Nuo lapkričio 28 d. iki 30 d. Dubnoje (Maskvos sritis) įvyko eilinis ESPT atominės energijos naudojimo taikiems tikslams nuolatinės komisijos posėdis, kuriam pirmininkavo profesorius V. Jemeljanovas. Posėdyje dalyvavo Bulgarijos Liaudies Respublikos, Čekoslovakijos Socialistinės Respublikos, Lenkijos Liaudies Respublikos, Rumunijos Liaudies Respublikos, Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos, Vengrijos Liaudies Respublikos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos delegacijos. Vykdydama Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos XVI (neeilinės) sesijos nutarimus, komisija paruošė konkrečias priemones, kuriomis numatoma toliau vystyti šalių – ESPT narių – bendradarbiavimą taikiai naudojant atominę energiją. Posėdis vyko broliško bendradarbiavimo ir draugiško savitarpio supratimo dvasi


Lietuvos Seimo Pirmininkas Vytautas Landsbergis neabejoja, kad, artėjant NATO viršūnių susitikimui Vašingtone, padaugės pretenzijų Baltijos valstybėms ir Lietuvai iš rytinių kaimynų. Komentuodamas Rusijos ambasadoriaus Konstantino Mozelio pareiškimą dėl rusakalbių gyventojų problemų, V. Landsbergis sakė, kad atsitiktinių sutapimų santykiuose su Rytų kaimyne nebūna. Seimo Pirmininko nuomone, gruodžio 22 d. Lietuvos užsienio reikalų ministrui išsakytos Rusijos ambasadoriaus pretenzijos dėl rusakalbių gyventojų ”turi prasmę tik Vašingtono susitikimo kontekste”. Jis taip pat neatmetė ir “kito konteksto”- Lietuvoje sugauto šnipo - galimybės. V. Landsbergis spaudos konferencijoje pažymėjo, kad ne vieną kartą su aukštais Rusijos pareigūnais konstatuota, jog dviejų valstybių santykiai yra geri, tikrų problemų nėra. Pasak jo, Rusijos ambasadorius K. Mozelis savo pokalbyje su Lietuvos užsienio reikalų ministru taip pat nepateikė tikrų problemų, tik patį faktą, kad ”galima ateiti su pretenzijomis”. Mes ne sovietai V. Landsbergio nuomone, artėjant NATO viršūnių susitikimui Vašingtone, Lietuvos užsienio reikalų ministerijai arba Seimui reikėtų priimti memorandumą apie Lietuvos statusą 1940-1990 metų laikotarpiu, dar kartą priminti, kad Lietuva niekada nedalyvavo buvusios carinės Rusijos transformavimosi į Sovietų Sąjungą procese, o buvo okupuota gerokai vėliau. Pasak V. Landsbergio, tokio dokumento tekstą prieš balandžio susitikimą Vašingtone būtų galima išsiuntinėti NATO valstybių vyriausybėms ir parlamentams. Toks dokumentas būtų kaip “politinis atoveiksmis ar priešnuodis” pastaruoju metu kartojamiems Rusijos vyriausybės vadovo perspėjimams, kad nė viena buvusi Sovietų Sąjungos respublika negali būti priimta į NATO. V. Landsbergis taip pat komentavo pastangas Minske ir Maskvoje dar labiau sujungti Baltarusiją su Rusija. Jo nuomone, Lietuvai atsiranda tam tikra perspektyva turėti rytinę sieną su Rusija. Tai būtų papildomas argumentas prieš Lietuvos integraciją į NATO, pabrėžė V. Landsbergis, kartu vildamasis, kad toks “prastesnis scenarijus” nebus įgyvendintas. Todėl kol kas, Seimo Pirmininko teigimu, Lietuvai “nekenktų valstybinio statuso su visom datom ir visais apibrėžimais išryškinimas ir pagrindinės tezės - “mes ne sovietai” - kartojimas”. Tai, pasak V. Landsbergio, padėtų išvengti nenaudingo mums teiginių primetimo. Ambasadoriaus priekaištai - diplomatinis akibrokštas Aukštas Lietuvos diplomatas “diplomatiniu akibrokštu” pavadino Rusijos ambasadoriaus priekaištus dėl vietos rusų problemų. “Šis pranešimas spaudai - nesusipratimas, neatspindintis Lietuvos ir Rusijos pavyzdinės kaimynystės realijų”, - BNS sakė URM Politikos departamento direktorius Vygaudas Ušackas. Drauge jis atmetė prielaidą, kad netikėtai pareikšti Rusijos ambasadoriaus priekaištai gali būti atsakas į neįvardyto Rusijos žvalgybininko demaskavimą Lietuvoje šį mėnesį. Pasak V. Ušacko, daugelis ambasadoriaus K. Mozelio nurodytų problemų priklauso teisėtvarkos institucijų kompetencijai, ir “Lietuva, būdama teisinė valstybė, palieka jas spręsti teisėtvarkai”. Rusijos ambasadorius taip pat reiškė susirūpinimą dėl atsisakymo įregistruoti Lietuvoje Rusijos piliečių asociaciją “Rossija”.


Deputatas J. GAGARINAS; TSRS lakūnas-kosmonautas

Mums, kosmonautams, teko laimė matyti savo planetą iš kosminių skridimų aukštumos. Skriedami viršum žemynų, mes galvojome apie žmones, gyvenančius Žemės rutulyje. Jeigu visos tautos veiktų vieningai, jeigu jos suvienytų savo jėgas, kiek daug būtų galima nuveikti gerų, didžių darbų. Ir kaip skaudu darosi pagalvojus, kad šioje nuostabioje Žemėje vėl planuojama lieti kraują, kad kai kurios agresyvios galvos nori matyti mūsų Žemę dykuma, išdeginta ir sužalota termobranduolinių bombų sprogimų. Gyvenimas patvirtino, kad mūsų partijos ir tarptautinio komunistinio judėjimo išvados, jog taikos jėgos sugeba užkirsti kelią karui, teisingos. Tad kovokime, kad karo viesulas niekad nebegalėtų sužaloti nuostabaus mūsų planetos veido. Tarybų Sąjungos vyriausybė jau po pirmojo tarybinio žmogaus skridimo į kosmosą pasiūlė taikiai naudoti kosminę erdvę, suvienytomis visų šalių pastangomis tirti visatos paslaptis. Tarybų Sąjungos vyriausybė ir Komunistų partija vadovaujasi tuo, kad išspręsti uždavinius, susijusius su kosminės erdvės tyrimu ir taikiu naudojimu, suinteresuotos visos tautos, visa žmonija. Štai kodėl aš ir mano bičiuliai kosmonautai karštai sveikiname tą faktą, kad Tarybų Sąjunga ir Jungtinės Amerikos Valstijos neseniai susitarė bendradarbiauti, taikiai naudodamos kosmine erdvę. Toks susitarimas rodo, kad atkakliai skinasi kelią derybų ir taikaus bendradarbiavimo idėja net labai sudėtingos tarptautinės padėties sąlygomis. Mes, tarybiniai kosmonautai, pasirengę kartu su Amerikos kosmonautais užkariauti kosmoso erdves, plėsti savo bendradarbiavimą pasaulinio mokslo labui, žmonių labu


