Centralinio vykdomojo komiteto prezidiumas nutarė ratifikuoti Sovietų vyriausybės prisijungimo aktą prie protokolo dėl draudimo vartoti karuos nuodingas dujas, pavesdamas užsienių komisariatui pareikšti, kad protokolas privalomas SSSR tik tų valstybių atžvilgiu, kurios jį ratifikavo arba galutinai prie jo prisijungė. Protokolas Sovietų vyriausybei nebūsiąs privalomas tų nedraugingų valstybių atžvilgiu, kurios su SSSR kariausiančios arba būsiančios su jomis formališkoj ar faktiškoj sąjungoje ir nesiskaitysiančios su protokolo uždedamais draudimais.


Paklausianų ir interpeliacijų derlius. Replikų perlai. Opincanas „atstovauja“ Prieš šventės pasibaigusi latvių seimo sesija buvo derlinga… tik paklausimais ir interpeliacijomis. Kiek buvo posėdžių, tiek — paklausimų. Dideli specijalistai šioj srity pasirodė „darbo“ žmonės, kuriems pagalbon karts nuo karto ateidavo socijaldemokratai. Vienu laiku paklausimai iš seimo tribūnos pylėsi taip tirštai, jog kilo baimės, kad greit buržuazija be „darbo“ žmonių žinios negalės ir tam tikros vietos aplankyti. Kartu komunistai rūpinosi ir savo likimu, klausinėdami premjerą, ar nemanąs jis juos likviduoti. Kantrusis ponas Celminis į tai galėjo tik atsidusti, bejėgiškai nusiskųsdamas, kad ne jo galioje priešvalstybinį elementą likviduoti, nes jis esąs seimo globoj! Ir tikrai. Komunistas Jankus, pav., jau visų teismo instancijų už priešvalstybines kalbas nuteistas kalėti, bet tas jam netrukdo iš seimo tribūnos džiaugtis „buržuazijos puvėsiais“ ir artėjančia dvylikta valanda. Šiurpu darosi, kuomet tenka būti liudininku tų kalbų ir replikų tautos atstovybės rūmuose. — Dlinovolosaja sobaka! — visa gerkle šaukia iš tribunos komunistas Jeršovas, rodydamas į stačiatikių arkivyskupą Joaną — taip pat seimo narį. Šis tiktai šypsosi, nes jau pripratęs. —— Zamolči satana! — skamba iš socijaldemokratų eilių to pat nelaimingo bažnyčios ganytojo adresu. — Bende! (Budeli!) – sutinkamas iš komunistų eilių vidaus reikalų ministeris Laiminš, kuomet iš tribunos nori atsakyti į tų pat komunistų paklausimą. Štai tik vienas kitas tų perlų, kuriuos seimo rūmų sienoms tenka girdėti beveik kiekvieną kiek „karštesnę“ dieną. Tuo tarpu bekonų ir kitiems svarbesniems įstatymams svarstyti stinga laiko ir jie paliekami kitai sesijai… Nemenka latvių seimo „pažiba“ — ir socijaldemokratas latgalietis Opincanas. Jaunas, raudonveidis vyrukas, kurį žino visi Rygos ir provincijos restoranai, šoferiai ir vežikai. Gal pagaliau jo ir nežinotų, bet Opincanas turi savo metodą, kaip reikia sau ir seimui daryti reklamą. Jis, saugodamasis imunitetu, niekur nemoka. Ne tik nemoka, bet kiekviena proga ir skandalą sukelia. Paskutinis jo žygis — skandalas automobily. Šoferis reikalauja sumokėti, bet išsitraukęs Opincanas ramiai primena, kad seimo atstovai niekuomet nemoka. Šoferis vežasi į nuovadą. Opincanas ties nuovada spardosi, kol ji policininkai iš automobilio iškelia jėga. Nuovadoj krėslų ir stalų daužymas, policininkų koliojimas žodžiais, iš kurių „svoloč“ geriausias! Galop tie patys policininkai poną atstovą parveda namo, o šoferiui pataria pačiam skolą išreikalauti. Mat, žmogus su seimo atstovo kortele. Opincanas turi keliasdešimt protokolų, pats giriasi, esą jį „suvalgę“, bet iki šiol jis seime „atstovauja“ tautai. Ar ne skaudus pasityčiojimas iš tos tautos?


Į žygdarbį, jaunasis patriote! BRANGUS drauge! Mes su tavimi nesame susitikę, bet aš žinau: tavo krūtinėje plaka karšta patrioto širdis, ir tu gerai suprasi mane. Mano rūpesčiai taps tavo rūpesčiais, mano mintys — tavo mintimis. Tu daug girdėjai apie Donbasą, tą nuostabų, negęstančios šlovės kraštą. Čia gyvena stiprūs ir narsūs žmonės. Jie kasa iš žemės vertingą kurą — akmens anglį. Ne kiekvienam suteikta teisė nešioti garbingą šachtininko vardą. Tai įmanoma tik stipriems dvasia. Šachta nemėgsta bailių ir verkšlentojų. Bet tu, manau, nepriklausai prie jų: ne tokiu tave išaugino brangioji partija ir Lenino komjaunimas. Tu karštai troškai mylimosios Tėvynės suklestėjimo. Mūsų partijai išmintingai vadovaujant, šalis su pasitikėjimu žengia į komunizmą. Vystosi ekonomika ir kultūra, gyventi darosi geriau ir linksmiau. Bet mes nenorime pasitenkinti pasiektuoju. Komunistų partija kviečia naujoms pergalėms. Partija iškėlė uždavinį — per artimiausius penkerius metus gauti kasmet po 10 milijardų pūdų grūdų, dvigubai daugiau mėsos, lašinių ir pieno, sudaryti šalyje įvairiausių prekių gausumą. Visa tai reikalauja toliau vystyti pramonę ir, visų pirma, didinti anglies gavybą. Juk tikrai. Nesuarsi žemės be traktoriaus, neišausi gelumbės be staklių: reikalingas metalas. Bet be anglies neišlydysi nė tonos ketaus, negausi plieno. Anglis reikalinga elektrinėms. Ji varo garvežius. Anglis – tai šiluma ir šviesa, dažai ir vaistai, parašiutinis audinys ir kino juostos. Šaliai reikalinga daug anglies. Milžiniški klodai jos yra požemio lobynuose. Šį turtą reikia iškelti į paviršių. Ir aš įsitikinęs: ne kas kitas, o tu drauge su Doneco šachtininkų gvardija tai padarysi! Brangioji Tėvynė šiltai rūpinasi šachtininku. Jo vardas labai gerbiamas. O ir tu pats su pagarba tari žodį „šachtininkas“. Dideli uždarbiai ir puikūs kurortai, Kultūros rūmai ir gerai įrengti butai — visa tai dosnia Tėvynės ranka duodama šachtininkams. Talentingi konstruktoriai kuria kalnakasybos mašinas, pagarsėję mokslininkai galvoja, kaip palengvinti šachtininko darbą. Mes gavome anglies ir uolienos kasimo kombainus, tobulus elektrovežius ir transporterius. Kokia laimė savo akimis matyti technikos gimimą, savo rankomis išbandyti naujas mašinas! Man teko išbandyti anglies kombainą „Donbas“. Nepamiršiu tų karštų didžių ieškojimų, kupinos įkvėpimo kūrybos dienų! Aš be galo patenkintas, kad ir mano patarimai padėjo konstruktoriams padaryti puikią mašiną. Kartu su savo draugais aš iškasdavau kombaino pagalba 18.000 tonų anglies per mėnesį. Donbasu visada įdėmiai rūpinosi V. I. Leninas, Donbase dirbo V. M. Molotovas, N. S. Chruščiovas, K. G. Ordžonikidzė, L. M. Kaganovičius. Doneco platumas skersai ir išilgai išvažinėjo „geologijos tėvas“ L. I. Lutuginas. Čia gyveno ir kūrė mokslininkas Mendeliejevas ir rašytojas Vasilčenka, kompozitorius Leontovičius ir dailininkas Kasatkinas. Čia gimė garsus poliarininkas Sedovas ir įžymus teptuko meistras Kuindži. Donbaso šachtininkai parodė narsumo ir vyriškumo stebuklus rekonstruojant šachtas. Nikita Izotovas ir Aleksiejus Stachanovas, pajungę naują techniką, pirmieji paneigė senąsias normas, atvėrė, naujus kelius darbo našumui pakelti. Daug girdėjai tu apie Doneco komjaunuolių darbą. 40 tūkstančių karštų širdžių atsiliepė į partijos raginimą ir atvyko į Donbaso šachtas pirmųjų penkmečių metais. Kartu su komunistais jie savinosi naujus mechanizmus, nesidrovėjo paimti į rankas ir kapliuką — uoliai dirbo, sukandę dantis, kovėsi prieš sunkumus. Doneco komjaunuolių žygdarbis įvertintas aukščiausia Tėvynės dovana — Lenino ordinu. Plieninis Donbaso jaunimo būdas pasireiškė Didžiojo Tėvynės karo metais. Mūsų šalies jaunoji karta visada lygiuosis pagal „Jaunosios gvardijos“ didvyrius. Keletas tūkstančių tavo amžininkų jau atvyko į Doneco šachtas su komjaunimo kelialapiais. Šachtininku gvardija šiltai, tėviškai pasitiko naująjį papildymą. Prityrę inžinieriai ir šachtininkai moko atvykusius kalnakasio specialybių, perduoda savo patyrimą. Tu jaunas. Tavo gyslose verda kraujas, širdis trokšta žygdarbių, o rankos geidžia didelio darbo. Atvažiuok į Donbasą. Čia tu geriau, negu bet kur kitur, pritaikysi savo jėgas, atskleisi gabumus. Visiškai neseniai ir aš atvažiavau į Doneco šachtą iš Zaporožjės kaimo Ševčenko. Pradžioj dirbau šaltkalviu, po to vairavau kombainą „Donbas“. Dirbau gerai. Čistiakovo kalnakasiai parodė man didelį pasitikėjimą, išrinkę Ukrainos TSR Aukščiausiosios Tarybos deputatu. Esu VLKJS CK narys. Tarybinės delegacijos sudėtyje teko aplankyti Austriją, Vengriją, Lenkiją. Dabar dirbu Čistiakovo šachtos Nr. 2-bis baro viršininko padėjėju. Bet argi aš vienas taip išaugau! Tai mūsų, šachtininkų, gyvenimo tradicija. Donbase atsivers kelias į tikrą darbininko šlovę ir tau, jaunasis drauge. Duokš ranką, drauge! VASILIJUS KUČERIS Ukrainos TSR Aukščiausiosios Tarybos deputatas


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

VLKJS Centro Komiteto Kreipimasis į komjaunuolius ir komjaunuoles, į visą tarybinį jaunimą

Brangūs draugai! Džiugios žinios plaukia nuo mūsų vienmečių, nuo müsų draugų, kurie, brangiosios Komunistų partijos pašaukti, savo karštos širdies liepiami, nuvyko plešinių ir dirvonų įsavinti. Jie didžiuodamiesi praneša: - Gražūs, vešlus vilnija javai naujosiose žemėse! Visame trisdešimt trijų su viršum milijonų hektarų suartų dirvonų bei plėšinių plote netrukus sušnarės pribrendusios varpos. Taip, ne vieną šimtą milijonų pūdų gerų grūdų duos šiais metais musų Tėvynei plėšinių kraštai! Ne pats savaime atėjo toks derlius. Šių metų sausio dienomis pasitarime Kremliuje geriausi dirvonininkų armijos atstovai iškilmingai pažadėjo partijai ir liaudžiai išauginti visame plote gausų derlių. Būdami ištikimi savo žodžiui, karštai tikėdami sėkme, didžiai mylėdami savo Tėvynę, kovojo už puikų derlių, petis į petį su senaisiais gyventojais, 350 tūkstančių komjaunimo pasiuntinių. Tomis pačiomis dienomis, kai dirbo partijos XX suvažiavimas, iš Atbasaro į tolimus Kazachstano plešinių ūkius išvažiavo trys šimtai sunkvežimių su sėkla, degalais ir maisto produktais. Bet atšiaurios pūgos užpustė kelius, speigai svilino žmones, uraganai grasino išblaškyti krovinius. Bet jaunieji vairuotojai pasakė: „Prasiveržti!“ ir jie prasiveržė, šturmuodami kilometrą po kilometro. Šis didvyriškas reisas buvo naujakurių atsakymas į partijos padėką, pareikšta iš suvažiavimo tribūnos. Tokių pavyzdžių gausu kiekvienoje srityje, kiekviename rajone, kiekviename tarybiniame ūkyje, kiekvienoje MTS. Drąsieji entuziastai vagojo laukus sniego plūgais, kad pakankamai pagirdytų drėgme žemę. Nepaisydami šalto, pavėlavusio pavasario, jie užsėjo laukus trumpais terminais. Šioje kovojo mūsų draugai nesijautė vieniši. Visa tarybinė liaudis padėjo jiems, aprūpindama traktoriais, automobiliais, sėjamosiomis, plūgais, statybinėmis medžiagomis, įvairiomis kasdieninės apyvokos prekėmis. Brangus draugai! Netoli ta diena, kaip plėšiniuose prasidės piūtis - darbymečio įkarštis. Dar niekuomet rytiniuose šalies rajonuose nebuvo piaunami javai tokiame milžiniškame plote. O nuimti juos reikia greitai ir be nuostolių. Suprantama, tai nelengva padaryti. Visų pirma reikia turėti galvoje, kad oras tose vietose nepastovus: arba be paliovos lis, arba anksti pasnigs. Peraugę javai greitai nubyra. Yra žinoma, kad su kiekviena praleista diena netenkama 2-3 centnerių iš hektaro. Štai ir apskaičiuokite: laimėjus bent vieną dieną nuimant derlių, iš dirvoninių žemių galima papildomai surinkti daug milijonų pūdų kviečių. Ir štai, kad būtų pilnutinai surinkta visa, kas išauginta Sibiro ir Kazachstano laukuose, VLKJS Centro Komitetas nutarė kreiptis i Jus, mūsų šalies komjaunuolius ir komjaunuoles, jaunuolius ir merginas, kviesdamas: - Padėkime plėšinių darbo žmonėms sparčiai ir be nuostolių nuimti derlių! - Pavyzdį čia turi parodyti Kazachijos TSR, Altajaus ir Krasnojarsko kraštų, Ckalovo, Saratovo, Novosibirsko, Omsko ir kitų sričių, įsavinančių dirvonus ir plėšinius, miestų, darbininkų gyvenviečių, rajonų centrų komjaunuoliai ir jaunimas. Jūs žinote, draugai, kad valstybė nusiuntė į naująsias žemes daug įvairios technikos; ten pasiaukojamai dirba žmonės. Ir vis dėlto nuimti javus trumpais terminais bus sunku. O juk javus reikia ne tik nupiauti. Juos reikia iškulti, išvėtyti, išdžiovinti, nugabenti į elevatorius, kurie neretai yra už šimtų kilometrų. Štai kodėl tokia reikalinga jūsų pagalba. VLKJS CK yra tos nuomonės, kad komjaunimo organizacijos gali nusiųsti į dirvonų ir plėšinių rajonus į pagalbą savo draugams dviejų mėnesių laikui 200 tūkstančių jaunuolių ir merginų, savo valia pareiškusių norą važiuoti nuimti derliaus. Karštomis derliaus nuėmimo dienomis ten prireiks stiprių darbo rankų, reikalingi mitrūs, iniciatyvūs žmonės, nesibiją sunkumų ir juodo darbo. Ypatingai laukiami ten bus tie, kurie moka vesti kombainą, traktorių, automobilius, kurie galės atsistoti prie kuliamosios. Visiems atsiras darbo! Garbingas bus ir grūdų, degalų, vandens vežiotojo darbas ir darbininko darbas grendyme, elevatoriuje, valant, perkasinėjant, pakraunant grudus ir panašiai. Ne pasivažinėti jūs vykstate pas naujakurius - jie tikisi tokios pagalbos, už kurią galima iš visos širdies pasakyti - ačiū. Beje, tai bus ir neblogas pasivažinėjimas. Jūs pamatysite naujas jums vietas, visam gyvenimui atsiminsite neaprašomą plačių stepių grožį, Sibiro ir Kazachstano didingumą, o ten vėl, partijos ir vyriausybės šaukiami, šiomis dienomis tukstančiai jaunųjų patriotų važiuoja statyti naujų gamyklų. elektrinių, šachtų, tiesti geležinkelių. O kaip gera gyventi šiuo auksiniu metu po žvaigždėtu dangumi lauko stovykloje, ilsėtis žygio palapinėje, prie laužo! Jūs grįšite namo sustiprėję, įdegę, kupini jėgų ir žvalumo. Ir jūsų darbas bus prideramai atlygintas! Sudarykite, draugai, smogiamuosius būrius ir brigadas iš jaunųjų darbininkų ir tarnautojų, aukštųjų mokyklų studentų! Tegu komjaunimo darbuotojai ir aktyvistai stoja tų būrių ir brigadų priešakyje! VLKJS CK tikisi, kad respublikų LKJS CK komjaunimo organizacijos, įsisąmoninę visą iškeltojo uždavinio svarbumą, pradės platų aiškinamąjį ir organizuojamąjį darbą jaunimo tarpe, susijusį su jo dalyvavimu nuimant derlių dirvonu ir plėšinių rajonuose. VLKJS Centro Komitetas yra tvirtai įsitikinęs, kad Šlovingasis tarybinis jaunimas, kaip visuomet, su dideliu noru, su aukštu savo pareigos supratimu vyks nuimti derliaus į plėšinius ir nepagailės savo jėgų kovoje už duoną. Grūdai - mūsų turtas. Juo daugiau surinksime grūdų, tuo tvirtesnė taps Tarybų valstybė, dar labiau pakils tarybinių žmonių gerovė. Tad padarykime viską, kad per trumpą laiką, be nuostolių būtų nuimtas derlius! Ruoškitės į kelionę, jaunieji entuziastai, - laikas nelaukia!


