktingumo ir nerodė, išskyrus Sovietų Rusiją. Kokios reikšmės turėtų okupacijos panaikinimas rytuose? Štai klausimas, kuris traukia į save rytų politikų akis, o ypatingai Varšuvos.


EGIPTO VYRIAUSYBĖS NUTARIMAS IŠSIŲSTI JORDANIJOS AMBASADORIŲ IŠ EGIPTO

KAIRAS, birželio 10 d. (TASS-ELTA). Ryšium su nepagrįstu Egipto karo atašės ir generalinio konsulo išsiuntimu iš Jordanijos, Egipto vyriausybė paskelbė pareiškimą, kuriame sakoma: „Jordanijos vyriausybės valdininkai sudarinėja sąmokslus prieš Egipto diplomatus ir net fabrikuoja prieš juos kaltinimus, kad Jordanijos vyriausybė galėtų pasinaudoti šiais kaltinimais kaip pretekstu abiejų šalių santykiams pabloginti. Dėl to Egipto vyriausybė priversta pranešti Jordanijos vyriausybei, kad ji reikalauja nedelsiant per 24 valandas atšaukti Jordanijos ambasadorių Kaire”.


Kaip jau buvo pranešta tarybinėje spaudoje, Švedijos, Danijos ir Norvegijos Vyriausybės per savo ambasadorius Maskvoje perdavė TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkui N. A. Bulganinui ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Nariui N. S. Chrusčlovui kvietimą aplankyti Švediją, Daniją ir Norvegiją pirmojoje 1957 metų pusėje. Birželio 7 d. TSRS Užsienio Reikalų Ministro Pirmasis Pavaduotojas A. A. Gromyko priėmė Švedijos Nepaprastąjį ir Įgaliotąjį Ambasadorių R. Sulmaną, Danijos Nepaprastąjį ir įgaliotąjį Ambasadorių A. Mėrką ir Norvegijos Nepaprastąjį ir Įgaliotąji Ambasadorių E. Brodlandą ir pranešė jiems, jog N. A. Bulganinas ir N. S. Chruščiovas su dėkingumu priėmė šiuos kvietimus, Nuo Tarybų Sąjungos buvo pareikštas pageidavimas, kad konkreti šios kelionės data, o taip pat viešėjimo laikas ir programa būtų apsvarstyti vėliau diplomatine tvarka.


18 valandą Paryžiaus laiku (20 valandą Maskvos laiku) agentūra Frans pres pranešė, kad Eviane Prancūzijos ir Alžyro atstovai pasirašė susitarimą.


Dėl Graikijos ministro Kasimačio viešėjimo Egipte

KAIRAS, kovo 22 d. (TASS). Egipte vieši specialusis Graikijos vyriausybės atstovas ministras be portfelio Kasimatis, keliaujantis po eilės Arabų šalių sostines su geros valios misija. Vakar Kasimatį priėmė Egipto ministras pirmininkas Gamalis Abdelis Naseras. Po to Kasimatis surengė spaudos konferenciją, kurioje pareiškė, jog pranešė ministrui pirmininkui Naserui, kad naujoji Graikijos vyriausybė nori stiprinti savo santykius su visomis draugiškomis šalimis ir ypač su Egiptu. „Mes, - pasakė Kasimatis, – apsvarstėme su ministru pirmininku Naseru šiuolaikines tarptautines problemas ir padarėme išvadą, kad Egiptą ir Graikiją sieja ne tik tradicinės draugystės saitai, bet ir bendri interesai ir bendri idealai. Tie bendrieji Egipto ir Graikijos idealai yra tautų laisvė, jų politikos nepriklausomybė ir bet kurios kolonializmo formos smerkimas“. Kasimatis pasakė, kad pasikalbėjimo metu buvo paliesti visuotinės taikos išsaugojimo klausimai. Kalbėdamas apie Graikijos ir Arabų šalių bendradarbiavimą, Kasimatis nurodė, kad Graikija visuomet rėmė arabų nacionalinius siekimus. „Ministras pirmininkas Naseras, - pasakė Kasimatis, - užtikrino mane, kad Egiptas remia Kipro salos gyventojų judėjimą“.