Jau ketverius metus kovoja su fašistiniu slibinu galingoji Raudonoji Armija. Savo vyrus ir sūnus, tėvus ir brolius pakeitė prie staklių bei vairo Tarybų šalies patriotės — moterys ir jaunuolės. Kupinos gilios tėvynės meilės, jos savo triūsu ne tik pakeitė išėjusius į karą vyrus, išmokdamos jųjų amatą, bet daugely atvejų parodė stachanovietiško darbo pavyzdžius, vertus pasididžiavimo. Draugas Stalinas aukštai įvertino moterų žygdarbius Tėvynės karo metu. Draugas Stalinas pasakė: „Vardan Tėvynės garbės ir nepriklausomybės tarybinės moterys, jaunuoliai ir jaunuolės rodo narsumą ir didvyriškumą darbo fronte. Jos pasirodė vertos savo tėvų ir sūnų, vyrų ir brolių, ginančių Tėvynę nuo vokiečių fašistinių išgamų“. Ir Tarybų Lietuvos pramonėje, transporte ir prekyboje dirba tūkstančiai moterų. Jos garbingai ir sėkmingai atlieka joms pavestas pareigas. Štai mūsų geležinkeliais rieda garvežys, vedamas šaunios ir šlovingos Tarybų Lietuvos dukters Emilijos Raišytės — pirmosios lietuvaitės mašinistės. Ilgus metus drg. Raišytė dirbo pas turtuolius namų tarnaite. Karui prasidėjus, drg. Raišytė stojo dirbti garvežio kurike. Bet drg. Raišytė nesitenkino tuo: jinai siekė iškilti aukščiau, būti dar daugiau naudinga tarybiniam kraštui. Pernai jinai baigė mašinistų kursus ir gavo mašinisto pavaduotojos vardą ir teises. Tada ji jau atsistojo prie svirties. Už parodytą narsumą gelbėjant vokiečių maitvanagių bombų padegtą traukinį drg. Raišytė buvo apdovanota Raudonosios Žvaigždės ordinu. Už stropų darbą jinai gavo „Staliniško šaukimo spartuolės“ ženklą. Paskutiniu laiku jinai paskirta mašiniste Radviliškyje. Tokių drąsių, sumanių ir darbščių geležinkeliečių moterų nemažas būrys susispietė Tarybų Lietuvoje. Daug stachanoviečių ir spartuolių — moterų bei jaunuolių — atsidavę dirba pramonės įmonėse bei gamyklose. Nemaža puikių spartuolių Vilniaus miesto pramoninio kombinato dirbtuvėse. Pavyzdžiui, kombinato siuvykla Nr. 12: ją organizavo ir iš pat pirmos dienos jai vadovauja drg. Antanina Lindorfienė. Savo asmeniniu pavyzdžiu, uolumu bei stropumu jinai sugebėjo suburti gerą darbo kolektyvą. Siuvykloje Nr. 12 dabartiniu metu jau dirba 14 siuvėjų. Siuvykla kas mėnuo įvykdo gamybinį planą; jos gaminiai aukštos kokybės. Pati drg. Lindorfienė atlieka išdirbio normą vidutiniškai 120%, siuvėjos drg. drg. Vacė Piščiukienė ir Marija Kasatova — 110%. Tokių spartuoliško darbštumo pavyzdžių nemaža Vilniaus miesto pramoniniame kombinate. Jame moterys bei jaunuolės sudaro apie 30% visų dirbančiųjų. Tai yra pasekmės didelio atlikto darbo moterims įtraukti į gamybą. Deja, ne visos ūkiškos, partinės ir profsąjunginės organizacijos ėmėsi pastangų pritraukti į gamybą, moterų darbo jėgą. Kodėl negalėjo pasimokyti iš Vilniaus miesto pramoninio kombinato patirties Kauno miesto pramkombinato direktorius drg. Klimas? Drg. Klimas ilgą laiką negalėjo rasti darbo jėgos kombinato dirbtuvėms, kai Vilniuje šis klausimas išspręstas, plačiai įtraukiant moteris į gamybą. Čia puikius modelinius batus siuva batsiuvė drg. Stasė Chotianskienė, molinius indus formuoja Bronė Butarevičiūtė ir t. t. ir t. t. O net vienas pirmaujančių pramoninių kombinatų — Šiaulių apskrities pram. kombinatas dar ligi šiolei mažai padarė į savo dirbtuves sutelkti iš kaimų ir miestų audėjas, verpėjas, karšėjas, siuvėjas ir kitas amatininkes. Maža tepritraukė moterų į savo fabrikus bei gamyklas respublikinė pramonė. Matyti, daugelis ūkinių vadovų dar senovinių pažiūrų moters darbo jėgos atžvilgiu. Antai, Kauno Duonos kombinatas ligi šiolei maža rūpinosi išauginti moterų kepėjų kadrus. Gi Vilniaus Duonos Kombinatas jau įsteigė jaunuolių kursus, kuriuos lanko 128 asmenys. Kursų lankytojų daugumas jau dirba savarankiškai. Išnaudoti moters darbo jėgą mūsų socialistiniame liaudies ūkyje yra rimtas uždavinys ūkinėms, partinėms ir profesinėms organizacijoms. Mokant moteris bei jaunuoles gamybinio darbo, buvo sumobilizuota rimta pajėga fašistinių grobikų nualintos ir apgriautos šalies atstatymui ir esamų įmonių išplėtimui. Reikia drąsiau moteris bei jaunuoles statyti prie staklių, sodinti prie mašinų vairo, kelti į vadovaujamas vietas, nugalint savyje visus prietarus ir nepasitikėjimą moters darbo jėga. Neužmirština suteikti dirbančioms moterims tokias sąlygas, kurios įgalintų jas sėkmingai triūsti. Vaikų lopšeliai bei darželiai — štai pirmutinė sąlyga, be kurios neįmanoma moters darbo jėgos mobilizacija liaudies ūkyje. Pirmosios Tarybų Lietuvos moterys jau stojo į darbą įvairiose liaudies ūkio šakose. Jų skaičius vis auga. Ūkinių, partinių bei profsąjunginių organizacijų pareiga dauginti dirbančiųjų moterų eiles, organizuoti jųjų gamybinį apmokymą specialiuose kursuose ir sudaryti joms visas sąlygas darbo našumui kelti. Padėkime tarybinėms moterims patriotėms savo darbu prisidėti prie galutinio hitlerinio žvėries pribaigimo jo paties urve!