Italijos deputatų rūmai pritarė elektros energijos gamybos nacionalizavimui šalyje. Visos elektrinės, be tų, kurios jau priklauso municipalinei valdžiai, bus perduotos valstybinei elektros energijos žinybai. Visą naujosios žinybos veiklą kontroliuos pramonės ministerija. Elektros energijos gamybos nacionalizavimas Italijoje yra rimta demokratinio judėjimo pergal


Atmainos Vokietijos diplomatiniam korpuse.

„Berliner Tageblatt“ žiniomis, Stresemanui sugrįžus į Berlyną, laukiama didelių atmainų Vokietijos diplomatiniam korpuse. Pasiuntiniu Rygon skiriamas ligšilinis užsienių reikalų ministerijos referentas karo kaltės klausimu d-ras Stieve, o Talinan – generalinis konsulas Barcelonoj Schroetter, kurs savo laiku buvo pasiuntiniu Lietuvoj. Rytų skyriaus vedėjas d-ras Wallrot skiriamas pasiuntiniu Kopenhagon, o vedėjo vietą gauna ligšiolinis padėjėjas d-ras Dirksen. Be to, keičiami ambasadoriai Japonijoj ir Brazilijoj ir pasiuntiniai Begljoj ir Pietųslavijoj E.


Atsižvelgdama į tai, kad pinigų apyvartoje stokojama kapeikų, o smulkių nominalų kapeikos beveik neturi įtakos dabartinėms kainoms, ir siekdama palengvinti prekybos bei kitoms įmonėms piniginius atsiskaitymus su gyventojais, Lietuvos Respublikos Vyriausybė nutarė patvirtinti laikinąją prekių ir paslaugų kainų apvalinimo ir atsiskaitymų su pirkėjais tvarką. Vienetinės maisto ir ne maisto prekės (toliau vadinama - vienetinės prekės), kurių mažmeninė kaina - iki 1 rublio, pirkėjams parduodamos po kelias, kad galutinė atsiskaitymo suma būtų išreikšta ne kapeikomis, o rubliais. Vienetinių prekių mažmeninė kaina, didesnė kaip 1 rublis, apvalinama rublio tikslumu. Pavyzdžiui, jeigu prekės mažmeninė kaina - 5 rubliai 49 kapeikos, apvalinama iki 5 rublių, o jeigu prekės mažmeninė kaina - 5 rubliai 50 kapeikų (ar daugiau kapeikų), apvalinama iki 6 rublių. Vienetinių prekių likučių ir naujai gautų vienetinių prekių kainos mažmeninės prekybos įmonėse apvalinamos prieš juos parduodant. Perkant matuojamas arba sveriamas prekes, mažmeninės prekybos įmonėse apvalinama viso pirkinio suma (t.y. 49 ir mažiau kapeikų atmetama, o 50 ir daugiau kapeikų apvalinama iki rublio). Viešojo maitinimo įmonėse apvalinama galutinė atsiskaitymo suma 1 ir 2 punktuose nustatyta tvarka. Buitinio gyventojų aptarnavimo, komunalinio ūkio, transporto ir kitose gyventojams paslaugas teikiančiose įmonėse apvalinama galutinė atsiskaitymo suma 1 ir 2 punktuose nustatyta tvarka. Nustatyta, kad darbo užmokestis ir jam prilygintos piniginės išmokos, socialinio draudimo ir kitos pašalpos, pensijos, stipendijos, komandiruočių išlaidos ir kitos piniginės išmokos skaičiuojamos be kapeikų, apvalinant didėjimo būdu iki rublio. Išskaitymai iš nurodytųjų išmokų (pajamų mokestis, socialinio draudimo įnašai, alimentai ir kt.) apvalinami tokia pat tvarka. Ryšių ministerija turi operatyviai įvesti žetonų sistemą naudojantis automatiniais telefonai


NEKETINA KELTI NAFTOS IR JOS PRODUKTŲ KAINŲ

Rusijos Vyriausybė artimiausiu metu neketina kelti naftos ir naftos produktų kainų, pareiškė ministro pirmininko pareigas einantis J.Gaidaras. J.Gaidaro nuomone, Rusijoje naftos ir naftos produktų kainos dar ilgai bus žemesnės už pasaulines. Tačiau nuo 1993 m. sausio mėn. planuojama pakoreguoti gamtinių dujų kainą, kuri, „palyginti su kitų rūšių kuro kainomis, yra daug mažesnė”, ir anglių kainą. Nuo sausio mėn. iš esmės pasikeis ir atsiskaitymų už dujas sistema su buvusiomis sąjunginėmis respublikomis. „Aš įsitikinęs, kad ateinančiais metais dujų gavyba bus finansuojama kur kas geriau”, - pasakė J.Gaidaras.


Kovo mėnesį NATO Informacijos ir spaudos tarnyba, Lietuvos užsienio reikalų ministerija (URM) ir “Baltijos tyrimai” surengė trijų Baltijos valstybių gyventojų apklausą saugumo klausimais. Su tyrimo rezultatais spaudos konferencijoje supažindino URM Saugumo politikos skyriaus vedėjas K.Jankauskas ir “Baltijos tyrimų” direktorė R.Ališauskienė. K.Jankausko teigimu, apklausa parodė, kad žmonės saugumą suvokia ne vien karine prasme. Lietuvos siekiui tapti NATO nare pritaria 55,5 proc. mūsų šalies gyventojų (Estijoje atitinkamai - 54 proc., Latvijoje - 47 proc.). Nepritariančių Lietuvoje yra 26 proc. (Estijoje -31 proc., Latvijoje - 32 proc.). Į klausimą, kaip balsuotų jei rytoj vyktų referendumas, 51,2 proc. Lietuvos gyventojų atsakė, kad balsuotų už narystę NATO, o 24,5 proc. balsuotų prieš. Apklausa parodė, kad narystę NATO labiausiai remia išsilavinę ir jaunesni asmenys. Lietuvoje didelių skirtumų tarp įvairių tautybių asmenų nepastebėta, tuo tarpu Estijoje ir Latvijoje piliečių ir nepiliečių nuomonės išsiskyrė. Tik 13 proc. Lietuvos gyventojų įsitikinę, kad šalies saugumui grėsmingesni išoriniai pavojai, o 45 proc. mano, kad dominuoja vidaus gresmės. Tarp pavojų saugumui mūsų gyventojai paminėjo nusikalstamumą ir korupciją (30 proc.), nestabilią padėtį Rusijoje (22 proc.), Ignalinos atominę elektrinę (10 proc.) ir tai, kad Lietuva nepriklauso jokiam gynybiniam blokui (6 proc.). Latvijos gyventojai grėsmes vertina panašiai kaip mūsų šalies piliečiai. Nusikalstamumą ir korupciją grėsme laiko 36 proc. gyventojų, nestabilią padėtį Rusijoje 27 proc., tuo tarpu Estijos gyventojai labiausiai baiminasi nestabilumo Rusijoje (30 proc.) ir nusikalstamumo (25 proc.). Beje, visų valstybių gyventojai netiki, kad kuri nors valstybė galėtų mus užpulti, bet taip pat netiki ir tuo, kad užpuolimo atveju įstengtume apsiginti. Dauguma gyventojų remia bendrus Baltijos valstybių gynybos projektus ir dalyvavimą “Partnerystės taikos labui” programoje. Tačiau skirtingai negu Lietuvos ir Estijos gyventojai savo karių dalyvavimui taikos palaikymo operacijose Bosnijoje ir Hercegovinoje daugiau Latvijos gyventojų nepritaria nei pritaria (atitinkamai 39 proc. ir 37 proc.). Lietuvos gyventojai labiausiai pasitiki NATO (53 proc.). Jungtinių Tautų Organizacija (JTO) pasitiki 49 proc., o Europos Sąjunga 48 proc. Tuo tarpu Latvijos ir Estijos gyventojai labiausiai pasitiki JTO, atitinkamai 66 proc. ir 73 proc. NATO pasitiki atitinkamai 44 proc. ir 61 proc. Latvijos ir Estijos gyventojų. Visos Baltijos šalys labiausiai nepasitiki NVS. Kaip žurnalistams sakė K.Jankauskas, iš apklausos rezultatų matyti, kad informacijos apie NATO dar trūksta. Apie 30 proc. apklaustųjų negalėjo atsakyti į klausimus. Kaip svarbiausius informacijos šaltinius gyventojai minėjo televizijos stotis ir laikraščius bei radiją. Beje, Estijoje laikraščiai pralenkė televiziją. Tik 5 proc. Lietuvos ir Estijos gyventojų tarp informacijos šaltinių paminėjo oficialią savo šalies Vyriausybės informaciją, latviai tokio šaltinio išvis nepaminėjo. Visų trijų valstybių gyventojus labiausiai domina šalies stojimo į NATO kaina, integracijos privalumai, šalies įsipareigojimai tapus NATO nare ir aljanso galimybės užtikrinti savo narių saugumą.


TASS-o korespondentas G. Fediašinas praneša: štai jau daugiau kaip savaitę Leopoldvilyje skleidžiami gandai, kad Bolabembos saloje susirėmę kareiviai, kurie saugoja ten kalinamą Kongo patriotų lyderį Antuaną Gizengą, su grupe kareivių, atvykusių ten, esą, saugumo tarnybos viršininko įsakymu palydėti Gizengą į Leopoldvilį. Pagal šiuos gandus, kurių kol kas niekas nepaneigė, per susirėmimą buvę sužeistų. Susirūpinę dėl šių nerimą keliančių gandų, Antuano Gizengos giminės, bičiuliai ir šalininkai įvairiais būdais mėgino išsiaiškinti tikrąją padėtį ir įsitikinti, kad Gizengos gyvybei negresia pavojus. Tačiau šie Antuano Gizengos motinos ir bičiulių mėginimai sužinoti tiesą apie Gizengos padėti ir gauti leidimą jį aplankyti buvo nesėkmingi. Vidaus reikalų ir teisingumo ministerijose jie gavo neigiamą atsakymą. O kai motina pamėgino pasimatyti su Adula ir paprašyti leidimo pasimatyti su sūnumi, tas jos nepriėmė. Šiandien afrikiečių solidarumo partijos vadovybė papildomai nusiuntė laišką SNO generaliniam sekretoriui, prašydama neleisti teismui susidoroti su Gizenga. Parlamento deputatas Mukuidis, kalbėdamas su TASS-o korespondentu, pasakė: „Negalima be pasipiktinimo ir nerimo kalbėti apie tai, kaip valdžia žiūri į Gizengos bylą. Kartu su Gizengos motina aš aplankiau vidaus reikalų ir teisingumo ministrus, norėdamas išsiaiškinti, kiek pagrįsti sostinėje sklinda gandai, ir nuraminti motinos širdį. Tačiau mes taip ir negavome atsakymo. Savavaliavimas Gizengos atžvilgiu ypač kelia pasipiktinimą tokiomis sąlygomis, kai maloningai elgiamasi su nusikaltėliu Kalonžiu, kuris, nors ir nuteistas kalėti, ramiai važinėja po miestą ištaiginga automašina. Tai aš pats šiandien mačiau”.


Brazilija pasirašė branduolinių ginklų draudimo sutartį

Brazilijos prezidentas Fernando Henrique Cardoso pirmadienį pasirašė tarptautines Visuotinio branduolinių bandymų draudimo ir Branduolinių ginklų neplatinimo sutartis. Šį žingsnį pagyrė JAV prezidentas Billas Clintonas. Jis paragino ir JAV Senatą skubiai patvirtinti Branduolinių ginklų neplatinimo sutartį. “Nenorime branduolinių bombų. Brazilija negailės pastangų, kad pasaulis būtų išvaduotas iš branduolinių ginklų”,- sakė prezidentas Cardoso per ceremoniją, kurioje dalyvavo ir JT generalinis sekretorius Kofi Annanas, atvykęs į Braziliją su oficialiu vizitu. Annanas apibūdino Brazilijos žingsnį kaip “dovaną ateities kartoms, kurią turėtų duoti ir kitos šalys”. Branduolinių ginklų neplatinimo sutartį jau pasirašė 149 valstybės. Branduolinius bandymus ir branduolinių ginklų platinimą draudžiančias sutartis Brazilija ratifikavo praėjus vos kelioms savaitėms, kai tarpusavyje nesutariančios Indija ir Pakistanas atliko po kelis branduolinius bandymus. Brazilija yra viena iš nedaugelio šalių, techniškai pajėgių pasigaminti atominę bombą.