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Prancūzijos spauda apie šalies ekonominius sunkumus

PARYŽIUS, gruodžio 26 d. (TASS-ELTA). Prancūzijos laikraščiai spausdina medžiagą, kuri rodo, kad šalies ekonomika pergyvena rimtus sunkumus. Juos sukėlė, visų pirma, Prancūzijos dalyvavimas agresijoje prieš Egiptą ir karas Alžyre. Straipsnyje, kurį išspausdino laikraštis „Fran‑Tirer“, be kita ko, atkreipiamas dėmesys į sunkią šalies finansinę padėtį. Laikraštis nurodo, kad Prancūzijos užsienio prekybos balansas 1956 metais turi didelį deficitą. Prancūzija turi deficitą tiek prekyboje su šalimis vadinamosios Europos mokėjimų sąjungos nariais, tiek ir su dolerio zona; pastaruoju atveju deficitas sudaro 700 milijonų dolerių sumą, Straipsnyje rašoma, kad ryšium su tuo, jog dabar, kai Sueco kanalas užblokuotas, tenka pirkti skystąjį kurą Jungtinėse Amerikos Valstybėse ir mokėti už Ji doleriais, tas deficitas naujaisiais metais smarkiai padidės Toliau „Fran-Tirer“ pažymi, kad Prancūzijos vyriausybė iki šiol nesurizikavo pateikti parlamentui svarstyti ataskaitą apie valstybinio biudžeto vykdymą. Priežastis yra ta, kad dėl ilgai trunkančio karo Alžyre ir dėl intervencijos Egipte Prancūzijos biudžeto deficitas dabar siekia 1.000 milijardų frankų. Liesdamas įvairių prekių kainų didėjimą, straipsnio autorius pareiškia, kad kainų didėjimas, jeigu tik nepavyks jo sustabdyti, sukels Prancūzijai pavojingą infliaciją“. Spaudoje pranešama, kad Prancūzijos planavimo komisariatas nusiuntė ekonomikos ir finansų ministrui laišką, kuriame pažymi, kad „aštrus skystojo kuro trūkumas Prancūzijoje pradėjo stabdyti pramonės vystymąsi“ ir grasina sukelti daug kitų rimtų padarinių. Komisariatas reikalauja, kad būtų vykdoma „šiurkšti politika“, siekiant atkurti ekonominę padėtį, „kuri žymiai paaštrėjo dėl Artimųjų Rytų krizės“ (t. y. dėl Anglijos ir Prancūzijos intervencijos Egipte).


Kinijos ligoninės Nr. 169 oftalmologijos skyriaus vedėjas Čžanas Jui-fu ir jo vadovaujamas skyrius atrado trumparegystės, tolregystės, astigmatizmo ir regos silpnumo gydymo veikiant pastoviąja elektros srove metodą. Nuo 1955 m. kovo mėnesio šiuo būdu buvo gydomi 137 pacientai; po regos aštrumo pasikeitimo pasirodė, kad iš gydytų 269 akių 170 buvo visiškai išgydytos, 92 akių regėjimas pagerėjo ir tik 7 akys pasiliko be pakitimų. Šis Čžano Jui-fu atrastas naujas trumparegystės gydymo metodas buvo paskleistas ir dabar taikomas daugelyje kitų ligoninių. Čžanas Jui-fu pastebėjo, kad tiems, kas nenešiojo akinių, labai lengva atstatyti normalų regėjimą, ir gydymo rezultatai gaunami teigiami. Bet kodėl gi blogesni rezultatai būna pas tuos, kurie nešiojo akinius? Jis ėmė spėlioti, gal būt, akiniai aplamai kliudo regėjimui pagerinti. Dėl to gydytojas ėmė raginti trumparegius pacientus nenešioti akinių gydymo kurso laikotarpiu, ir gydymo efektingumas padidėjo. Toliau, dėl to, kad elektroterapijos metu elektrodai būdavo priglaudžiami prie akies obuolio baltymo, pacientai, bijodami, kad nenukentėtų akis, labai jaudindavosi procedūros metu, o tai mažindavo gydymo efektingumą. Tada Čžanas Jui-fu patobulino savo metodą. Dabar elektrodai daugiau nebeliečia akies obuolio, o priglaudžiami prie smilkinių arba viršutiniojo antakio. Rezultatai šiais atvejais pasirodė lygiai taip pat efektingi. Pacientai pradėjo mielai gydytis elektroterapiniu būdu.


Rusijos Dūma svarstė vyriausybės programą

M Vakar Rusijos ministras pirmininkas Sergejus Kirijenka parlamente supažindino deputatus su vyriausybės parengto antikrizinio plano detalėmis. Šalį yra apėmusi sunki ekonomikos krizė. Bendrasis vidaus produktas per pirmus penkis šių metų mėnesius vėl sumažejo 0,2 proc., konstatavo Kirijenka. Prieš kreipdamasis į Dūmą, aukštuosius parlamento rūmus, premjeras surengė konsultacijas su svarbiausiomis politinėmis partijomis dėl daugiau kaip 20 įstatymų, turinčių padėti įgyvendinti antikrizines priemones. Po Kirijenkos kalbos Dūma pradėjo svarstyti antikrizinę programą. Vakar Dūma turėjos balsuoti dėl preliminaraus pritarimo. Antras ir trečias įstatymų svarstymas turėtų vykti liepos viduryje. Tiesa, Agrarininkų frakcijos lyderis Nikolajus Charitonovas po konsultacijų pareiškė, jog parlamentas greičiausiai pritars tik nedaugeliui įstatymų, o kitus pateiks taisyti bendrai parlamento ir vyriausybės komisijai. Rusijos vyriausybės praėjusią savaitę priimtoje programoje numatoma drastiškai sumažinti išlaidas bei pakeisti mokesčių sistemą, siekiant padidinti biudžeto įplaukas ir taip paremti rublio kursą bei atgaivinti užsienio investuotojų pasitikėjimą. Jei Dūma pritars programai, tai leis Rusijai, be to, iš tarptautinių finansų institucijų gauti iki 15 milijardų JAV dolerių dydžio paskolą, kuri padėtų stabilizuoti Rusijos finansų rinką. Finansų ministras Michailas Zadornovas teigia neabejojąs, kad deputatai užmirš nesutarimus su vyriausybe ir iki kito mėnesio vidurio priims pateiktus antikrizinius įstatymus. Tiesa, daugelio partijų lyderiai tvirtina, jog visam paketui nepritars, tad balsavimo rezultatai neaiškūs. Vakar Rusijos premjeras Sergejus Kirijenka paragino Valstybės Dūmą kuo greičiau priimti vyriausybės pateiktus įstatymų projektus, kurie leistų įgyvendintii antikrizinę programą. “Ši programa yra visiškai depolitizuota”, - pareiškė Kirijenka per Rusijos parlamento žemųjų rūmų posėdį, pristatydamas radikalaus mokesčių sistemos pertvarkymo ir biudžeto išlaidų sumažinimo planą. “Jeigu jūs nepritarsite šiems pasiūlymams, padariniai bus labai rimti”, - įspėjo jis deputatus. Atsakinėdamas į parlamentarų klausimus, premjeras patvirtino, kad jeigu programa nebus priimta, vyriausybė gali atsistatydinti - jei Valstybės Dūma nuspręs, kad tai būtų išeitis iš susidariusios padėties. Anot Kirijenkos, valstybė turėtų vėl vaidinti didesnį vaidmenį ekonomikoje, nes klesti korupcija, vengiama mokėti mokesčius, švaistomos lėšos. Naujausiais pranešimais, vakar Dūma pritarė 6 įstatymams (iš 21 vyriausybės pateikto). Dūma nepritarė vyriausybės siūlymui padidinti akcizo mokestį ir panaikinti mokesčių lengvatas pensininkams.