Lenkai bijo vokiečių Krokuvos dienraštis „Ilustrowany Kurjer Codzienny“ iš gruodžio 2 d. kelia trukšmą dėl vokiečių ginklavimosi. Laikraštis nurodinėja, kad vokiečiai savo reichswehrą (kariuomenę) laviną visai naujais metodais. Būtent, esą, iš kareivio stengiamasi išauklėti ne buvęs kaizerio laikais be valios, be proto klausomasis karininkų rankose automatas, bet vispusiškai nusimanąs karo reikaluose karys, lygiai suprantąs visas ginklų rūšis. Reichswehro kareivis esąs kartu ir pėstininkas, ir artileristas, ir jūrininkas. Nors, esą, Versalio taikos sutartis ir uždraudusi vokiečiams gaminti didesnių kalibrų armotas, bet užtat vokiečiai dabar kreipią ypatingo dėmesio į armotų tolumo jėgą. Lengvoji vokiečių artilerija dabar šaudanti labai toli. Taip pat, esą, ir vokiečių karo laivynas esąs iš pagrindų perreformuotas ir tobulinamas. Tą savo vokiečiu karo jėgų apžvalgą laikraštis baigia įspėdamas Europą, kad Vokietijos kariuomenė esąs pavojingas ir galingas veiksnys, kurio reikia saugotis. Šie lenkų laikraščio išvadžiojimai nėra kažkokia naujiena, nes prancūzų spauda jau prieš kiek laiko nurodinėjo į vokiečių militarinę galybę, matyt, norėdama pateisinti Prancūzijos didžiulį karo biudžetą. Kaip ten iš tikrųjų yra su vokiečių armija, ne mūsų dalykas tuo rūpintis. Tačiau mūsų nuomone ir lenkų kariuomenė nėra taip pat kažkoks ypatingas taikos faktorius, kuriam išlaikyti Lenkija turėtų leisti milžiniškas pinigų sumas. Stalino kova su Trockiu. Užsienių spaudoj sukėlė didelio susidomėjimo esančio ištrėmime žinomo komunisto K. Radeko laiškas–atsišaukimas į kitų kraštų komunistus, kuriam nurodoma į ištremtų komunistų persekiojimus. Pasak Radeko, visi Stalino ištremti žymesnieji opozicionieriai su Trockiu priešaky esą laikomi sunkiausiose sąlygose ir jų gyvybei gresiąs pavojus. Radekas reikalaująs sušvelninti režimą Trockio atžvilgiu, kurio sveikata esanti visai menka. Šis Radeko laiškas rodo, kad Stalinui dar nepavykę galutinai sunaikinti opozicijos. Eina gandų, kad Stalinas buvęs atsikvietęs Trockį Maskvon pasikalbėti ir siūlęs jam įvairias aukštas vietas, kad tik jis atsisakytų ir pasitrauktų iš opozicijos. Trockis tačiau nesutikęs to padaryti, ir todėl buvęs atgal ištremtas į Turkestaną. Gen. Daukanto pareiškimas lenkų spaudoj. Gen. Daukanto pareiškimą „Lietuvos Aido“ korespondentui dėl jo pasitraukimo iš ministerių kabineto „Pat“ yra patiekęs lenkų spaudai, ypač tą dalį, kur generolas palietė lietuvių lenkų santykius.


Lenkija anaiptol nėra visiškai saugi. Mes girdime, kas vyksta Silezijoje, kas darosi prie rytinės sienos, pareiškė pirmadienį Lenkijos Respublikos prezidentas L. Valensa. Lenkijos valstybės vadovo žodžius apie padėtį didžiausiame šalies pramonės ir kasybos rajone - Silezijoje kiek plačiau paaiškino pirmadienį vėlai vakare išplatintas Lenkijos prezidento atstovo spaudai A.Džičimskio pareiškimas. Jis paskelbtas „ryšium su keliančiais nerimą pastarojo meto Lenkijos piliečių, priklausančių vokiečių mažumai Silezijoje, pasisakymais ir veiksmais”. Mes neleisime, kad praeities dvasios griautų drauge kuriamą ateitį, pareiškė A.Džičimskis, remdamasis prezidentu. Lenkija su lenkiškąja Silezija savo sudėtyje stengiasi būti Europoje, kurioje jau yra Vokietija. Sienos galutinai nustatytos, tai ne kartą yra patvirtinę VFR vadovai. Visi veiksmai, kurie pakerta valstybės gyvenimo pagrindus ir yra nacionalinio šovinizmo apraiška, prieštarauja Lenkijos įstatymams, tarptautinėms sutartims ir normoms. Tokio pobūdžio veiksmams bus duotas atkirtis, o jų iniciatoriams teks visa atsakomybė pagal įstatymą, pabrėžė Lenkijos prezidento atstovas.


Vašingtone tebevykstančios Artimųjų Rytų taikos derybos atsidūrė aklavietėje. Palestiniečiai atmetė Izraelio siūlymą suteikti jiems okupuotose teritorijose ribotą savivaldą. Izraelio delegacija savo ruožtu atmetė palestiniečių siūlymą sudaryti laikinąją regiono vyriausybę.


Gruodžio 25 d. TSRS ambasada Vašingtone nusiuntė JAV valstybės departamentui notą ryšium su tuo, kad Amerikos policijos organai neteisėtai sulaikė Tarybų Sąjungos pilietį V. Karacubą. Notoje nurodoma, kad policininkai gatvėje sulaikė grįžtantį į viešbutį Amerikos akcinės bendrovės prekybai su TSRS bendradarbį Karacubą, kuris šiomis dienomis buvo Čikagoje ir tarėsi su viena Amerikos prekybos firma. Policininkai jam uždėjo antrankius, nuvežė jį į policijos nuovadą ir iškratė. Į visus teisėtus Karacubos protestus ir reikalavimus leisti jam susisiekti su Tarybų Sąjungos konsulu Vašingtone nebuvo atkreipta dėmesio. Policijos nuovadoje jis buvo sulaikytas iki kitos dienos 9 valandos ryto, o po to buvo nuvežtas į teismą, kur jis buvo apkaltintas „pažeidęs viešąją tvarką“. Po inscenizuoto teismo Karacuba buvo paleistas, nes teismas neturėjo jokio pagrindo patraukti jį atsakomybėn. Ambasada protestavo prieš tai, kad Karacuba buvo neteisėtai sulaikytas, pabrėždama, jog ji tikisi, kad valstybės departamentas imsis reikalingų priemonių, kad ateityje nebūtų panašių atsitikimų, kai Amerikos policijos organai grubiai savavaliauja Tarybų Sąjungos piliečių atžvilgi


Savanaketo grupuotė trukdo sudaryti koalicinę vyriausybę

Generolas majoras Kong Le, dabar Vietnamo Demokratinėje Respublikoje viešinčios Laoso karinės delegacijos vadovas, pareiškė, kad Laoso liaudis ir patriotinės ginkluotosios pajėgos turi būti budrios, nes Jungtinių Valstijų imperialistai dar neatsisakė tamsių kėslų Laoso atžvilgiu, praneša Vietnamo informacijų agentūra. Kalbėdamas Hanojaus piliečių mitinge delegacijos atvykimo garbei Kong Le pareiškė: „Mes dabar susiduriame su daugeliu sunkumų. Imperialistai dar neatsisakė savo planų sabotuoti. Valdantieji Vašingtono sluoksniai, iš vienos pusės pareiškia remią princo Suvanos Fumos vadovaujamos nacionalinės vienybės vyriausybės sudarymą Laose, o iš kitos — didina karinę pagalbą Savanaketo grupei, siunčia kariuomene į Tailandą ir planuoja, kaip jų liokajai turi pakirsti nacionalinės vienybės vyriausybės pagrindus ir vėl sukurstyti konfliktą Laose. Jų veikla pastarosiomis dienomis verčia mus būti budriais”, - pabrėžė Kong Le.


(Mūsų Londono korespondento). Airiai apie Lietuvą. Lordas  Cushendon ir britų vyriausybės nusistatymas. Rustus spaudos tonas. Lenkų įtaka spaudoje. Mūsų draugų patarimai. Airių žurnalas „The Nation“, leidžiamas Dubline anglų ir senaja airių kalba, įdėjo ilgą straipsnį apie Lietuvą „A Sketch of Lithuanian History“ (žiūr. ,,The Nation“ 24 ir 25 Nr.). Apie lenkus šis airių katalikų žurnalas kalba tokiais žodžiais: ,,Europa yra pratusi vainikuoti lenkus romantiško heroizmo aureole. Galimas daiktas, kad jų istorijoje ir buvo pagrindo tokiai aureolei. Bet šiandien lenkai savo politiškais gabumais (o ar politiškas veikimas neišreiškia pačių žmonių charakterio?) pasirodė žmonėms, kuriems negalima pasitikėti. Žmonėmis, netekusiais honoro ir pasižymėjusiais pasibiaurėtinai žemu charakteriu. 1920 m. spalių m. 7 d. lenkų atstovai pasitiko lietuvius atstovus Suvalkuose ir pripažino Vilniaus miesto ir srities Lietuvos okupaciją. Už dviejų dieną po to, spalių m. 9 d. žemos garbės lenkų generolas Želigovskis puolė ir užėmė Vilnių. Lenkijos vyriausybė griežčiausiai gynėsi, sakydama neturinti nieko bendra su tuo negarbingu coup'u ir už viską vertė atsakomybę ant vietos patriotizmo. Ir žiūrėkit, neprisiima atsakomybės už savo generolo plėšikišką svetimos teritorijos puolimą ir vis tik laiko ir valdo tą teritoriją; verčia kaltę vietos patriotizmui, ir vis pati paskui persekioja tą patriotizmą. Kilnioji Lenkija! Ar dėl to Kosciuška paėmė Dubienką, ar dėl to jis kovojo ties Raclavicais, ar dėl to jis liejo kraują ties Maciejovicais? O galingoji Lenkija! Ar tu jau taip žemai nupuolei ? Ar gi visi tavo senovės laimėjimai, tavo garbė, tavo triumfai ir pergalės sutirpo taip, kad tu jau šitokių priemonių pradėjai griebtis?“ Anot „Daily Telegraph“ diplomatinio korespondento pranešimo (IX-1), Lordas Cushendu, pirmininkaująs britų delegacijai Ženevoje ir pavaduojąs Sir Austen Chamberlainą, esąs parodęs nešališkumą lietuvių lenkų ginčo klausime. Jis teisingai pasmerkiąs bet kokį spaudimą prieš Lietuvą, kuo taip aiškiai pasižymėjo Paryžius ir Varšuva, ir jis griežtai atsisakęs būti šališku. Šitoks lordo Cushenduno nusistatymas atatina sena britų su kitomis tautomis santykiavimo tradicija. Lordas Cushendunas ir Tautų Sąjungos posėdyje negalės užmiršti (ką Chamberlain'as užiniršo), kad vienas žymiausių dabartinio britų ministerių kabineto narių, būtent lordas Balfour'as, Zeligovskio coup'a yra pavadinęs „plėšikišku žygiu“ („the act of brigandage“). Teisybė, sako dipl. kor., Lietuvos nuolatos keliama pretenziją dėl Vilniaus galima skaityti tarptautišku neramumu (nuisance). Bet negalima jos vadinti nusikaltimu (crime). Šitokia, maždaug, „D. Tel.“ nuomone, yra bendra britų oficialinė pažiūra Vilniaus bylos klausimu. Rūstus spaudos tonas Lietuvos adresu, kurs buvo matomas anglų presoje pastaraisiais dviem - trimis mėnesiais, po to, kai Sir Austen Chamberlainʼas pavadino Vilniaus įrašymą mūsų Konstitucijon ,,provokaciniu aktu“, dabar žymiai sušvelnėjo. Vieno - kito dienraščio ir žurnalo kritika šitokio neangliško ir neatatinkančio britų bešališkumo kitų valstybių ginče tradicijoms tono, matyt, rado atgarsį presoje. Prie to, galimas dalykas, paties lordo Cushenduno nusistatymas, paskui anglo prancūzų laivyno agreemento pozicijos nusilpnėjimas taip jau paveikė spaudą. Neseniai pasirodęs „The Times“ redakcijos straipsnis Lietuvos adresu nustebino ne tik mūsu draugus Anglijoje, bet taip jau nepatiko ir indiferentiškai užsilaikantiems mūsų ginče su lenkais anglams. Reikia žinoti, kad to dienraščio užsienių skyriaus redaktorius, išgyvenęs virš 20 metų Petrapily caro laikais, yra senų didžiosios ir nedalomosios Rusijos šalininkų įtakoje: to paties dienraščio diplomatinis korespondentas labai dažnai matomas lenkų atstovybėje Londone. Antras labai nepalankus Lietuvai straipsnis buvo įdėtas konservatorių mėnesiniame žurnale „The English Review“. Jo autorius, lenkų propagandos skyriaus prie jų atstovybės Londone vedėjas p. Harley, visą kaltę už nenusisekusias mūsų derybas su lenkais suverčia Lietuvos vyriausybei, kuri nenorinti atsisakyti nuo Vilniaus ir nesutinkanti pripažinti Ambasadorių Konferencijos nutarimo šventumo ir neliečiamybės. Liberalų dienraštis, „The Daily Express“, neišreikšdamas savo nuomonės, nurodo tik į tai, kad lenkai skaitą provokaciniu, iš prof. Veldemaro pusės, žygiu faktą, kad ant naujų Lietuvos Banko banknotų yra Vilniaus atvaizdas!.. Įtakingas provincijos dienraštis „The Yorkshire Post“ redakcijos straipsny pataria prof. Voldemarui nuraminti Europą, suradus kokį nors modus vivendi, iki Lietuva, susitarusi su Lenkija, galėsianti išrišti, kompromisų keliais, Vilniaus klausimą. Kalbant su anglais, kurie seka Europos reikalus ir žino taip Lietuvos, taip ir Lenkijos nusistatymą mūsų bylojo, tenka girdėti beveik visados vieną ir tą patį: dabar Vilniaus neatgausite, bet jūsų byla yra teisinga; laukite, laukite patogaus momento. Angliškas „wait and see“. Lietuvos teisė prie Vilniaus neginčijama, bet dabartinėje politinėje Europos konjunktūroje sunku ir tikėtis, kad jūs galėtumėt jau šiandien atgauti savo sostinę. Galimas daiktas, kad neatgausite jos ir netolimoje ateityje. Laukite. Neužmirškite Vilniaus, visados nešiokit jo atvadavimo idėją savo širdyse: labiau širdyse, negu ant lūpų. Svarbiausias dalykas šiandien - pašvęskite visas savo jėgas valstybei stiprinti, atidėję į šalį visas partijų rietenas, iki Vilnius bus jūsų. Partijų nesutikimai tiktai silpnina jus ir jūsų padėtį Europoje. Valstybei sustiprėjus, ekonominei gyventojų būklei pakilus, Vilnius pats griš Lietuvai…


Argentinos prezidentas Arturas Frondisis paskelbė, kad viso jo kabineto nariai atsistatydino, praneša informacijų agentūros iš Buenos Aireso. Kaip matyti iš agentūrų pranešimų, jie atsistatydino, dėl to, kad Frondisiui daro spaudimą Argentinos ginkluotųjų pajėgų vadovai, siekdami neleisti peronistų partijos atstovams, laimėjusiems kovo 18 d. rinkimuose, užimti savo pareigas. Frondisis ir ginkluotųjų pajėgų vadovai susitarė, kad bus sudarytas koalicinis karinis-civilinis kabinetas. Jo narius-kariškius skirs ginkluotųjų pajėgų vadovai, o civilius – prezidentas Frondisis. Kaip praneša Reuterio agentūra, prezidento kanceliarija paskelbė, kad Frondisis „nedelsiant pradės konsultuotis dėl koalicinio kabineto sudarymo“. Imamasi priemonių užkirsti kelią liaudies veiksmams prieš valstybinio perversmo grėsmę. Vakar vakare vyriausybė paskelbė, kad Buenos Aireso centras yra karinė zona.


RANGUNAS, kovo 11 d. (TASS-ELTA). Šiandien Birmss parlamento abiejų rūmų - deputatų rūmų ir tautybių rūmų bendrame posėdyje Birmos Sąjungos prezidentu buvo išrinktas U Vin Maungas. Iki šiol U Vin Maungas užėmė uostų ūkio ministro postą. Oficialiai U Vin Maungas pradės eiti prezidento pareigas kovo 13 d.