KIJEVAS, rugpiūčio 21 d. (TASS ELTA). Penktą dieną toliau dirba Pasaulinės demokratinio jaunimo federacijos (PDJF) IV kongresas. Kalbėjo daugelio Europos, Azijos, Afrikos ir Amerikos šalių jaunimo pasiuntiniai. Jie kalbėjo, kad reikia stiprinti jaunimo draugystę, vystyti bendradarbiavimą, siekti pagerinti jaunųjų darbininkų, valstiečių, tarnautojų, studentų padėtį. Delegatų ir stebėtojų kalbose vieningai išreikšta mintis — reikia ginti taiką nuo naujo karo grėsmės, pasiekti, kad būtų nutraukti atominio ir vandenilinio ginklo bandymai, kad jis būtų visiškai uždraustas. Sisto Floras, Venesuelos atstovas, pareiškė, kad pasaulio tautos turi susivienyti, kovodamos prieš branduolinio ginklo bandymus, prieš karą. Jaunimas neturi likti abejingas taikos likimui. Jis turi paruošti bendrą bendradarbiavimo programą. Turi būti bendros sambūvio, kovos už demokratines laisves, tautų teises, už jų laisvę ir prideramą gyvenimą idėjos Tribūnoje Didžiosios Britanijos delegatas Džonas Mosas. Pirmąją savo kalbos dalį jis skiria atominio ginklo uždraudimo problemoms, pareikšdamas, kad ši problema jaudina anglų tautą. Anglijos leiboristų partija, pasakė kalbėtojas, bažnyčių taryba, moterų profsąjungų taryba, religinės jaunimo organizacijos yra už tarptautinį susitarimą dėl termobranduolinio ginklo tolesnių bandymų nutraukimo. 90 koledžų ir universitetų studentai pareiškia, kad reikia nutraukti atominio ir vandenilinio ginklo bandymus. Kongresas, pasakė Džonas Mosas, turi kreiptis į visas PIA ir Tarptautinės socialistinio jaunimo sąjungos narių organizacijas, siūlydamas imtis bendrų veiksmų taikai išsaugoti. Apie pasiaukojamą alžyriečių tautos kovą papasakojo Bounsdijaras. Jis kreipėsi pasaulio jaunimo atstovus, ragindamas suorganizuoti plačią kampaniją už taiką Alžyre. Mes siūlome, pasakė jis, Pasaulinei demokratinio jaunimo federacijai surengti solidarumo su mano šalies jaunimu ir tauta savaitę už kraujo liejimo nutraukimą, už tai, kad būtų pradėtos derybos su išsivadavimo armija, kuri yra vienintelis tikras alžyriečių tautos atstovas, už šalies nepriklausomybės pripažinimą. Ši kampanija, pabrėžė kalbėtojas, turi būti surengta iki tol, kol Alžyro klausimas bus pradėtas svarstyti sekančioje SNO Generalinės Asamblėjos sesijoje. Kongreso dalyviai ilgai trunkančiais plojimais sveikino Alžyro jaunuolių ir merginų pasiuntinį. Kongrese toliau dirba komisijos-kolegijos. Posėdžiuose viešpatauja bendradarbiavimo, draugystės dvasia, kuri aplamai būdinga PDJF IV kongreso darbui. Komisijų darbas yra plačiai atstovaujamo pobūdžio, visose komisijose dalyvauja daugelio šalių delegatai ir stebėtojai. Vykstant diskusijoms, kongreso dalyviai numato kelius kovai už taiką stiprinti, už jaunimo poreikių patenkinimą. Gyvai ir įdomiai vyksta diskusija komisijoje „Jaunimas ir Europos bendradarbiavimas“. Jos darbe dalyvauja daugumos Europos šalių atstovai. Tarybinio jaunimo atstovas Michailas Davydovas pabrėžė, kokia svarbi yra Europos jaunimo kova už talką, prieš karą. Jis pasiūlė kasmet rengti „draugystės savaitę“ visos Europos mastu. Tuo metu turi būti keičiamasi delegacijomis, susitinkama pasieniuose, keičiamasi filmais, ruošiamos sportinės ir kultūrinės priemonės. Jis parėmė Lenkijos delegacijos pasiūlymą — organizuoti Europos jaunimo sąskrydį, VDR delegacijos pasiūlymą — surengti Baltijos šalių jaunuolių sąskrydį ir savo ruožtu pasiūlė sušaukti Viduržemio jūros šalių jaunimo sąskrydi. Jis taip pat stojo už tai, kad TSR Sąjungoje įvyktų seminaras klausimu dėl atominės energijos naudojimo taikiems tikslams. Pareiškimus taip pat padarė Belgijos, Lenkijos, Čekoslovakijos ir Jugoslavijos atstovai. Rugpiučio 21 d. pradėjo dirbti komisijos „Dėl termobranduolinio ginklo bandymų uždraudimo“. „Vaikų auklėjimas ir vaikų organizacijų veikla“ ir kitos.