Bendras Tarybų Sąjungos ir Senegalo komunikatas

Birželio 14 d. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. Chruščiovas ir Senegalo Respublikos Ministrų tarybos pirmininkas Mamadu Dija pasirašė bendrą Tarybų Sąjungos ir Senegalo Komunikatą. Jame sakoma, kad Senegalo vyriausybės vadovas ir jo palydovai, nuo birželio 5 d. iki 15 d. viešėję Tarybų Sąjungoje TSRS vyriausybės kvietimu, pareiškė esą labai patenkinti savo kelione po Tarybų Sąjungą. N. Chruščiovo ir Mamadu Dijos pasikalbėjimai vyko atvirumo ir geros valios dvasia. Jų metu buvo pasikeista nuomonėmis Tarybų Sąjungos ir Senegalo santykių klausimais, taip pat kai kuriais svarbiais dabartinės tarptautinės padėties klausimais. Pasikeitus nuomonėmis paaiškėjo, kad abiejų šalių pažiūros į eilę aktualių tarptautinių problemų sutampa. Abiejų šalių vyriausybės pareiškė tvirtai ketinančios ir toliau imtis visų nuo jų priklausančių priemonių visuotinei taikai palaikyti ir stiprinti. Šalys ypač pabrėžė, kad visuotinei taikai ir tarptautiniam saugumui užtikrinti lemiamą reikšmę turėtų tarptautiniu mastu griežtai kontroliuojamas visuotinis ir visiškas nusiginklavimas. Tarybų Sąjungos ir Senegalo Respublikos Vyriausybės, sakoma komunikate, laiko labai svarbia SNO Generalinės Asamblėjos deklaraciją dėl nepriklausomybės suteikimo kolonijų šalims ir tautoms ir laiko reikalingu imtis efektyvių priemonių šiai deklaracijai kuo greičiau įgyvendinti. Komunikate pažymima, kad, svarstydamos Tarybų Sąjungos ir Senegalo santykių klausimus, šalys pareiškė skiriančios svarbią reikšmę prekybinių savitarpio ryšių, ekonominio bendradarbiavimo ir kultūrinių mainų plėtimui. Tuo vadovaudamosi, Tarybų Sąjunga ir Senegalo Respublika sudarė prekybinį susitarimą, susitarimą dėl ekonominio ir techninio bendradarbiavimo, konvenciją apie kultūrinį bendradarbiavimą. Vadovaudamosi noru plėsti Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos ir Senegalo Respublikos draugystės ir bendradarbiavimo santykius, abiejų šalių vyriausybės nutarė užmegzti diplomatinius santykius ir pasikeisti diplomatinėmis ambasadų lygio atstovybėmis. Abi šalys mano, kad Senegalo Respublikos Ministrų tarybos pirmininko Mamadu Dijos vizitas į TSRS turės svarbią reikšmę draugiškiems abiejų šalių santykiams vystyti.


Šanchajaus mišrios valstybinės ir privačios cheminės gamyklos „Chuafen“ techniniai darbuotojai neseniai pagamino iš kukurūzų vieną šilko rūšį. Iš naujos žaliavos galima gaminti dirbtinį šilką ir kitą produkciją. Dirbtinis šilkas ir permatomas popierius, padaryti iš naujai gautų baltymų, nebijo rūgščių ir alyvų veikimo. Iš šių baltymų mišinyje su kamštinių medžių piuvenomis galima daryti automobilių sėdynes, priešgaisrinius ir šilumą izoliuojančius įrengimus, kaučiuko ir plastmasės pakaitalus.


BŪSIMĄJĮ PASAULINĮ MASKVOS KONGRESA REMIA VISŲ ŽEMYNŲ TAUTOS

Pasaulinio kongreso už visuotinį nusiginklavimą ir taiką dalyviai spręs sunkų uždavinį, pareiškė Pasaulinės taikos tarybos prezidentas-vykdytojas profesorius Dz. Bernalas, kalbėdamasis su nuolatiniu Čekoslovakijos laikraščio „Prace“ Londono korespondentu E. Rotšteinu. Kongreso delegatai turės apsvarstyti nusiginklavimo klausimus ir stengtis surasti bendrą požiūrį — kaip efektyviausiai ir teisingiausiai įgyvendinti nusiginklavimą. Reikia taip pat apsvarstyti būdus, kaip teikti pagalbą vyriausybėms, kurios tariasi dėl nusiginklavimo, taip pat padėti Suvienytųjų Nacijų Organizacijai išspręsti šį nepaprastai svarbų ir atsakingą uždavinį.


ČEKOSLOVAKIJOS ANTIFAŠISTINIŲ KOVOTOJŲ SĄJUNGOS CK

Kaip praneša Čekoslovakijos telegramų agentūra, šiandien čia įvyko Čekoslovakijos antifašistinių kovotojų sąjungos Centro komiteto posėdis, kuriame buvo svarstomas Taikos manifestas. Čekoslovakijos antifašistinių kovotojų sąjungos Centro komitetas priėmė kreipimąsi į visas antifašistines pasaulio organizacijas, kuriame, tarp kita ko, sakoma: „Kreipiamės į jus vardan taikos ir viso pasaulio geros valios žmonių laimingo gyvenimo ragindami paremti reikalavimus, esančius Taikos manifeste: prieš Vokietijos militaristų apginklavimą, už masinio naikinimo ginklo uždraudimą ir už nedelsiamą atominio ir vandenilinio ginklo bandymų nutraukimą, kad niekada daugiau nebebūtų koncentracijos stovyklų, nebūtų naikinami kaimai, nebūtų tų baisybių ir kančių, kurias visi mes išgyvenome antrojo pasaulinio karo metu“.


Du karininkai atsisakė klausyti viršininkų. Oficialiniu pranešimu, pirmasis anglų admiraliteto lordas (jūrų ministeris) Bridgemanas pranešė žemuosiuos rūmuos, kad admiraliteto taryba nutarė ištirti karo laivo „Royal Oak“ Maltoj incidentą. Tai atliksiąs sudarytas Gibraltare karo teismas. Paaiškindamas incidentą Bridgemanas pasakė, kad kovo mėn. 12 d., prieš Viduržemio karo laivynui išplaukiant į pratimus, kapitonas Dewar ir komandierius Daniels įteikė raštu pareiškimą vyriausiam vadui, kad tarp jų ir admirolo Collard įvyko nesusipratimas. Dėl tos priežasties laivyno išplaukimas buvo atidėtas 15 valandų ir buvo sudarytas teismas incidentui ištirti. Po teismo pranešimo, vyriausio vado įsakymu, kapitonas Dewar ir komandierius Daniels buvo atleisti nuo savo pareigų ir buvo įsakyta vykti į Angliją. Admirolui Collard buvo patarta pasilikti Maltoj. Atvykę į Londoną Dewar ir Daniels pareikalavo grąžinti juos į senąsias vietas, o visą dalyką ištirti pavesti karo teismui. Atsitikimas, kurs yra čia minimas, vyko Maltoj, anglų laivyno centro Viduržemio jūrose. Eskadrai, kuriai priklausė laivas „Royal Oak“, buvo duotas įsakymas vykti į jūrų pratimus. Dėl ligšiol neišaiškintų priežasčių keli karininkai atsisakė klausyti savo viršininko, admirolo Collardo, įsakymų. Dėlto eskadros išplaukimas buvo pavėlintas. Dabar karo teismas aiškina įvykį.


„NATO ginklų nedalija. Dalijasi patirtimi…” - sako Tarptautinio karinio štabo generolas majoras, NATO delegacijos vadovas Dytrichas Genšelis (Dietrich Genschel)

Lietuvoje penkias dienas vyko Baltijos šalių karinių štabų konferencija, kurios seminaruose dalyvavo Estijos, Latvijos, Lietuvos ir NATO šalių aukšti karo pareigūnai. Tokio lygio konferencija mūsų Respublikoje buvo surengta pirmą kartą. Vakar Krašto apsaugos ministerijoje šio tarptautinio renginio dalyviai susitiko su žurnalistais, papasakojo apie bendradarbiavimo rezultatus ir perspektyvas. KAM Jungtinio štabo viršininkas pulkininkas leitenantas Valdas Tutkus pabrėžė, kad seminaruose buvo aptartos trys pagrindinės Baltijos valstybėms aktualiausios problemos: nacionalinės gynybos koncepcija, galimos karinių štabų struktūros ir kareivių, puskarininkių bei karininkų parengimas. Susitarta dėl NATO ekspertų pagalbos mūsų respublikoms. Apie mūsų šalių karo doktrinos specifiką kalbėjo Estijos generalinio štabo viršininkas pulkininkas Antsas Laneotsas (Ants Laaneots). Jo nuomone, visi trijų Baltijos respublikų kariškiai yra išugdyti totalitarinės TSRS karinės sistemos, todėl dabar būtina intensyviai semtis žinių iš Vakarų demokratijos karinių struktūrų, iš NATO, kurios patirtį būtų sunku pervertinti. Estijos delegacijos vadovas taip pat pabrėžė, kad pirmiausia būtina sutvarkyti mūsų respublikų bendradarbiavimo klausimus. Jis pasakė, kad 1939 metų tragedija neturi pasikartoti. Tada prieš agresorių kiekviena iš kaimyninių nepriklausomų valstybių liko viena. Ar aptartos galimybės Baltijos šalių karinėms pajėgoms imtis bendrų veiksmų, jeigu, pavyzdžiui, Estijoje prasidės plataus masto provokacijos bei teroras, jeigu grės nepageidautinas Rusijos įsikišimas? Ar toks pavojus šiandien realus? Atsakydamas į šiuos „Tiesos” korespondento klausimus, pulkininkas Antsas Laneotsas pabrėžė: - Dabartinės padėties Estijoje aš taip tragiškai nevertinčiau. Manau, kad bendrų karinių operacijų nereikėtų. Vienas iš pagrindinių mūsų nacionalinės gynybos koncepcijos momentų - nenaudoti karinės jėgos panašiems klausimams spręsti. Jei situacija rutuliosis taip, kad bandys įsikišti kita šalis, ieškosime politinių būdų. Mes paprašėme NATO, kad jis stebėtų sudėtingą situaciją, kuri šiandien klostosi kai kuriuose mūsų respublikos regionuose ir, reikalui esant, padėtų. NATO delegacijos vadovas Dytrichas Genšelis apibūdino dabartinę NATO poziciją buvusių TSRS respublikų atžvilgiu, ne kartą akcentuodamas, kad NATO neprekiauja ginklais, jų nedalija, o visoms suinteresuotoms šalims siūlo paramą, pataria organizaciniais klausimais. Baltijos respublikoms, pasakė jis, būtina normaliai bendradarbiauti su visomis kaimyninėmis šalimis, o ne žiūrėti tik viena kryptimi, iš anksto kurią nors valstybę apkaltinus priešiškumu. Tačiau bet kuriuo atveju Baltijos šalims gyvybiškai svarbu turėti savo kariuomenę - stiprią, gerai organizuotą ir gerai apginkluotą. Taip, piliečiams trūksta butų, maisto, drabužių, viso kito. Bet, anot D. Genšelio, Baltijos respublikų gyventojai turi suprasti, kad ginklai jų kariuomenei taip pat būtini. Svečiai labai gerai įvertino Lietuvos kariuomenės „Geležinio vilko” būrio kariūnų pasirengimą. JAV kariuomenės pulkininkas Džekas Petris (Jack Petri) prisipažino, kad tapti tokių karių kuopos vadu jam būtų didelė garbė ir malonumas. Taigi mūsų svečiai kaip visada buvo dėmesingi ir malonūs… Beje, mūsų kaimynai pasakė ir savo nuomonę apie neseniai paskelbtą Maskvos pažadą išvesti savo kariuomenę iš Lietuvos Respublikos 1993 metais. Ar tai nėra Rusijos siekis įkalti pleištą tarp trijų Baltijos valstybių, atitraukti pasaulio visuomenės dėmesį nuo Estijos ir Latvijos, kuriose Rusija turi savo strateginių interesų? Tai turėtų paaiškėti tarpvalstybinių derybų metu.