Per Prancūzijos „Liono kredito“ banką katalikiškoji bažnyčia susieta su stambiais bankininkais Rotšildais – sionizmo finansine atrama. Šiuolaikinė katalikiškoji bażnyčia yra milžiniška kapitalistinė organizacija, glaudžiai susieta su pasaulinėmis monopolijomis. Ir pasaulietiškų, ir bažnytinių kapitalistų socialiniaiekonominiai, politiniai ir idėjiniai interesai labai artimi. Revoliucinis ir nacionalinis išsivadavimo judėjimas, demokratija ir taika jiems bendri priešai. Todėl negalima dabar kovoti prieš imperializmą, prieš monopolijas, nekovojant prieš jų dvasinį bendrininką ir sąjungininką – klerikalizmą. BRANDUOLINIO KARO KRANKLYS Būdama monopolijų bendrininkė, bažnyčia visame savo ideologiniame darbe stengiasi pateisinti ir apginti reakcingą imperializmo politiką. Net karo kurstymo politiką, kurią taip aktyviai varo imperialistai, bažnyčios šulai pateisina ir jai pritaria. Klerikalai teigia, kad karas yra dievo valios pasireiškimas. Karas, pareiškė Kelno teologas E. Veltis, yra įrankis dievo rankose, nukreiptas visų pirma prieš komunistus ir ateistus. Imperialistiniai sluoksniai siekia religijos pagrindu sudaryti ne tik NATO, bet ir jo atšakų – SEATO ir SENTO – bendrą ideologinę platformą. O kai kurie militaristiniai sluoksniai ketina sukurti vieningą krikščionišką-musulmonišką-judaistinį bloką, kuris jungtų visas agresyvių grupuočių šalis. Vakarų Vokietijos revanšistų laikraštis „Stalhelm“ ragina įkurti vieningą dvasinį Jėzaus, Mahometo ir Jehovos frontą prieš komunistinį ateizmą. Klerikalizmo skleidėjai ginkluotosiose pajėgose yra karo kapelionai. Kiekviename JAV, VFR, Prancūzijos ir kitų valstybių kariniame dalinyje yra karo kunigai, pastoriai, rabinai ir net mulos, kurie šaukia kareivius ir jūreivius būti pasiruošus šventam karui. Tarnyba imperialistinėse armijose vaizduojama kaip „Šventas aktas“, malonus dievui. Taip, pavyzdžiui, kiekvienas JAV armijos ir karinio jūrų laivyno karys gauna specialų giesmių ir maldų rinkinį, pavadintą „Šventojoje tarnyboje“. Įdomu, kad giesmės ir maldos ne vienodos visiems kariams, o parinktos pagal kareivio religiją. Visi kareiviai raginami sekti mitiniu Jėzum Kristum arba žydų karalium Dovydu. Mirtis nuo atominio ginklo tikėjimo dėlei vaizduojama aukščiausiu moraliniu idealu, atveriančiu kiekvienam vartus į rojų, „į dangaus karalystę“. JAV karinių oro pajėgų karo kapelionas vyskupas Benderis skelbia, kad žmogaus fizinės esmės sunaikinimas atominiu ginklu apgailestautinas, bet krikščioniui svarbu ne fizinis egzistavimas, bet amžinas gyvenimas aname pasaulyje. Pražūtis „Švento dievo“ vardan naudojama agresyviems karams pateisinti. Klerikalai laimina visus karus, nukreiptus prieš taikos ir socializmo stovyklą. Atominio ir vandenilinio ginklo panaudojimas kare laikomas neprieštaraujančiu krikščioniškai moralei aktu. Šimtų milijonų žmonių žuvimą nuo masinio naikinimo ginklo, daugelio miestų, kaimų ir ištisų šalių nuniokojimą klerikalai skelbia „aukščiausiojo“ valia. „Jeigu pasauliui bus lemta žūti raketiniamebranduoliniame kare, tai dievas priims atsakomybę sau“, – tvirtina vyriausias VFR kariuomenės pastorius Dibelius. KOLONIALIZMO BENDRININKĖ Bažnyčia visuomet buvo ir yra tikroji kolonializmo sąjungininkė ir bendrininkė. Tai naudinga abiem pusėms. Bažnyčia gaudavo didžiules ekonomines ir politines privilegijas kolonijose, vykdė „dvasinę“ ekspansiją, kovojo už pasaulinį viešpatavimą žmonių protams. Šiuo metu senasis „klasikinis“ kolonializmas beveik visur irsta, žlunga. Kolonizatoriai priversti veidmainiauti ir keisti taktiką, kad išsaugotų viešpatavimą. Vatikanas taip pat priverstas persiorientuoti, nes atviri ryšiai su kolonizatoriais kompromituoja bažnyčią. Paskutiniame pasauliniame bažnyčių kongrese vienas Afrikos kunigas atvirai prisipažino, kad „vietiniai gyventojai“ sutapatina bažnyčią su Vakarų valdžia ir kultūra ir bijo jos (bažnyčios – M. S.) priešinimosi naujai atsiradusių valstybių politinės ir ekonominės struktūros keitimuisi. Todėl bažnyčia bando nusigręžti nuo „senojo kolonializmo, numesti „užsieninę išvaizdą“ ir priimti „vietinės, nacionalinės jėgos formą“. Tam tikslui katalikiškoji bažnyčia „augina“ vietinius katalikiškųjų dvasininkų kadrus. Savo enciklikoje „Mater et magistra“ popiežius nurodė į šio uždavinio svarbą. Vietinė dvasininkija geriau skleidžia bažnyčios religines ir politines idėjas, nes gerai žino savo šalies sąlygas ir tradicijas, žino gyventojų nuotaikas ir siekimus. Todėl Vatikanas pastaraisiais metais įtraukė kelis vietinės dvasininkijos atstovus į aukščiausios katalikiškos hierarchijos sudėtį. Šiuo metu 25 vyskupai yra – afrikiečiai. Pirmą kartą bažnyčios istorijoje negras gavo kardinolo titulą. Nežiūrint visų jos pastangų prisitaikyti prie pasikeitusių aplinkybių, katalikiškajai bažnyčiai nepavyksta nuslėpti savo organinių ryšių su kolonializmu. Apie tai neginčijamai kalba jos darbai. Vatikanas ir visi klerikalai palaiko amerikonišką marionetę – Pietų Vietnamo diktatorių Ngo Din Djemą, kuris yra katalikas. Už „ypatingus nuopelnus“ apdovanotas Vatikano medaliu Taivanio „valdovas“ Čan Kaiši. Konge katalikiškoji hierarchija nuo pat pradžios dezorganizavo teisėtos Lumumbos vyriausybės veiksmus. Belgiškųjų katalikų sluoksnių mokiniai ir statytiniai yra Kasavubu, Mobutu ir Katangos „prezidentas“ Čiombė. Bet Vatikanas neapsiriboja vien tik pretenzijomis į idėjinę ir politinę įtaką kolonijinėms ir priklausomoms Azijos, Afrikos bei Lotynų Amerikos šalims. Klerikalai siekia išsaugoti savo politinę įtaką ir išsivadavusiose šalyse, kišasi į jų vidaus reikalus. Šiuo atveju labai būdinga yra katalikiškos bažnyčios pozicija Kuboje. Nugalėjus revoliucijai, bažnyčia aktyviai nuteikia mases prieš revoliucinę vyriausybę. Havanos vyskupo „ganytojiškame“ laiške buvo atviri kontrrevoliuciniai raginimai, šmeižikiški išpuoliai prieš Fidelį Kastro. Bažnyčios kišimasis į valstybės reikalus įgavo tokį mastą, kaip nurodė Fidelis Kastro, kad katalikiškoji bažnyčia virto Kuboje „penktąja kolona“, palaikančia kontrrevoliucinius maištininkus. Svarbiausias klerikalizmo priešininkas visame pasaulyje yra pažangios jėgos, visų pirma komunistai. Komunistai šaukia tautas būti budriomis. Tautų budrumas yra laidas, kad klerikalų klastingi manevrai bus galutinai demaskuoti. Ir, kiek buržuazija besistengtų skleisti klerikalizmo idėjas, niekas neišgelbės jos nuo pražūties. Nėra tokios jėgos pasaulyje, kuri sugebėtų sulaikyti žmonijos judėjimą keliu į socializmą ir komunizmą. Toksai objektyvus visuomenės vystymosi dėsnis.


Vasario 25 d. Mokytojų seminarijos salėje Liet. Tautininkų S-gos Panevėžio skyriaus kviestas gimnazijos direktorius kun. Lindė Dobilas skaitė paskaitą tema „gruodžio 17 d. ir kas toliau?“ Kad ir vėlai buvo paskelbta ir daug kas nesužinojo, kad bus paskaita, tačiau prisirinko nemaža klausytojų, tarp kurių galėjai matyti visokio politinio nusistatymo žmonių. Panevėžiečiai domėjosi, ką pasakys filosofas literatas, kad ir nepolitikas, apie dabartinį politinį momentą. Prelegentas rimtai išdėstė priežastis, dėl kurių turėjo atsitikti ir atsitiko gruodžio 17 d. Tarp tų priežasčių jis nurodė per didelį lietuvių romantizmą ir atkaklų fanatizmą. Lietuviai nepratę skaityti gyvenimo knygų: jie romantikai svajotojai. Romantizmas gražus daiktas. Tačiau kas gražu poezijoje, gyvenime turi žūti. Gruodžio 17 d. sudarė smūgį mūsų politiniam romantizmui. Lietuviai didesni fanatikai, negu bet kuri kita vakarų Europos tauta. Mes nemokame suprasti kitų nuomonės, nesugebame pažvelgti į tą patį dalyką iš visų pusių. Nuo tokio siauro partiško fanatizmo kenčia bendrai mūsų tautos reikalai. Panevėžio Tautininkų Skyriaus Valdyba yra nusistačiusi ir toliau tokias paskaitas daryti ir kviesti kitokio nusistatymo prelegentus, bet tik jie skaitys rimtas paskaitas be partinio fanatizmo.