dėl nusiginklavimo derybų aštuoniolikos valstybių komitete

TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko išplatino Ženevoje 18-kos valstybių nusiginklavimo komiteto dalyvių tarpe TSRS vyriausybės memorandumą dėl derybų šiame komitete. Kaip pažymima memorandume, Tarybų Sąjungos vyriausybė vadovaujasi tuo, kad derybos 18-kos valstybių komitete yra kokybiškai naujas etapas svarstant nusiginklavimo problemą, etapas, kuris turi įgalinti ją praktiškai išspręsti. Tarybų Sąjungos vyriausybė teigiamai atsako į klausimą: ar gali būti išspręsta nusiginklavimo problema. Taip, nusiginklavimo problemą išspręsti galima, jeigu, suprantama, to sieks visos valstybės, ypač tos, kurios turi galingiausias ginkluotąsias pajėgas ir galingiausius ginklus. Laikydama derybas 18kos valstybių komitete nauju, ypač atsakingu ir, be abejo, sunkiu kovos už visuotinį ir visišką nusiginklavimą etapu, sakoma memorandume, Tarybų Sąjungos vyriausybė pasiūlė pradėti komiteto darbą aukščiausiu lygiu, dalyvaujant vyriausybių (valstybių) vadovams. Nors, deja, ir nepavyko susitarti, kad komitetas pradėtų darbą aukščiausiu lygiu, teigiama yra tai, kad, vadovaujantiems valstybių veikėjams pasikeitus nuomonėmis, paaiškėjo bendras sutikimas su tuo, kokią didelę reikšmę įgauna nusiginklavimo derybos šiame komitete. Nemažiau svarbu ir tai, kad dabar visų pripažinta asmeninė vyriausybių ir valstybių vadovų atsakomybė už šių derybų sekmę ir tai, kad aukščiausią padėtį užimą valstybių veikėjai turi betarpiškai dalyvauti 18-kos nusiginklavimo komiteto darbe. Kai dėl Tarybų Sąjungos vyriausybės, tai ji visomis aplinkybėmis ketina padaryti visa, kas nuo jos priklauso, kad visuotinio ir visiško nusiginklavimo derybos duotų vaisingus rezultatus. Tarybų Sąjungos vyriausybė mano, kad nusiginklavimo komitetas iš pat pradžių turi stengtis įvykdyti svarbiausią SNO Generalinės Asamblėjos iškeltą uždavinį per trumpą laiką susitarti dėl tarptautiniu mastu griežtai kontroliuojamo visuotinio ir visiško nusiginklavimo. Norėdama palengvinti ir paspartinti komiteto darbą vykdant šį uždavinį, TSRS vyriausybė pateikia jam svarstyti tarptautiniu mastu griežtai kontroliuojamo visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą. Tarybų Sąjungos vyriausybė vadovaujasi tuo, kad dabar, kai yra bendras sutarimas dėl nusiginklavimo tikslų ir principų, komiteto darbui turi būti suteiktas maksimaliai konkretus, dalykiškas pobūdis. Kitaip derybos vėl nuslys į seną jokių praktiškų rezultatų neduodančių abstrakčių diskusijų kelią. Pateikdama komitetui svarstyti sutarties projektą, Tarybų Sąjungos vyriausybė reiškia viltį, kad jis bus pagrindas nusiginklavimo problemai kuo greičiau konstruktyviai išspręsti visų tautų interesais. Visą nusiginklavimo procesą Tarybų Sąjungos vyriausybė siūlo atlikti per ketverius metus. Teikdama daug reikšmės tam, kad būtina kuo greičiau pašalinti žmonijai iškilusią termobranduolinio karo grėsmę, Tarybų Sąjungos vyriausybė numatė, kad jau pirmame nusiginklavimo etape būtų įgyvendintos didelės veiksmingos priemonės šia kryptimi. Tokios priemonės yra visiškas priemonių branduoliniam ginklui gabenti į taikinį likvidavimas, visiškas visų užsienio karinių bazių svetimose teritorijose likvidavimas, visos užsienio kariuomenės išvedimas iš svetimų teritorijų. Visiems žinoma, sakoma memorandume, kad Tarybų Sąjunga turi tobuliausias pasaulyje priemones branduoliniam ginklui transportuoti į taikinį – galingas tolimo ir labai tolimo veikimo raketas, kurios gali pristatyti daugelio megatonų termobranduolinius užtaisus į bet kurią žemės rutulio vietą. Sutikti likviduoti šias gabenimo priemones pirmajame nusiginklavimo etape reiškia savo noru atsisakyti karinio pranašumo, kurį dabar turi Tarybų Sąjunga. Tačiau, vadovaudamasi interesais kuo greičiau išspręsti visuotinio ir visiško nusiginklavimo, karo pašalinimo problemą, Tarybų Sąjungos vyriausybė ryžtasi tokiam žingsniui ir siūlo, kad visos branduolinio ginklo gabenimo į taikinį priemonės būtų likviduotos pirmajame etape, kartu, suprantama, likvidavus visas karines bazes svetimose teritorijose ir išvedus iš ten užsienio kariuomenę. Savo memorandume TSRS vyriausybė pažymi, kad, įvykdžius šias priemones, faktiškai vienos valstybės nebegalės užpulti branduoliniu ginklu kitų valstybių, nors branduolinį ginklą valstybės dar turėtų. Tarybų Sąjungos vyriausybė apibūdina priemones, kurias turi įvykdyti valstybės trijuose visuotinio ir visiško nusiginklavimo etapuose. Įgyvendinus šias priemones, valstybės nebeturės kariavimo priemonių, ir karo pavojus bus galutinai likviduotas. TSRS vyriausybė pažymi, kad, visuotinai ir visiškai nusiginklavus, bus išlaisvinta didelių materialinių išteklių ir lėšų. Šiuos išteklius bus galima nukreipti taikiai valstybių ekonomikai vystyti, tautų gerovei ir kultūrai sparčiai kelti. Tarybų Sąjungos vyriausybė yra tos nuomonės, kad dalis išlaisvintų lėšų turi būti skiriama ekonominei ir techninei pagalbai teikti silpnai išsivysčiusioms šalims. Tarybų Sąjungos vyriausybė pabrėžia, kad griežta ir patikima tarptautinė kontrolė yra būtinas laidas ir būtina sąlyga, visuotiniam ir visiškam nusiginklavimui sėkmingai įgyvendinti. TSRS vyriausybės pozicija kontrolės klausimu padiktavo pirmiausia siekimas užtikrinti, kad derybų dalyviai būtų įsitikinę, jog visuotinį ir visišką nusiginklavimą visi vykdo dorai ir sąžiningai, jog nė viena valstybė nevengia vykdyti savo įsipareigojimų dėl nusiginklavimo priemonių. Sutarties projekte numatytos priemonės griežtai tarptautinei kontrolei kiekviename visuotinio ir visiško nusiginklavimo etape. Kontrolei vykdyti bus sudaryta tarptautinė nusiginklavimo organizacija, kuri pradės vykdyti savo funkcijas tuo pat laiku, kai bus pradėtos vykdyti nusiginklavimo priemonės. Tarybų Sąjungos vyriausybė padarė išvadą, kad šioje organizacijoje nėra reikalo įvesti vienbalsiškumo arba veto principo, o galima priimti nutarimus atitinkama balsų daugumaTarybų Sąjunga yra stipri taikos visame pasaulyje tvirtovė. Ir trijų Pabaltijo respublikų tautos deda savo indėlį į bendrą didelį darbą, skiria visas savo jėgas, savo širdžių liepsną taikos gynimui ir komunizmo statybai, sparnuotoms idėjoms, saulėtiems tikslams, kurie antrojoje XX amžiaus pusėje įkvepia visą pažangiąją žmoniją. Rytinėse Baltijos jūros pakrantėse verda karštas darbas, laisva ir džiaugsminga kūryba. Visa broliška šeima su dideliu dėmesiu ir meile stebi Estijos, Lietuvos ir Latvijos vystymąsi ir suklestėjimą. Mūsų broliai ir bičiuliai, priekyje su vyresniuoju broliu, mums padeda visur ir visada. Gerus žodžius lydi geri darbai. Tarybų Sąjunga yra stipri taikos visame pasaulyje tvirtovė. Ir trijų Pabaltijo respublikų tautos deda savo indėlį į bendrą didelį darbą, skiria visas savo jėgas, savo širdžių liepsną taikos gynimui ir komunizmo statybai, sparnuotoms idėjoms, saulėtiems tikslams, kurie antrojoje XX amžiaus pusėje įkvepia visą pažangiąją žmoniją. Rytinėse Baltijos jūros pakrantėse verda karštas darbas, laisva ir džiaugsminga kūryba. Visa broliška šeima su dideliu dėmesiu ir meile stebi Estijos, Lietuvos ir Latvijos vystymąsi ir suklestėjimą. Mūsų broliai ir bičiuliai, priekyje su vyresniuoju broliu, mums padeda visur ir visada. Gerus žodžius lydi geri darbai. Mes džiaugiamės ir didžiuojamės, kai girdime, kad gerai atsiliepiama apie mūsų mažus ir didelius darbus, kad giriamos sudėtingos mašinos, sukurtos mūsų gamyklose, mūsų meistrų rankomis. Mes kartu su visais visiškai vienodai ir lygiai, atsakome už sėkmingas Sibiro upių statybas, už gausius derlius plėšiniuose. Mūsų vaikinai ir merginos, įgudę mūsų meistrai darbu bei patarimu dalyvauja šiame garbingame darbe ir žygyje. Mes laimingi tik tuomet, kai laimingi visi mūsų bičiuliai. Į užmaršties pasaulį pasitraukė viduramžiški kivirčai ir vaidai, kuriais vokiškieji užkariautojai gerai pasinaudojo, lietuvių, latvių ir estų krauju stiprindami savo viešpatavimą užgrobtose žemėse. Daugelis, turbūt, dar atsimena, kaip Pabaltijo buržuazija pūtėsi, šiaušėsi, gyrėsi ir didžiavosi savo turtais, bet ji valdė tiktai kruvinu teroru, pamėgdžiodama Vakarų fašistinius vadeivas, valdė tol, kol sprogo, kaip pasakėčios varlė. Godus ir žiaurus, ribotas ir bukas buržuazinis nacionalizmas buvo pasmerktas žūti kartu su savo prakeiktu senu pasauliu. Kada gimė Pabaltijo tautų draugystė? Tikriausiai, netrukus po to, kai lietuvių, estų ir latvių žemes užplūdo užkariautojai iš Vakarų. Lėtai, bet nesustabdomai liaudies masėse augo ir stiprėjo mintis, kad tik bendrai, tik suvienytomis jėgomis galima kovoti prieš įsiveržėjus ir juos palaužti, nepaisant, kryžiuočiai tai ar kalavijuočiai, vokiškieji varnai ar lenkų ponai, caro žandarai ar savieji buožės, pilkieji varnai, naujai iškepti aristokratai, Vakarų kapitalo šunuodegiautojai. Lietuviams, latviams ir estams Tarybos davė laisvę ir tikrą draugystę. Jie pirmą kartą pilnutinai suvokė savo kūrybines jėgas, savišką, nepakartojamą liaudies sielos grožį. Estų, lietuvių ir latvių dainos randa dėkingus klausytojus, knygos – skaitytojus ne tik visoje Sąjungoje, bet ir toli už josios ribų. Nacionalinė kultūra neišskiria, o sutelkia Tarybų žemės tautas, – pasakyta Programoje. Man, latviui, mūsų liaudies sukurtos dainos ir knygos, paveikslai ir simfonijos, filmai, vaidmenys scenoje yra pilni gilaus žavesio ir reikšmingi. Aš visam savo gyvenimui stipriai įaugęs į savo gimtąją Latvijos žemę. Latvių kalba žadina mano kūrybines jėgas ir leidžia joms pilnutinai atsiskleisti. Bet aš godžiai įsiklausau ir į artimųjų kaimynų, ir į tolimų draugų dainas. Didelis džiaugsmas pagauna sielą. Vadinasi, štai, kaip jūs išreiškiate savo jausmus ir mintis, kurie jaudina taip pat ir mane, būtent taip jums lengviausia ir patogiausia išreikšti bendruosius tikslus. Gerai, labai gerai! Tegul visus lydi sėkmė, tegul nacionalinė forma tiksliai ir pilnutinai išryškina socialistinį turinį. Nuostabiai ir saviškai estai suprato ir parodė Šekspyrą. Lietuvos poetas E. Mieželaitis giliai prasiskverbė į šiandieninio pažangaus žmogaus širdį. Estas J. Smūlas spalvingai ir įkvėptai papasakojo apie Antarktidą, o A. Žmuidzinavičiaus peizažai – pilni nuoširdumo, erdvumo. Latvių tautos gyvenimą tiek dabar, tiek praeityje plačiai aprėpė ir giliai parodė Upytis su V. Laciu. Skaitytoją pagauna aistringi jaunų latvių poetų Vaciečio ir Ziedinio balsai. Ir visa broliška šeima juos supranta ir myli, visiems jie teikia džiaugsmo. Tarybinio Pabaltijo tautų bendravimas kasmet platėja. Visi liaudies ūkio šakų ir kultūros atstovai tarp savęs lenktyniauja, susitinka, keičiasi patyrimu. Jau tapo geru įpročiu, kai lenktyniauja tarpusavy rajonas arba miestas. Taliną ir Vilnių Ryga pralenkia gyventojų skaičiumi. Bet kas pasvers analitinėmis svarstyklėmis tikrąją visų darbo ir kūrybos žygdarbių vertę ir jų reikšmę ateičiai, kokiais tiksliausiais chronometrais mes sužinome sekundės dešimtąsias dalis, kuriomis mus pralenkia kaimynai? Tai neįmanoma ir nereikalinga. Bet atkaklus ir tikslingas darbo bei kūrybos judėjimas į naujas viršūnes, besilygiuojant tiek į nacionalinius, tiek ir į visasąjunginius švyturius, mums neįmanomas be Socialistinio lenktyniavimo, kaip be duonos kasdieninės. Tarybinės draugystės užmojai platūs! Štai į lenktyniavimą įsijungia ir artimasis Minskas, ir tolimasis Tbilisis. Reikia manyti, kad tai įdomu ir žavu, ir sykiu be galo naudinga būtų padalyvauti įvairių tautų ir miestų atstovų susirinkime, išgirsti iš jų lūpų ne tik skaičius, bet ir pajausti jų dvasinius polėkius, pagauti jų godas, išdidų rimtumą ir linksmą jumorą, temperamentą ir kiekvienos liaudies būdą. Štai viskas suskaičiuota ir pasverta, pripažinti laimėtojai. Nieko nepadarysi, – pasakys draugai, keldamiesi ir pasiimdami portfelius. Mat, jiems teko antrosios ir trečiosios vietos, „Padirbėsim ir pažiūrėsim, ką duos sekantis ketvirtis. O jūsų pasiekimai, reikia pripažinti, puikūs!“ Ir taip visame – ir dideliame, ir mažame mes draugai amžiams, nes draugystė mūsų kovų laukuose sutvirtinta krauju. O kokia kalba mes tai viens kitam pasakysime, kad suprastų visi – nuo Estijos salų iki Latgalijos kaimų, nuo Palangos ir Klaipėdos iki Vladivostoko, nuo Karelijos miškų iki Ašchabado? Mums padės Puškino ir Lenino kalba, kovotojų prieš carizmą kalba, Spalio revoliucijos kalba. Kas įžvelgė rusų liaudies ir estų, lietuvių, latvių liaudies draugystės ištakas, žino, kad jųjų šaknys veda į amžių glūdumą. Rusų demokratinė revoliucinė inteligentija, o po to ir rusų proletariatas, kurį jungė ir įkvėpė Lenino įkurtoji partija, padėjo Pabaltijo tautoms išsikovoti žmogiškas ir pilietines teises ir laisves, nepriklausomybę. Visos trys tautos prisimena brangius vardus revoliucionierių, kovotojų prieš carizmą ir kapitalizmą, prieš nacionalinę buržuaziją. Šios tautos aiškiai supranta rusų liaudies vaidmenį didžiojoje kovoje, jas sieja stipri, nesuardoma draugystė su Leninu. Neseniai latviai, giliai jaudindamiesi skaitė „Nedielioje“ išspausdintus latvių šaulių vado Vaciečio prisiminimus apie susitikimus su Leninu. Kartu su latviais į Raudonąją Armiją įsiliejo ir pilietinio karo frontuose narsiai kovojo lietuviai ir estai, kaip drąsiai vėliau jie kovėsi su hitlerininkais. Pabaltijo tautos protu ir širdimi sujungtos su Tarybų Sąjunga. Ir veltui Vakarų kapitalistinė spauda jas gąsdina rusiška prievarta, Rusija. Mums brangi Rusija, rusų tėvynė. Tėvynė tautos, pirmosios tarp lygiųjų. Ir ekonominiai ryšiai, ir rusų kultūros humanizmas, ir kovinė brolybė, – ir senosios tradicijos, ir kalba, tapusi tarpininke tarp tautų ne tik visasąjunginėje, bet ir tarptautinėje plotmėje, stiprina mūsų gražiąja draugystę. Kažkada Maskva telkė apie save rusiškas žemes ir miestus, dabar jinai jungia visus taikos ir draugystės šalininkus, lygybės, brolybės ir tautų laimės gynėjus. Už viešpatavimą Baltijos jūroje buvo nemaža karų. Ir ten, kur baigiasi mūsų gintarinė jūra – danų užutėkiuose, Kilio įlankoje ir Kilio kanale, Kategate ir Šiaurės jūroje, Bonos žemėse vėl kyla baisaus karo šūkiai. Stipria draugyste sujungti latviai, estai ir lietuviai ramūs žvelgia į ateitį. Neišardoma draugystė juos jungia su visa Tarybų Sąjunga, su viso pasaulio taikos tvirtove. Jeigu prie Baltijos jūros prijungsime paminėtas įlankas, ant šių krantų kaimynystėje, rytuose ir vakaruose, šiaurėje ir pietuose, gyvena aštuonios valstybės. Ne visos vyriausybės garbingai ir atvirai gina taikos politiką. Tarp jų yra ir tokių, kurie begėdiškai ir nusikalstamai stengiasi sukelti atominį karą. Ir tarpe tokių vyrauja seni ir baisūs mūsų pažįstami. Hitlerio žmonės-žvėrys. Adenauerio neofašistai, „riteriųšunų“ palikuonys. Bet visos tautos trokšta taikos. Aišku, mums netinka davinėti patarimus neprašomiems. Bet iš tikrųjų, daug kam vertėtų pasimokyti iš lietuvių, latvių ir estų, iš šitų trijų nedidelių tautų, draugiškai sugyvenančių, radusių didžius ir ištikimus draugus, savo taikiu darbu nusipelniusių įvertinimo ir pagarbos dorų žmonių tarpe viso pasaulio šalyse. Mūsų slaptažodis, atveriantis mums duris į laisvės ir laimės kraštus, kaip ir anksčiau skamba – Draugystė ir Taika. Tarybų Sąjungos vyriausybė atsižvelgė į tarptautinės nusiginklavimo organizacijos uždavinių pobūdį – tikrinti, kaip valstybės vykdo savo įsipareigojimus pagal sutartį, fiksuoti, kada baigiamos vykdyti vieno ar kito etapo priemonės, ir pranešimus šiais klausimais pateikti valstybėms, SNO Saugumo Tarybai ir Generalinei Asamblėjai. Įvykdžius visas visuotinio ir visiško nusiginklavimo priemones, tarptautinė nusiginklavimo organizacija toliau stebės, kaip valstybės vykdo savo įsipareigojimus, ir galės siųsti inspekcines grupes į bet kurią vietą valstybių teritorijose. Tarybų Sąjungos vyriausybė tikisi, kad jos pasiūlymai dėl griežtos tarptautinės kontrolės bus iš esmės priimtini visiems, kas nuoširdžiai nori išspręsti nusiginklavimo problemą. TSRS vyriausybė taip pat pažymi, kad ji kuo atidžiausiai išnagrinės kitus pasiūlymus dėl kontrolės priemonių ir formų, jeigu jie bus pateikti derybų metu. Tarybų Sąjungos vyriausybė yra pasiruošusi priimti bet kuriuos Vakarų valstybių pasiūlymus dėl nusiginklavimo kontrolės, jeigu šios valstybės priims Tarybų Sąjungos pasiūlymus dėl visuotinio ir visiško nusiginklavimo. Kad būtų galima užtikrinti tarptautinę taiką ir saugumą visuotinio ir visiško nusiginklavimo sąlygomis, Tarybų Sąjungos vyriausybė numato, kad turi būti sudaryti atitinkami susitarimai su Saugumo Taryba ir turi būti paskirtos jos žinion specialios formacijos, kurios įeis į valstybių nacionalines ginkluotąsias pajėgas ir bus dislokuojamos jų teritorijose. Galutinai likvidavus ginkluotąsias pajėgas ir ginklus trečiajame nusiginklavimo etape tarptautinės Saugumo Tarybos pajėgos bus sudaromos, esant reikalui, iš liekančių valstybėms policijos (milicijos) kontingentų. Tarptautinių ginkluotųjų pajėgų vadovybė turi būti sudaryta taip, kad joje būtų lygiai atstovaujamos trys valstybių grupės – Socialistinės valstybės, Vakarų šalys – karinio bloko dalyvės ir neutralios šalys, ir kad nutarimai būtų priimami joms susitarus. Atsižvelgdama į atkaklius Vakarų valstybių pageidavimus imtis papildomų priemonių tarptautinei taikai ir saugumui užtikrinti visuotinio ir visiško nusiginklavimo metu, Tarybų Sąjungos vyriausybė siūlo nuo pat pirmojo etapo pradžios uždrausti (kol bus galutinai sunaikintos visos branduolinio ginklo gabenimo priemonės) išvesti į orbitą arba paleisti į kosminę erdvę specialius įtaisus, galinčius nešti masinio naikinimo ginklą, taip pat uždrausti išplaukti už teritorinių vandenų karo laivams ir išskristi už nacionalinės teritorijos karo lėktuvams, kurie gali būti panaudoti branduoliniam ginklui nešti. Tarybų Sąjunga laiko tikslingu, kad jau pirmajame nusiginklavimo etape branduolinį ginklą turinčios valstybės įsipareigotų neperduoti branduolinio ginklo kontrolės ir nepranešti šio ginklo gamybai reikalingų žinių tokio ginklo neturinčioms valstybėms, o šios valstybės, savo ruožtu, įsipareigotų negaminti ir neįsigyti branduolinio ginklo ir neleisti jo dislokuoti savo teritorijoje. Tarybų Sąjungos vyriausybė mano, kad jau dabar, nelaukiant, kada bus išspręsta visuotinio ir visiško nusiginklavimo problema, galima susitarti nutraukti branduolinio ginklo bandymus. Atsižvelgdama į tai, kad Vakarų valstybės laiko nacionalines priemones nepakankamomis požeminiams branduoliniams sprogdinimams susekti, TSRS vyriausybė siūlo paskelbti tokiems sprogdinimams moratoriumą tol, kol bus nustatyta atitinkama kontrolės sistema. Tarybų Sąjungos vyriausybė, kaip ir anksčiau, yra pasiruošusi neatidėliojant susitarti branduolinių bandymų uždraudimo klausimu. Tarybų Sąjungos vyriausybė laiko tikslingu apsvarstyti galimybę taip pat imtis tam tikrų priemonių, kurios sumažintų tarptautinį įtempimą, padidintų valstybių pasitikėjimą ir padėtų visuotinai ir visiškai nusiginkluoti. Tačiau derybos dėl šių priemonių neturi nukreipti komiteto dalyvių dėmesio nuo svarbiausio uždavinio – paruošti ir suderinti visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutartį.


Tautų Sąjungos nusiginklavimo komisijoj tęsiant debatus dėl rusų pasiūlymų olandų delegatas Rutgers pareiškė, kad rusų siūlomam konvencijos projekte stinga nuostatų taikingai tarptautiniams konfliktams likviduoti. Tai esąs didelis trūkumas, rodąs, kad Sovietų pasiūlymai labai nepilni. Švedų delegatas Henings pareikalavo, kad neatidėliojant būtų padarytas pirmas žingsnis ginklavimosi suvaržymo kryptimi ir dabar esančio saugumo pagrindais. Tas žingsnis jau pats savaime pakeltų visuotinį saugumą. Rusų projektą Henings taip pat laiko tuo tarpu neįvykdomu. Jungtinių Amerikos Valstybių atstovas ambasadorius Gibson taip pat atmetė rusų projektą ir pažymėjo, kad Kelloggo pasiūlymai sudaryti tarptautinį paktą vengti karui, kaip tautų politikos įrankiui, tuo tarpu būtų geriausia priemonė pasaulio taikai patikrinti. Lenkų atstovas Sokalis taip pat pažymėjo rusų pasiūlymų nepraktiškumą ir pareikalavo, kad Tautų Sąjungos nusiginklavimo darbai būtų tęsiami toliau ligšioliniais pagrindais. Belgų delegatas Rellin Jacquemyns pasiūlė atmesti rusų pasiūlymus, kadangi jie sudaro sabotažą prieš Tautų Sajungos siekimą prieiti prie nusiginklavimo progresyviškai varžant ginklavimąsi. Pietųslavų atstovas Marinkovič pareiškė, kad Litvinovo pasiūlymai netinką nusiginklavimo siekimams ir taikos patikrinimui pastūmėti priekin. Marinkovič kreipėsi į Sovietų delegaciją, ragindamas ją dalyvauti nusiginklavimo komisijos darbuose ligšioliniais principais. Graikų delegatas Politis pasiūlė, kad rusų konvencijos projektas būtų pasiųstas vyriausybėms su juo susipažinti ir kad jis kartu su pereitais metais sudarytu tarptautiniu progresyvinio ginklavimosi sumažinimo sutarties projektu būtų svarstomas kitam komisijos posėdy. Litvinovas atsakys į jo patiekto projekto kritiką kovo 22 d. posėdy.


Maskvoj jau nuo gegužės 18 d. eina Donbaso ekonominės kontrrevoliucijos byla. Kaltinami 53 inžinieriai ir technikai. Apie bylą mes jau esam trumpai rašę. Čia dar atminsim jos turinį. Rusijos anglies pramonės centre Donbase žvalgyba GPU šį pavasarį susekė slaptą organizaciją, kuri buvusi pastačiusi sau tikslą suardyti Donbaso pramonę. 30 inžinierių tardomi prisipažino. Jų pasakojimu organizacija susikūrusi nuo pat pradžios, kaip tik bolševikai užėmė Donbasą, t. y. nuo 1921 metų. Organizaciją sudarė buvusieji kasyklų savininkai inžinieriai ir technikai. Jos tikslas buvęs: 1. paslėpti geresnius anglies klodus, kad jie pasiliktų buvusiems savininkams; 2. gadinti visokiais būdais anglies pramonę, kad ją dezorganizavus, padaryti nuostolingą ir pagaliau priversti atiduoti koncesijoms. Organizacijos viršūnėj stovėjo daugiausia buvusieji kasyklų savininkai ir kasykių direktoriai. Jie būk turėję santykius su rusų emigrantais taip pat buvusiais kasyklų savininkais. Iš užsienių jie gaudavę ir pinigų. Mat, visi inžinieriai ir technikai už gadinimą gaudavę atlyginimą, o kai kurie net pastovias algas. Tokių pinikų, einant prisipažinusių daviniais, išdalinta iki 700.000 rublių auksu. Kaltinimas stengiasi įrodyti, kad šiton aferon esą įkišusios savo rankas lenkų ir prancūzų valdžios, kuriems svarbu buvę taip visą dalyką pavesti, kad karui atėjus sustabdžius anglies tiekimą ir tuo būdu suparaližavus visą judėjimą (geležinkelius, laivus, kurie maitinasi anglies energija), sustabdyti fabrikus ir t. t. Vyriausias centras buvęs Charkove. Jo priešaky stovėjo inžinieriai Matovas r Bratanovskis. Toliau ėjo rajoniniai inžinieriai Beregovskis ir Kalganovas. O dar toliau – visa eilė įvairių vietos inžinierių bei technikų. Šita organizacija, dirbdama 8 metus padariusi labai didelių nuostolių: geriausios šachtos užpiltos vandeniu. Suardyta visa eilė sujungtų su anglies pramone dirbtuvių. Keisčiausia, kad ton aferon būk įtrauktos ir vokiečių firmos, stačiusios Dobaso pramonei įvairias mašinas. Kaltinime figūruoja rimčiausios vokiečių firmos, kaip AEG (Allgemeine Elekricitäts Gescilschaft), Knapp ir kitos. Tos firmos kaltinamos, kad jos pristatydavo netikusias mašinas, jų inžinieriai bei technikai aiškindavę, kaip reikia vykdyti nežymiai gadinimo darbas, duodavo pinigų gadinimo organizacijai. Šita jau iš esmės sensacinga byla pasistengta išpūsti didžiausion sensacijon. Teismo salėj milžiniškas korespondentų štabas. Laikraščiuose ilgiausi beveik stenografiški visų kaltinamų ir liudininkų aprašymai. Be to, dar visos svarbiausios kalbos ir parodymai perduodami per radio. Ligšiol per tris savaites tebeeina kaltinamųjų ir liudininkų klausinėjimas. Kaltinamųjų parodymai daro be galo liūdną ir šlykštų įspūdį. Nors jie gerai žino, kad jiems visiems gresia sušaudymas, tačiau jie stengiasi kuo labiausiai ir save ir kitus apkaltinti. Štai išeina rajoninis vyr. inžinierius Berezovskis, vienas iš pirmųjų kaltinamų. Jo beklausant susidaro įspūdis, kad tas žmogus pastatė sau tikslu kuo labiausiai apkaltinti save ir kitus. Jis tarsi koks plepis viską išsipasakoja, net ir tokius dalykus, kurių niekas nežinojo ir žinoti negalėjo. ,,Pinigus ėmiau, kitiems daviau, kuriau organizaciją, viską ardžiau, gadinau, norėjau šachtas išlaikyti seniems šeimininkams, kurių buvau papirktas, ir kiek galint daugiau pakenkti sovietų valdžiai. Esu prigadinęs be galo daug, pridariau milžiniškų nuostolių. Nusipelniau didžiausią bausmę, jokių pasiteisinimų neturiu.“ Panašiai kalba kitas rajoninis inžinierius Kalganovas. Jie pasakoja tai visai ramiai, tarsi liudytų svetimoj byloj. Kai kurie net juokaudami su įvairiais juokingais visus juos biauriai charakterizuojančiais epizodėliais. Salė nuolat juokiasi iš Kalganavo, Našivačnikovo arba Kolodubo parodymų, nors tie parodymai lemia mirtį kelioms dešimtims žmonių. Jei kuris kaltinamųjų bando ginčyti savo kaltę, nenori pripažinti, tuojau išeina Berezovskis ar Kalganovas: „Kaip jis, pinigus ėmė, tada tiek, tada tiek, pagadino tą ir tą, organizacijai prikiauso nuo tada tai“ ir t. t. Vyriausias valstybės gynėjas triumfuoja. Jam čia beveik nėra ko daryt, jis čia nereikalingas, nes patys kaltinamieji atlieka jo darbą. Visi tie kaitinamieji be galo šlykštūs, doriškai nukritę taip žemai, kaip tik žmogus gali nukristi, jie be galo kvaili ir sakytum, nieko kito taip negeidžia kaip to, kad juos greičiau sušaudytų. Štai kaltinamieji Sušcevskis ir Kazarinovas pareiškia, kad jų gynėjai įkalbinėję juos ne viskuo prisipažinti, nes kitaip jie einą į tikrą mirtį. Todėl kaltinamieji atsisako nuo tokių gynėjų. Gynėjai paliuosuojami nuo gynimo ir prieš juos pradedamas tardymas. Buvo ir daug kitų panašių incidentų su gynėjais. Gynėjų skaičius visai sumažėjo. Štai vėl vieno kaltinamo Andriaus Kolodubo, buv. kasyklų savininko tikras sūnus konsomolcas rašo teismui: ,,Kadangi mano tėvas yra toks aršus sovietų tvarkos ir proletariato priešas, kadangi jis dalyvavo tokiam biauriam sąmoksle, tai aš išsižadu jo kaipo tėvo, reikalauju jam aukščiausios busmės (suprask: mirties bausmės) ir vadinsios ateity ne Kolodubu, bet Šachtinu“. Nesuprantama, kodėl tokios rimtos vokiečių firmos kaip AEG dalyvavo tokioj tamsioj aferoj ir kam jom buvo reikalinga leisti pinigus, kad suardžius Donbaso pramonę. Tiesa, kaltinimas prieš vokiečius remiasi daugiausia vokiečių monterio Badstieberio parodymais. Šitoj byloj aiškiai matyt tendencija parodyti teismą ne tik Donbaso inžinierių, bet buržuazijos ir kapitalizmo. Šitas teismas turi parodyti ir saviems piliečiams ir užsieniams visą buržuazinių sluoksnių supuvimą, kapitalizmo statomas sovietų tvarkai pinkles ir visas kliūtis, su kuriomis tenka kovoti sovietų tvarkai bei ūkiui. Kol kas teismas atliko vos pusę savo darbo. Įdomus bus jo finalas.