Tokia antrašte ,,Žydų Balse“ įdėtas jo vyr. redaktoriaus p. R. Rubinšteino ,,Laiškas iš Zenevos“. Kiek sutrumpintą šį laišką paduodame. ,,Pirmas nusivylimas jau atėjo. Lietuvių-lenkų ginčas dabartinėj Tautų Sąjungos Tarybos sesijoj jokios žymios vietos neužims, jis nebus degantis darbų punktas, bendrai nepritrauks tarybos narių ypatingo dėmesio. Tas jau šiandien beveik yra aišku, ir žurnalistai, profesionaliniai sensacijų bei aštrių monentų mėgėjai, yra sunkiai apvilti ir užgauti“. Šio apsireiškimo priežastį autorius šitaip paaiškina: „Sansacingai ir aštriai šį klausimą gali statyti tik lenkų delegacija, Lietuvių delegacija neturi jokio intereso šį ginčą paaštrinti. Bet kaip tik lenkų pusė šį kartą rodo pažymėtiną pasingumą. Ji nesiskubino ir neskubina. Prieš kelias dienas lenkų nota, kurią Suliakovskis atvežė Kaunan, reikalavo kuo greičiau atnaujinti derybas. Jau buvo norėta atvykti į Ženevą su aiškiais lietuvių lenkų susitikimo rezultatais. Bet po to, kai prof. Voldemaras, pasirėmęs tam tikromis formalybėmis, gudriai atsisakė nuo ,,ekspres“ - derybų, lenkų ūpas, matyt, atslūgo. Žymus lenkų žurnalistas, gerai orientuojąsis lenkų politikoj, man visai atvirai pasakė, kad reikia prisipažinti, jog Lietuvos ministeris pirmininkas turi didelį dialektikos talentą ir moka išnauduoti priešo klaidas savo nusistatymams ir savo interesams. Lenkai dabar nereikalauja greitųjų derybų rezultatų ir to negali reikalauti, nes su kuom gi galima ateiti į tarybą ir ko galima iš jos norėti? Kadangi dar nėra suvesta oficialinis Karaliaučiaus konferencijos ir komisijų posėdžių balansas, tai neturi reikšmės reikalauti iš tarybos, kad ji priimtų aiškią rezoliuciją šiuo klausimu, nes prof. Voldemaras labai teisingai atsakys, kad yra per anksti priimti nutarimus, kol derybos dar nėra pabaigtos. Tiesa, lenkai sako, kad vistiek iš derybų nieko neišeisią, kad prof. Voldemaras tyčia užtęsiąs bylą ir ieško visokių formalinių aiškinimu, tuo statydamas lazdas į taikos vežimo ratus... Bet formaliai vis dėlto negalima statyti klausimo iš esmės dabartinėj tarybos sesijoj. Ir tuo lietuvių pozicija yra stipri. Tai kas gi bus? Įvyks, kaip sako žinovai, ir kaip yra lengva numatyt, štai kas: lietuvių lenkų ginčų referentas, einant birželio mėn. tarybos nutarimu, laikys sausą, grynai istorinį pranešimą dėl klausimo padėties. Galimas daiktas, kad šia proga pakalbės dar prof. Voldemaras ir Zaleskis, kurie išdėstys savo vyriausybių nusistatymą. Bet taryba principinio nutarimo nepriims ir paves sekretoriatui padėti techninėmis priemonėmis tolimesnę lietuvių lenkų derybų eigą. (Musų spec. kor. pranešimas tai patvirtino. Red.). Degamos sensacijų medžiagos tokiu būdu nebus duota ir viskas praeis švariai ir ramiai... Jei ištikrųjų taip ir bus, tai vietos politikai tame mato prof. Voldemaro laimėjimą. Bendrai nurodoma į tai, kad bylą toliau bus užtęsiama dėl... referento! Dabartinėj Tautų Sąjungos Tarybos sesijoj atėjo eilė Olandijai išeiti iš tarybos ir perduoti savo vietą kitai valstybei. Ir kita valstybė bus Ispanija, kuri turi gauti patenkinimą už tai, kad ji susitaikė su Tautų Sąjunga: po jos žinomo demonstratyvinio išstojimo. Ji dabar atvyko atgal ir su ja pasielgiama kaip su glamonėjamu kūdikiu. Bet Olandijos atstovas Beelaerst van Blockland yra lietuvių lenku ginčo referentas. Jo vietoj referentu dabar bus paskirtas Ispanijos atstovas Kinones de Leon. Jis yra naujas žmogus, ir turės iš naujo studijuoti šia supainiotą bylą iš šimtų dokumentų ir sudėtingų aplinkybių. Tai yra mėnesių darbas. Ir šis nelauktas, beveik nė kieno nenumatytas apsireiškimas, vėl kris į lietuvių delegacijos svarstyklę jos naudai. Taip čia įvertinama tolimesnių derybų perspektyvas. Tautų Sąjungos kuluaruose aš šiandien pagavau žymų lenkų delegacijos narį, kuriam atvirai pastačiau klausimą: - Paskutinėj savo notoj prof. Voldemaras jums pranešė, kad jis esąs pasiruošęs Ženevoj susitikti su p. Zaleskiu ir nutarti apie lietuvių lenkų konferencijos laiką ir vietą. Taigi, ar negalėtumėt man pasakyti, ką jus manote į tai atsakyti? - Atsakyti? Nieko. Mes bendrai neturime ką atsakyti. Žmogus kimba prie mažmožių, prie tuščių formalybių, mėgina užtemdyti paprasto dalyko aiškią prasmę. Jis nori susitikti su p. Za


Lenkijos likimą nuspręs ne seimas, o Pilsudskis.

Rinkimų kova Lenkijoj pasiekė aukščiausią laipsnį. Ypač smarki agitacija vedama spaudoj. Šiomis dienosmis Varšuvoj buvo sukonfiskuoti beveik visi opozicijos laikraščiai. „Gazeta Waršawska“ vasario 28 d. buvo konfiskuojama keturius kartus ir išėjo tik penktą kartą – pusiau balta. Karo ministerijos organas „Polska Zbrojna“ pareiškia, kad Lenkijos likimas esąs ne tik milionų rinkikų, bet ir Pilsudskio rankose.


Pranešimu iš Maskvos, finansų komisaro pavaduotojas Frumkinas gavo ilgas atostogas. Manoma, kad jis būsiąs visai atleistas iš šios vietos. Frumkinas žinomas savo griežtais pasiūlymais duoti daugiau laisvės sovietų sodžiui gamybos atžvilgiu. (Elta).


Indonezijos prezidentas Sukarnas nutarė nesiųsti Adamo Maliko, Indonezijos delegacijos vadovo, į Indonezijos ir Olandijos derybas Vašingtone dėl Vakarų Iriano, praneša Reuterio agentūros korespondentas iš Džakartos. Tai paskelbęs, operatyvinio štabo Vakarų Irianui išvaduoti viršininkas generolas majoras Achmedas Janis taip pat pareiškė, kad prezidentas nutarė atšaukti iš Vašingtono ir antrąjį Indonezijos delegatą.


Suimta 40 ukrainiečių. Tarp jų keli seimo nariai. Radio žiniomis, ryšy su pasikartojančiais atentatais prieš geležinkelius vietų rytų Lenkijoj Kovely ir apylinkėj esą, suimta 40 ukrainiečių partijos „Selrob“ narių, tarp kurių keli seimo atstovai. Pas suimtuosius esą rasta daug kompromituojančių dokumentų, labai svarbūs mobilizacijos planai ir didelis svetimos valiutos fondas. Jų butuos taip pat esą rasta amunicijos sandėliai. Pastaruoju laiku „Selrob“ organizacija vedusi aktingą propagandą ir ruošusi dirvą naujiems teroristiniams aktams.


Respublikinio jaunųjų kukurūzų augintojų sąskrydžio dalyvių KREIPIMASIS į respublikos komjaunuolius ir jaunuolius

Šaunusis tarybinis jaunimas atiduoda visas savo jėgas kovoje už Komunistų partijos ir Tarybinės vyriausybės iškeltos komunizmo statybos programos įgyvendinimą. TSKP XX suvažiavimas mūsų žemės ūkio darbuotojams, visai tarybinei liaudžiai iškėlė didingus uždavinius: pasiekti, kad artimiausiu laiku kas metai būtų surinkta ne mažiau kaip 180 milijonų tonų grūdų, padidinti gyvulininkystės produktų gamybą 2 kartus. Mūsų respublikoje 1960 m. reikia gauti grūdų 4,2 karto, mėsos - 1,9 karto, pieno – 2,2 karto daugiau negu 1955 m. Šie skaičiai reiškia naują mūsų socialistinio žemės ūkio suklestėjimą, jie akivaizdžiai rodo nenuilstamą mūsų Komunistų partijos rūpinimąsi tolesniu liaudies ūkio išvystymu, darbo žmonių gerovės pakėlimu. Siekiant sėkmingai vystyti gyvulininkystę, reikia visų pirma pakankamai turėti įvairių pašarų, nes be jų negalima pakelti gyvulininkystės produktyvumo. Pirmaujančių respublikos kolūkių patyrimas rodo, koks puikus pašaras gyvuliams yra kukurūzai. Jiems priklauso lemiama reikšmė aprūpinant gyvulius koncentruotais ir sultingaisiais pašarais. Kukurūzai - tikrai nuostabus augalas, gausios grūdų ir gyvulininkystės produktų gamybos laidas. Vienas šio nuostabaus augalo grūdelis, išaugintas darbščiomis, rūpestingomis rankomis, duoda dvi, o kartais ir tris pilnavertes burbuoles, tai yra virš pusantro tūkstančio grūdelių, o taip pat iki 4-5 kg žaliosios masės. Tai reiškia pusantro-du litrus pieno arba 60-80 g sviesto. Nėra kito tokio augalo, kuris savo derlingumu galėtų prilygti kukurūzams, kuris galėtų duoti iš 1 ha vidutiniškai iki 7-8 tūkstančių pašarinių vienetų, o esant aukštiems derliams – iki 16 tūkstančių pašarinių vienetų iš hektaro. Dar neseniai mūsų respublikoje buvo kalbama apie kukurūzus, kaip apie pietų augalą, kurio Lietuvos dirvožemio ir klimatinėse sąlygose auginti negalima. Labai retai šio augalo stiebus buvo galima pamatyti mėgėjų daržuose. Bet dabar kukurūzai peržengė senas ribas. Jie auga tiek mūsų šalies pietuose, tiek ir šiaurėje: kukurūzai sėkmingai auginami Pamaskvėje, Latvijoje, Molotovo, Kirovo, Vologdos, Leningrado srityse. Kukurūzai pasiekė net Baltąją jūrą - jie auginami Archangelsko srityje. Plačiai paplito kukurūzų pasėliai ir mūsų respublikoje. Vykdant VLKJS CK III plenumo nutarimą, paskelbusį kukurūzus jaunimo kultūra, tūkstančiai respublikos komjaunuolių ir jaunuolių su jaunatviška energija ėmėsi auginti šią puikią kultūrą. Praėjusiais metais jaunimo jėgomis buvo pasėta 38.000 ha kukurūzų. Daugelis komjaunimo-jaunimo grandžių gavo aukštus kukurūzų derlius. Anykščių rajono „Paryžiaus komunos“ kolūkio grandininkės drg. Kaušpėdaitės vadovaujama grandis 5 ha plote gavo po 780 cnt žaliosios masės ir po 21 cnt burbuolių iš ha, Pagėgių rajono „Jūros“ kolūkio komjaunuoliai ir jaunimas 14 ha plote gavo puikų kukurūzų derlių – po 856 cnt žaliosios masės iš ha. Troškūnų rajono Troškūnų tarybinio ūkio komjaunimo-jaunimo grandis, vadovaujama Taraškevičiūtės Felicijos, 18 ha plote gavo po 525 cnt žaliosios masės iš kiekvieno ha. Respublikiniame jaunųjų kukurūzų augintojų socialistiniame lenktyniavime nugalėtoju tapo Šalčininkų rajono jaunimas, išauginęs kukurūzus 584 ha plote. Dar didesnį užmoji kukurūzų auginimas igaus šeštame penkmetyje. TSKP XX suvažiavimo direktyvose numatyta: „Įdiegti kukurūzus, kaip derlingiausią kultūrą, ir 1960 metais padidinti kukurūzų pasėlių plotus kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose ne mažiau kaip iki 28 milijonų ha“. Šiame penkmetyje kukurūzai turi užimti tvirtą vietą mūsų respublikos kolūkių ir tarybinių ūkių laukuose. Respublikinio jaunųjų kukurūzų augintojų sąskrydžio dalyviai kviečia visą kaimo jaunimą aktyviai dalyvauti auginant kukurūzus. Komjaunuoliai, jaunuoliai ir merginos! Siekite aukštų kukurūzų derlių! Vieningai, su komjaunuolišku užsidegimu imkitės šio darbo, įtraukite į kovą už gausius kukurūzų derlius visą kolūkių, tarybinių ūkių ir MTS jaunimą. Kartu su kolūkių, MTS, tarybinių ūkių partinėmis organizacijomis ir kolūkių valdybomis bei MTS ir tarybinių ūkių vadovais organizuokite jaunimo grandis aukštiems kukurūzų derliams gauti, iškelkite grandžių vadovais pačius energingiausius, darbščiausius, autoritetingiausius jaunuolius ir merginas, numatykite tinkamiausius žemės sklypus kukurūzams sėti ir organizuokite vietinių trąšų sukaupimą: aktyviai dalyvaukite gaminant mėšlo-durpių kompostą, rinkite pelenus bei kitas vietines trąšas. Pasirūpinkite sėkla, laiku parsigabenkite ją į kolūkinius sandėlius, organizuokite tinkamą jų saugojimą, prieš sėją būtinai patikrinkite jos daigumą, paruoštą sėklą būtinai beicuokite. Organizuokite grandžių apmokymą kukurūzų auginimo agrotechnikos, susipažinkite su naujausiomis žemės ūkio mašinomis, propaguokite pažangųjį patyrimą jaunimo tarpe, ruoškite reikalingą inventorių kukurūzų sėjai. Atlikę sėją, organizuokite nuolatinę pasėlių priežiūrą, tuo tikslu plačiai išnaudokite MTS techniką. Jaunieji gyvulių augintojai, auginkite kukurūzus žaliajam pašarui prieferminiuose sklypuose! Studentai ir moksleiviai! Aktyviai dalyvaukite renkant vietines trąšas, padėkite kolūkiams ir tarybiniams ūkiams auginti kukurūzus. Organizuokite talkas, skirtas kukurūzų sėjai ir priežiūrai. Jaunieji mechanizatoriai ir žemės ūkio specialistai! Studijuokite kukurūzų auginimo agrotechniką, laiku paruoškite žemės ūkio inventorių pavasario sėjai, gerai įsisavinkite kvadratinį-lizdinį kukurūzų sodinimo metodą, maksimaliai išnaudokite MTS ir tarybinių ūkių techniką prižiūrint ir nuimant kukurūzų derlių! Brangūs draugai! Įsijunkime į socialistinį lenktyniavimą! Tegul lenktyniauja grandis su grandimi, kolūkis su kolūkiu, rajonas su rajonu. Nepagailėkime jėgų, kad šiemet išaugintume po 500 cnt žaliosios masės ir po 70 cnt burbuolių vidutiniškai iš kiekvieno ha. Respublikos jaunųjų kukurūzų augintojų sąskrydis įsitikinęs, kad visi kolūkių, MTS, tarybinių ūkių komjaunuoliai ir merginos, aukštųjų ir vidurinių mokyklų moksleiviai, įkvėpti istorinių partijos XX suvažiavimo nutarimų, aktyviai dalyvaus sprendžiant partijos ir vyriausybės iškeltus uždavinius žemės ūkyje. Jaunimas drauge su visa liaudimi aktyviai dalyvaus kovoje už šios naujos žemės ūkio kultūros aukštus derlius ir tuo prisidės prie stiprios pašarų bazės gyvulininkystei sudarymo. Į žygį už aukštus kukurūzų derlius, jaunieji draugai!