Ko nori lenkai ir Italijos užsienio reikalų ministerio

„Germania“, komentuodama italų užsienių reikalų ministerio Grandi atsilankymą Varšuvoj rašo, kad Lenkijos tikslas esąs išgauti garantijų savo sienoms. Tačiau, laikraščio manymu, esą, daugiau negu abejotina, kad Grandi parodytų palankumo šitiems lenkų pageidavimams. Prūsijoj uždraudė nacionalsocialistų uniformą Berlynas. VI. 12. Elta. Prūsų vidaus reikalų ministeris Waentingas išleido įsakymą, kuriuo uždraudžia dėvėti nacijonalsocijalistų uniformą. Tas įsakymas buvo laukiamas jau kelias savaites. Nuosaikioji spauda sutiko jį labai palankiai. „Germania“ rašo, kad Waentingo žygis, panaikinantis nacijonalsocijalistų uniforma, esąs visai teisėtas. Laikraštis primena, kad paskutiniu laiku vis dažniau pas nacijonalsocijalistus surandama ginklų ir dažnai įvyksta politinių susirėmimų tarp nacijanalsocijalistų ir kitaip manančių… Tas politinis radikalizmas ypatingai paaštrėjęs paskutiniu laiku ir padarė neišvengiamą valstybės įsikišimą visuomenės ramumui ir saugumui patikrinti. Baigdamas, laikraštis pastebi, kad prūsų vyriausybė gali būti tikra visų rimtų ir mylinčių tvarką politinių sferų pritarimo. Panašiai išsitaria ir „Vossische Zeitung“. Laikraštis pažymi, kad Prūsų vidaus reikalų ministerio įsakymą sveikina visi politinio nuosaikumo šalininkai. Po politikos priedanga Vokietijoj paskutiniu laiku išsiplėtė chuliganizmas, kuris sudaręs keblumo ne tik Vokietijos viduje, bet ir pakenkęs jos autoritetui užsieniuose. Laikraščio manymu, ir daugelis kitų Vokietijos kraštų netrukus paseks Prūsijos pavyzdžiu. Dešinioji spauda, savaime aišku, sutiko Waentingo įsakymą aštria kritika. Tačiau ta kritika blanki ir neįtikinanti. Klaipėdos seimelio posėdžiai Klaipėda. VI. 12. Elta. (Mūsu kor.). Vakar birželio 11 d. 5 val. popiet, Klaipėdos krašto seimelis buvo susirinkęs eiliniam posėdžiui. Direktorijos narių posėdy dalyvavo p. p. Vorbeckas ir Žygaudas. Atidarydamas posėdį, seimelio pirmininkas von Dressler pareiškė, kad einąs Klaipėdos krašto direktorijos pirmininko pareigas p. Kadgynas raštu pranešė, jog du seimelio pereitam posėdy priimti įstatymai perduoti p. krašto gubernatoriui pasirašyti. Dėl atvertinimo įstatymo p. Kadgynas pareiškė, kad jis dar nesąs, jo pasirašytas, nes jis negalįs sutikti su kai kuriais šio įstatymo nuostatais. Dėl to atvertinimo įstatymas dar p. gubernatoriui nėra perduotas. Po to seimelis trečiu skaitymu priėmė įstatymą, liečianti darbo knygelių įvedimą ir prekyba etero ir etero mišiniais. Be to, antru skaitymu priimtas matų, saikų ir svarstyklių įstatymas. Prieš pradedant svarstyti 1930 m. krašto biudžeto projektą, atstovas Brindlinger pasiūlė padaryti pertrauką ir pakviesti į seimelio posėdi p. Kadgyną ir direktorijos narį p. Reizgį, kadangi jų dalyvavimas yra būtinas, svarstant visą eilę svarbių biudžeto pozicijų. Pasiūlymas daugumos balsais (lietuviu blokui susilaikius) priimtas. Tačiau po pertraukos seimelio pirmininkas pranešė, kad nei p. Kadgyno nei p. Reizgio pakviesti nebuvo galima. Tada seimelio daugumos partijos, pasinaudodamos šia proga, labai aštriai puolė p. Kadgyną, darydamos jam įvairiausių priekaištų. Po to (lietuvių blokui ir darbininkų atstovams susilaikius) seimelis priėmė protesto rezoliuciją prieš p. Kadgyno tolesni pareigų ėjimą. Šis protestas pavestas seimelio pirmininkui, kad jis įteiktų jį centro vyriausybei. Po to buvo svarstomas 1930 metų biudžetas. Referavo direktorijos narys p. Vorbeckas. Projektas be ypatingų diskusijų pirmu skaitymu priimtas ir perduotas toliau svarstyti finansų komisijai. Toliau buvo svarstomas darbininkų atstovų pasiūlymas šelpti bedarbius. Pasiūlymas atmestas. Be to, seimelis daugumos balsais priėmė skubotus pasiūlymus dėl cenzūros ir dėl pašalpų išmokėjimo invalidams.


Lenkų seimo žemės ūkio komisijos viename paskutiniųjų posėdžių, kaip praneša „Gaz. Warszawska“, kalbant apie tolimesnį žemės reformos vykdymą, iškelta aikštėn, kiek lenkai pasodino nuo 1918 iki 1927 metų savo kolonistų Vilniaus krašte ir okupuotose gudų srityse. Vieno vyriausiųjų žemės reformos valdininko žiniomis per tą laiką kalbamosiose srityse įkurdinta 8500 kariškių šeimų ir 7246 civilės, viso 15.746 šeimos, kurios sudaro tokį pat skaičių naujų ūkių. Visos civilės šeimos yra gavusios bendrai 92.000 ha žemės, o kariškosios du kartu daugiau, tuo būdu visom jom išdalyta netoli 300.000 ha. Iš visų 15.746 naujai įkurdintųjų rytų srityse šeimų tik 783 yra kilusios iš vietos žmonių, kitos visos yra atvykusios iš gilumos Lenkijos. Komisija rado, kad toki kolonizacijos rezultatai yra „nepakankami“, komisija vadina atliktąjį kolonizacijos darbą „nesistemingu“ ir reikalauja, kad tas darbas ateinančiais metais būtų sustiprintas. Kiek nutarta ateinančiais metais dar ašparceliuoti žemės lenkų atėjūnams okupuotose srityse pranešime nutylėta.


Prof. Voldemaro kalba Tautų Sąjungos Taryboj. (Mūsų Ženevos korespondento). Tautų Sąjungos tarybos darbai rudens sesijoj visuomet būva kiek nuslopinti didžiuoju asemblėjos purimu. Jeigu ne lietuvių lenkų byla, tai ir labai mažai dėl tarybos posėdžių būtų kalbama. Be to ir pati lenkų lietuviu byla žymioj savo daly jau nesukelia tokio susidomėjimo koksai kad buvo 1927 m. gruodžio mėnesy. Viena, karo šmėkla, tarytum išnyko, o antra vertus, su byla kiek visi apsiprato. „Nusibodo!“ dažnai tenka girdėti T. S. kuluaruos. Ketvirtadienio Tautų Sąjungos posėdin jau nesutraukė tiek daug publikos, kaip kad pereitose sesijose. Laikraštininkų vietos užimtos tiktai pačių svarbiųjų, daugiausia agentūrų. Posėdis prasidėjo 3 v. 45 m. ir tęsiasi iki 7 valandai. T. S. tarybos nariai savo vietose. Vokiečius atstovauja p. von Schubert, Anglus lordas Cushendun, Italus - Scialoja, Japonus - Adatci. Visur dominuoja autoritetinga p. Briand figūra. Šiam garbingui areopagui pirmininkauja Suomių užsienių reikalų ministeris p. Procope, p. Bcalerts van Blokland skaito raportą, kurį jau esame ,,L. A.“ skaitytojams pateikę. Po p. Bealerts van Bloklando p. Zaleskis pasako, kad jis nieko neturįs pridėti, nes pateikti dokumentai patys už save kalbą. Yra pažymėtina, kad p. Zaleskis visuomet vengia viešos diskusijos ir tenkinasi vien bendrais posakiais. P. Voldemaro kalba. Lietuvos ministerio pirmininko kalba iš viso užėmė su vertimu į anglų kalbą tris valandas, o su paaiškinimais reikia skaityti, kad be vertimo p. Voldemaras kalbėjo apie dvi valandas. Spauda jau tą pačią dieną pranešė, kad mūsų ministeris pirmininkas vystė Lenkų Lietuvių ginčą ab ovo. Tai toli gražu neatatinka tikrenybę, nes p. profesorius tiktai pabrūkšniui palietė mūsų bylos su lenkais svarbesnius etapus, kuriuos išsemiančiai nušviesti dviejų valandų nepakaktų. P. Voldemaro kalba labai įvairiai buvo komentuojama. Vieni ją labai gyrė, kiti kiek peikė dėl jos ilgumo, dėl kurio pamatinės ir bendros vadovaujančios mintys, girdi dingdavo detaliuose. Tačiau bendras įspūdis yra labai patenkinantis, o lenkų taip dideliai govedai: dvidešimčiai delegatų, sėdinčių už Zaleskio nugaros ir dar tiek žurnalistų nevieną karčią piliulę teko nuryti, rausti, nervintis... P. Zaleskio veidas nuolat mainėsi, replikavo p. Voldemarui drebančiu balsu. Derybos nebaigtos. P. Voldemaras pažymi, kad p. Blokiando raportas negalėjo duoti tikros derybų padėties vaizdo, kadangi ir pačios derybos nėra baigtos. Mums išrodė, kad ministeris pirmininkas norėjo pasakyti, kad ir apsivylimas p. Bloklandu, kurį jis pareiškia raporte, yra kiek ankstybas. Lietuvos delegacija nėra pasiuntusi Tautų Sąjungai jokio dokumento dėl komisijų darbų, nes ji mano, kad tiktai konferencijos plenumo rezultatai yra abiems šalims privalomi. Savo keliu p. Voldemaras konstatavo, kad eilę dokumentų, kuriais abi delegacijos yra pasimainę, lenkų vyriausybė irgi nesiteikė pateikti Tautų Sąjungai. 11 straipsnis. Lietuvos vyriausybė yra pateikusi Tautų Sąjungai labai apribotą klausimą, Taika buvo pavojuje. Lenkai pradėjo vartoti represijas prieš lietuvius, organizuoti ginkluotas bandas, kad nuverstų Lietuvos vyriausybę, pradėjo uždarinėti mokyklas, išsiuntė lietuvius iš lenkų okupuoto krašto. „Buvo reikalinga palaikyti taika ir ta prasme prieš Tautų Sąjungos tarybą einant 11 straipsniu buvo iškeltas klausimas“, sako p. Voldemaras. Siauresnis klausimas evoliucijonavo ir bendrą lenkų lietuvių santykių padėtį. Sprendimo būdai. Prof. Voldemaro nuomone esa du būdai lietuvių lenkų santykiams sureguliuoti: 1) išspręsti problemą jos visumoj ir tada atskiros sunkenybės savaime išnyktų ir 2) ieškoti provizorinio modus vivendi. Tautų Sąjunga pažino ir vieną, ir antrą būdą. Pačioj pradžioj bylos 1920 m. ji nustatė provizorinę demarkacijos liniją. Paskiau po Želigovskio aferos ėmė klausimą iš esmės, rekomenduodama p. Hymanso projektą. Tautų Sąjungai nepavykus klausimo išspręsti, ji priėmė nutarimą, kad ji nepripažins tokio klausimo išsprendimo, kuris būtų padarytas be abiejų dalių sutikimo, kurį pripažintų Tautų Sąjunga. Šiuo metu Lietuvos vyriausybė turi galvoj bendrą tarptautinę dvasią ir mano, kad šiuo momentu sunku visą klausimą iš esmės išspręsti. „Lietuvos vyriausybė mano, kad šiuo momentu gali būti provizorinis sprendimas, belaukiant tinkamesnio momento galutiniam išsprendimui“, sako p. ministeris pirmininkas. Lenkai nevykdo Tautų S-gos t-bos gruodžio 10 d. rezoliucijos Gruodžio 10 d. rezoliucija turi daug dispozicijų: 1) rekomendavo šalims nesikišti į vidaus tvarką - turint galvoj vadinamas emigrantų bandas, 2) ji rekomendavo lenkams atgal priimti lietuvius tremtinius, 3) ji paveda tam tikrai komisijai sekti, kad ant demarkacijos linijos neįvyktų incidentų ir pagaliau, 4) rekomenduojama derėtis ir nustatyti tokius santykius, kad galėtų būti palaikoma taika. Kas padaryta? Lenkai prisiėmė keletą tremtinių, ginkluotos bandos tebėra, jos ir dabar tai karo, tai civilinius rūbus nešioja. Bandų organizatorius p. Zaleskio bendradarbių tarpe. „Lietuvos spauda yra paskelbus vieno kapitono, kuris pats buvo Lydoj, parodymus, kur jis pasisako, kiek p. Holówko yra mokėjęs bandų organizatoriams“, sako p. Voldemaras. Žurnalistų tarpe sąmyšis. Visi klausia esančių spaudos suole lietuvių to kapitono pavardės, kuriems atsakoma, kad tai būta kapitono Majaus. Kad Karaliaučiaus konferencija neįvyko taip pat lenkai kalti. Lenkai vilkino derybas. Karaliaučiaus derybos kovo 30 d. jie nepatiekė vadinamo sienos trafiko projekto, teisindamiesi, kad daktylografės nesuspėjusios parašyti. Lietuvos delegacija visuomet be atidėliojimų duodavo atsakymus į lenkų propozicijas, Lietuvos vyriausybė taip pat paėmė iniciatyvą notoj liepos 23 d. Lenkų vyriausybės sušaukti konferencijos plenumo posėdį, bet lenkai pasiūlymo nepriėmė ir siūlė sušaukti rugpjūčio 20 d. konferenciją Ženevoj. Paskutiniu momentu, teisybė, lenkai siūlė pasirinkti konferencijos pirmininkus p. Zaleski ar p. Holówko. ,,Bet kodėl Lietuvos vyriausybė turi nustatyti lenkų delegacijos derybose pirmininką“ kiausia p. Voldemaras. Siūlymas gi p. Holówko buvo pasityčiojimas iš lietuvių tautos, ponas gi Zaleskis sirgo. „Mes jam linkime širdingai sveikatos ilgiausiems metams“... sako p. ministeris pirmininkas. Lenkai iki pastarajam momentui nėra davę atsakymo į paskutinius Lietuvos delegacijos pasiūlymus. Jie neužsimena ir Ženevoj dėl vietos ir datos konferencijos plenumo. Lenkų nusistatymas. Lietuvos vyriausybė ieškojo provizorinio Vilniaus problemos išsprendimo. ,,Diametraliai priešingą poziciją užėmė lenkai. Jie laike derybų panorėjo galutinai išspręsti Vilniaus problemą... Lenkai skaitė ir ambasadorių konferencijos nutarimą privalomu Lietuvai.. Štai kur glūdi didžiausias sunkumas ir kliūtis, kuriuos pabrėžė ir juridinio pasaulio garsenybės“, sako prof. Voldemaras. Toliau jis cituoja atatinkamą vietą iš prof. Laprodoke konsultacijos tuo klausimu. Gruodžio 10 dienos tarybos rezoliucijoj taip žymus prancūzų juristas randa visišką tarybos ignoravimą ambasadorių konferencijos nutarimo ir net nuo jo atsisakymą, kaip prieštaraujantį jos decizijom. Tą patį sako ir profesorius Le Fur. Tai buvo didelė naujiena prancūzų delegacijos juriskonsultui p. Fromageot, kuris buvo aiškiai matytis kaip ausis ištempė ir klausė prancūzų teisininkų nuomonės dėl ambasadorių konferencijos nutarimo ir pozityvinės ir natūralės teisės atžvilgiu Lietuvai neprivalomo, kurio patvirtinimas yra pačioj T. S. tarybos gruodžio 10 d. rezoliucijoj. Lenkų taktiką patvirtina ir jų delegacijos pateiktas arbitražo ir saugumo projektas. Lenkų vyraujanti idėja tokia: yra Lenkija ir Lietuva, kurių teritorialinis statutas aiškiai nustatytas; šios dvi valstybės neturi santykių, - reikia juos padaryti normaliais. Šiais negatyviais keliais norima visiškai išdildyti Vilniaus klausimas,“, tęsė ministeris pirmininkas. In perpetuam Dei memoriam, Siūlomo arbitražo sutartimi jokis klausimas, kuris liečia teritorialinį statutą, jokis praeities klausimas negali būti arbitražo sutarties objektu. Vienu žodžiu, jeigu Lietuvos vyriausybė savo parašu patvirtintu panašią sutartį, ,,ji, anot prof. Voldemaro, laisva valia pripažintų, kad Vilniaus klausimas daugiau neekzistuoja jos santykiuose su Lenkija“. ,,Tuomi norima, kaip senų laikų sutartyse, išspręsti klausimą ant visados, in perpetuam Dei memoriam, sudaromas diplomatinis įrankis ir remiantis sutartimis bei dangaus galybėmis norima, kad amžinai viešpatautų panaši padėtis“, sako prof. Voldemaras, precizuodamas lenkų norą skaityti Vilniaus klausimą galutinai išspręstu.


Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės pirmininkas ben Heda vakar kalbėjo spaudos konferencijoje. Įsigaliojo, pasakė jis, nutarimas nutraukti ugnį Alžyre, bet tai dar ne taika, kurios siekia alžyriečių ir prancūzų tautos. Fašistiniai ir rasistiniai elementai nenori likti pasyvūs. Jiems reikia paskelbti nesutaikinamą kovą. Ben Heda praneša, kad visa laikinoji Alžyro respublikos vyriausybė susirinks Maroke.


Skirtingais, labai skirtingais keliais ateina žmonės į komunistų gretas. Būna ir tokių, kurie ateina iš priešiškos stovyklos. Vienas jų yra nepalaužiamas vokiečių komunistas Richardas Šeringeris. Gimęs Prūsijos karininko šeimoje (1904 m. rugsėjo 13 d.), R. Šeringeris, tėvams pageidaujant, tapo reichsvero karininku. O trisdešimtaisiais metais jis jau pagarsėjo visoje Vokietijoje tuo, kad vienas iš pirmųjų karininkų tarpe kartu su darbininkų klase pradėjo kovoti prieš militarizmą. Iš mažens auklėjamas buržuazinio nacionalizmo dvasia, jis pradžioje tikėjo, jog vokiečių tautai naudinga įgyvendinti „nacionalistines” idėjas, kad galima būtų liaudies mases išgelbėti nuo ekonominės suirutės ir išvaduoti jas nuo Versalio sutarties pančių. Tačiau jaunasis leitenantas, atvirai dėstęs savo pažiūras, nežinojo, kad tuo metu dauguma generolų ir kitų reichsvero karininkų jau buvo pasirengė susitarti su Hitleriu. Nucionalistiniai-militaristiniai vadeivos, kurie vėliau padėjo fašistams ateiti į valdžią, ne nebuvo paliesti, bet R. Šeringeriui buvo iškelta byla. Garsiajame reichsvero procese 1930 metais jis už „ruošimąsi išdavystei” buvo nuteistas pusantrų metų kalėti. Tie, kurie įgrūdo R. Šeringerį į kalėjimą, matyti, tikėjosi, kad ši bausme įerzins jį ir padarys fašistu. Bet atsitiko tai, ko jie negalėjo laukti. Kalėjime jis suėjo į glaudų kontaktą su žinomais revoliucionieriais, Vokietijos Komunistų partijos nariais. Jų supažindintas su marksizmo-leninizmo mokymu, R. Šeringeris suprato, kad fašizmo įsigalėjimas reikštų pasiruošimą naujam karui. Geležinė logika, kuria rėmėsi jo pirmųjų politinės abėcėlės mokytoju argumentai, jų nuoširdumas ir draugiškumas taip giliai paveikė buvusi karininką, kad jis tapo revoliucionierių bendraminčiu. Aišku, šis žingsnis iki įsitikinusio komunisto nebuvo lengvas. Bet R. Šeringeris jau tuomet sutraukė jį kausčiusius klasinių interesų pančius. Jis jau tuomet padarė tai, ką daugelis susiprato padaryti tik po karčių hitlerinio viešpatavimo ir antrojo pasaulinio karo pamokų. Visa savo širdimi pasinėręs į revoliucinį judėjimą, R. Šeringeris viešai skelbė, kad jis yra komunistas ir didžiuojasi tuo. Buvęs reichsvero karininkas, kurio vardas išgarsėjo Vokietijoje ir užsienyje ir kurio pavyzdys galėjo daugelį paveikti, pasidarė pavojingas militaristais į monopolistinio kapitalo rykliams. Tad 1931 m. rugsėjo mėn. jis vėl suimamas, šį kartą jau todėl, kad buvo komunistas. Keršydami R. Šeringeriui, imperialistai nuteisė ji dvejus su puse metų kalėti. Iš kalėjimo jis išėjo jau viešpataujant hitlerininkams, siaučiant krašte rudajam terorui. Nors gestapas jį visą laiką sekė, nekartą suiminėjo, jis iki pat karo pabaigos aktyviai dalyvavo pasipriešinimo judėjime. Hitlerininkams viešpataujant, R. Šeringeris persikvalifikavo — pradėjo ūkininkauti ir tapo pripažintu žemes ūkio specialistu. Kaip tik todėl jis tuoj po karo pabaigos pradėjo kovoti už vargingųjų ir vidutiniųjų valstiečių interesus, už jų sąjungą su darbininkų klase, už demokratinę žemės reformą. R. Šeringeris buvo išrinktas Vokietijos Komunistų partijos Bavarijos žemės vadovybės nariu ir, kaip VKP atstovas, dalyvavo paruošiant Bavarijos konstituciją. Savo nuoseklia kova prieš Bonos politika, žlugdančia valstiečius, R. Šeringeris įsigijo dideli autoritetą gyventojų tarpe. Kai 1952 metais Vokietijos komunistų partija ruošė nacionalinio susivienijimo programą, šiam darbui buvo išrinktas ir R. Šeringeris, Už tai jį 1954 metais buvo suėmę, o 1956 metų vasarą — Vokietijos Komunistu partija tuomet dar nebuvo uždrausta — Karlsruės mieste esąs federalinio tribunolo politinis baudžiamasis senatas nuteisė ji dvejus metus kalėli. Tačiau gyventojai prieš ši nuosprendį taip smarkiai protestavo, kad tuometinis Vakarų Vokietijos prezidentas buvo priverstas 1958 m. kovo 15 d. pakeisti šią bausmę ketveriais metais lygtinai. Ir štai praėjusių metų rugsėjo mėnesį dabartinio prezidento Liubkės nurodymu R. Šeringeris buvo vėl suimtas. Šį žingsnį Bonos ultros motyvavo tuo, kad jis „blogai elgęsis”… Šitas prieš taurų antifašistą ir komunistą nukreiptas veiksmas sukelia didžiulį pasipiktinimą dar ir todėl, kad R. Šeringeris sunkiai serga. Prieš trisdešimt metų vykusių demonstracijų metu galima buvo išgirsti šūkius: „Išleiskite Šeringerį ir 7000 politinių kalinių!”. Šiandien Šeringeris vėl kalėjime, jis militaristų politinis belaisvis. Nors teritorija, kurioje vokiečių militaristai viešpatauja, gerokai sumažėjo, už jų politinius įsitikinimus persekiojamų žmonių skaičius smarkiai išaugo. Ponų Adenauerio ir Štrauso justicija yra jau sprendusi 200.000 bylų. Papeno ir Šleicherio laikais buvo tik 7.000 politinių kalinių. Vien federalinis tribunolas Karlsruėje didžiuojasi per dešimt savo gyvavimo metų sprendęs 14.000 politinių bylų. O šito tribunolo pirmininkas yra ne kas kitas, kaip Hoizingeris. Ne vien bendrapavardis, bet tikras kruvinojo Hoizingerio brolis, kuris, kadaise Hitlerio paskirtas, buvo jauniausias fašistinės justicijos senato pirmininkas. Tribunolo pirmininkas Hoizingeris, karinis nusikaltėlis ir naujo karo kurstytojas Hoizingeris… Jie simbolizuoja tas reakcines jėgas, kurios įvėlė Vokietiją ir visą žmonija į antrąjį pasaulinį karą. Federatyvinės Vokietijos valdantieji sluoksniai keršija R Šeringeriui ne vien todėl, kad jis kadaise „išdavė” savo klasę. Labiausiai juos siutina kas kita. Juk nuo 1949 metų Vakarų Vokietijoje patyrė ekonomini krachą 350.000 valstiečių ūkių. Daugelis buvusių ūkininkų tapo kumečiais arba buvo priversti ieškoti kitokių pragyvenimo šaltinių. Jų interesai sutampa su interesais vargingųjų ir vidutiniųjų valstiečių, kurie energingai kovoja prieš Bonos politiką. Šitoje kovoje didelį vaidmenį vaidina R. Šeringeris. Todėl prieš jį asmeniškai ir nukreipti Adenauerio vyriausybės teroro aktai. Bet Bonos ponai nesugebės sustabdyti valstiečių kovos dėl savo teisiu, o tuo labiau nutildyti komunistą Richardą Šeringerį arba ji palaužti. Tai jau rodo visas jo gyvenimo kelias.


Prieš tarptautinės padėties komplikavimą

TSRS ambasadorius Kanadoje A. Arutiunianas birželio 14 d. aplankė Kanados užsienio reikalų ministro pavaduotoją N. Robertsoną ir Tarybų Sąjungos vyriausybės pavedimu padarė jam pareiškimą. Kanados valstybiniai veikėjai, pažymima Tarybų Sąjungos vyriausybės pareiškime, atvirai kalba apie ruošimąsi apginkluoti Kanadą branduoliniu ginklu. Visiškai suprantama, sakoma pareiškime, kad visa tai negali nekelti nerimo Tarybų Sąjungos vyriausybei, tuo labiau, kad kai kurie Kanados veikėjai mėgina pateisinti ruošimąsi branduoliniam ginklavimuisi nurodymais, kad neva Tarybų Sąjunga kelianti grėsmę Kanadai. Tuo grubiai iškraipoma Tarybų Sąjungos politika, siekiant suklaidinti Kanados liaudį. Kanados vyriausybei, pabrėžiama pareiškime, gerai žinomi TSRS pasiūlymai visuotinai ir visiškai nusiginkluoti efektyvios tarptautinės kontrolės sąlygomis, nutraukti branduolinius bandymus, likviduoti antrojo pasaulinio karo liekanas. Šiais pasiūlymais siekiama išsaugoti ir sustiprinti taiką žemėje. Tarybų Sąjungos Vyriausybė atkreipia Kanados vyriausybės dėmesį į tai, kad branduolinis Kanados ginklavimasis sukomplikuotų tarptautinę padėtį ir sudarytų papildomų sunkumų sprendžiant daugelį tarptautinių klausimų. Pareiškime reiškiama viltis, kad Kanados vyriausybė nesiims jokių žygių, kurie didintų tarptautinį įtempimą ir stiprintų karo grėsmę. Savaime suprantama, kad jeigu Kanados vyriausybė imtųsi priemonių branduoliniam ginklui dislokuoti Kanados teritorijoje, tai TSRS vyriausybė būtų priversta padaryti iš to reikiamą išvadą, siekdama užtikrinti Tarybų Sąjungos saugumą.


KIJEVAS, rugpiūčio 21 d. (TASS ELTA). Penktą dieną toliau dirba Pasaulinės demokratinio jaunimo federacijos (PDJF) IV kongresas. Kalbėjo daugelio Europos, Azijos, Afrikos ir Amerikos šalių jaunimo pasiuntiniai. Jie kalbėjo, kad reikia stiprinti jaunimo draugystę, vystyti bendradarbiavimą, siekti pagerinti jaunųjų darbininkų, valstiečių, tarnautojų, studentų padėtį. Delegatų ir stebėtojų kalbose vieningai išreikšta mintis — reikia ginti taiką nuo naujo karo grėsmės, pasiekti, kad būtų nutraukti atominio ir vandenilinio ginklo bandymai, kad jis būtų visiškai uždraustas. Sisto Floras, Venesuelos atstovas, pareiškė, kad pasaulio tautos turi susivienyti, kovodamos prieš branduolinio ginklo bandymus, prieš karą. Jaunimas neturi likti abejingas taikos likimui. Jis turi paruošti bendrą bendradarbiavimo programą. Turi būti bendros sambūvio, kovos už demokratines laisves, tautų teises, už jų laisvę ir prideramą gyvenimą idėjos Tribūnoje Didžiosios Britanijos delegatas Džonas Mosas. Pirmąją savo kalbos dalį jis skiria atominio ginklo uždraudimo problemoms, pareikšdamas, kad ši problema jaudina anglų tautą. Anglijos leiboristų partija, pasakė kalbėtojas, bažnyčių taryba, moterų profsąjungų taryba, religinės jaunimo organizacijos yra už tarptautinį susitarimą dėl termobranduolinio ginklo tolesnių bandymų nutraukimo. 90 koledžų ir universitetų studentai pareiškia, kad reikia nutraukti atominio ir vandenilinio ginklo bandymus. Kongresas, pasakė Džonas Mosas, turi kreiptis į visas PIA ir Tarptautinės socialistinio jaunimo sąjungos narių organizacijas, siūlydamas imtis bendrų veiksmų taikai išsaugoti. Apie pasiaukojamą alžyriečių tautos kovą papasakojo Bounsdijaras. Jis kreipėsi pasaulio jaunimo atstovus, ragindamas suorganizuoti plačią kampaniją už taiką Alžyre. Mes siūlome, pasakė jis, Pasaulinei demokratinio jaunimo federacijai surengti solidarumo su mano šalies jaunimu ir tauta savaitę už kraujo liejimo nutraukimą, už tai, kad būtų pradėtos derybos su išsivadavimo armija, kuri yra vienintelis tikras alžyriečių tautos atstovas, už šalies nepriklausomybės pripažinimą. Ši kampanija, pabrėžė kalbėtojas, turi būti surengta iki tol, kol Alžyro klausimas bus pradėtas svarstyti sekančioje SNO Generalinės Asamblėjos sesijoje. Kongreso dalyviai ilgai trunkančiais plojimais sveikino Alžyro jaunuolių ir merginų pasiuntinį. Kongrese toliau dirba komisijos-kolegijos. Posėdžiuose viešpatauja bendradarbiavimo, draugystės dvasia, kuri aplamai būdinga PDJF IV kongreso darbui. Komisijų darbas yra plačiai atstovaujamo pobūdžio, visose komisijose dalyvauja daugelio šalių delegatai ir stebėtojai. Vykstant diskusijoms, kongreso dalyviai numato kelius kovai už taiką stiprinti, už jaunimo poreikių patenkinimą. Gyvai ir įdomiai vyksta diskusija komisijoje „Jaunimas ir Europos bendradarbiavimas“. Jos darbe dalyvauja daugumos Europos šalių atstovai. Tarybinio jaunimo atstovas Michailas Davydovas pabrėžė, kokia svarbi yra Europos jaunimo kova už talką, prieš karą. Jis pasiūlė kasmet rengti „draugystės savaitę“ visos Europos mastu. Tuo metu turi būti keičiamasi delegacijomis, susitinkama pasieniuose, keičiamasi filmais, ruošiamos sportinės ir kultūrinės priemonės. Jis parėmė Lenkijos delegacijos pasiūlymą — organizuoti Europos jaunimo sąskrydį, VDR delegacijos pasiūlymą — surengti Baltijos šalių jaunuolių sąskrydį ir savo ruožtu pasiūlė sušaukti Viduržemio jūros šalių jaunimo sąskrydi. Jis taip pat stojo už tai, kad TSR Sąjungoje įvyktų seminaras klausimu dėl atominės energijos naudojimo taikiems tikslams. Pareiškimus taip pat padarė Belgijos, Lenkijos, Čekoslovakijos ir Jugoslavijos atstovai. Rugpiučio 21 d. pradėjo dirbti komisijos „Dėl termobranduolinio ginklo bandymų uždraudimo“. „Vaikų auklėjimas ir vaikų organizacijų veikla“ ir kitos.


Estijos valstybės Galva atsiuntė Respublikos Prezidentui p. A. Smetonai tokią padėkos telegramą, už sveikinimus nepriklausomybės sukaktuvių proga: ,,J. E. Respublikos Prezidentui A. Smetonai. Giliai sujaudintas karštais sveikinimais, kuriuos Jūsų Ekscelencija teikėtės man atsiųsti 10-ties metų Estijos nepriklausomybės sukaktuvių proga. Prašau Jūsų Ekscelencija priimti kartu su padėka draugingus estų tautos linkėjimus lietuvių tautos gerai ateičiai. Toenisson, Valstybės Galva“.