Lietuvos užsienių politikos gairės; Ko Lietuva šiemet laukia Tautų Sąjungoj

Pasikalbėjimas su U. R. M. Dr. Zaunium Sąryšy su besiartinančia Tautu Sąjungos sesija mūsų bendradarbis buvo apsilankęs pas poną užsienių reikalų ministerį. Ministeris Dr. Zaunius jį maloniai priėmė ir gana ilgai užtrukusiame pasikalbėjime suteikė tokių informacijų. Pan - Europa Tautų Sąjungoje — Dėl bendros vyriausybės linijos Tautų S-je tenka atsakyti, — pareiškė ponas ministeris šį klausimą uždavusiam mūsų bendradarbiui, — kad Tautų Sąjungoje yra svarstomi ne tiktai toki klausimai, kurie šiuo momentu Lietuvą tiesioginiai liečia. Yra daugelis platesnio maštabo klausimų, kurie Lietuvos reikalus paliečia netiesioginiai. Šių metų Tautų Sąjungos pilnaties darbotvarkė yra ypatingai plati ir joje figūruojančių klausimų eilė yra labai ilga. Įvardinsiu čia tik tuos klausimus, kurie turi svarbesnės reikšmės. Jų tarpe pirmoje eilėje stovi diskusijos Briando Pan-Europos projekto reikalu. Šis klausimas, kaip yra žinoma, paskutiniaisiais mėnesiais atsidūrė gan keblioj padėtyj, nes, einant prie konkretesnio p. Briando sumanymo įgyvendinimo, kaip ir buvo galima laukti, pasirodė skirtumų pažiūrose į tai, kaip turėtų atrodyti toji Pan-Europa, kuri turėtų užtikrinti valstybėms taikingą plėtojimąsi. Vienai valstybių grupei rūpi ne tik užfiksuoti dabartinė padėtis, bet ir surasti ypatingų priemonių tai padėčiai apsaugoti. Tuo tarpu kitoms valstybėms rūpi juridinės padėties atmaina. Jos, žinomas daiktas, nėra linkusios amžiams fiksuoti dabartinę padėtį. Iš šitų interesų priešingumo kyla ir įvairios į Pan-Europos sudarymo darbą pakviestųjų valstybių pastabos. Vienu iš svarbiausių šiame darbe klausimų yra tas, kuriuo būdu pasiseks, dar prieš realizuojant Pan-Europos mintį, sutvarkyti saugumo bei nusiginklavimo klausimus. Lietuva šiame reikale stovi truputį nuošaliai. Nepriklausydama nei prie vienos, nei prie kitos aukščiau nurodytų valstybių grupių, Lietuva į Pan-Europos sumanymą žiūri kaipo į tautų sugyvenimo sutvarkymą teisės ir teisingumo pamatais ir nemano, kad Europa bet kuriuo būdu galėtų būti pastoviai sutvarkyta dabartinio status quo pamatais. Iš to ir aiškus Lietuvos nusistatymas — sveikinti visokį tautų bendradarbiavimą, — ar jis vyktų Tautų Sąjungos, ar Kellogo pakto ar, galų gale, Pan-Europos pamatu, jeigu tik šis bendradarbiavimas siekia pagrįsti taiką pastoviais teisės pamatais ir nenori būti vien tik paprastu smurto legalizavimu. Ar Europos valstybės sugebės atsistoti ant šito aukšto ir kilnaus pamato ir surasti tikrą kelią Pan-Europos minčiai pravesti, parodys artimiausioji ateitis. Iš savo pusės mes galime tik linkėti, kad jos tą kelią surastų. T. S. Sekretoriato pertvarkymas Tautų Sąjungos darbų tvarkoj yra ir sekretoriato pertvarkymo klausimas. Šis klausimas iš esmės atrodo techniškas. Tačiau jis turi labai didelės reikšmės. Mat, su dideliu autoritetu skelbiamų Tautų S-gos sprendimų paruošime labai didelę rolę vaidina sekretoriatas. Už tai dėl vietų šitoje įstaigoje pasiskirstymo nuo pat pradžios ėjo varžytynės tarp didžiųjų valstybių. Vėliau, Tautų Sąjungai pradėjus dirbti, ir mažesnės valstybės čia pareiškė savo pretenzijų ir jų atstovai po truputį įėjo į sekretoriatą. Formaliai sekretoriato personalas yra tarptautinis, taigi visų Tautų Sąjungos narių, tarnautojai ir kaipo tokie turėtų būti neutralūs visoms valstybėms. Bet pati jau žmogaus prigimtis tokia, kad jis geriau supranta reikalus ir teises tos šalies, kuriai jis atstovauja, ir yra linkęs daugiau juos paboti. Lietuva taip pat turi sekretoriate tam tikrą savo piliečių skaičių. Tačiau reikia pasakyti, kad tas skaičius nėra pakankamas ir teks dėti pastangų jam padidinti, nes, Lietuvos vyriausybės nuomone, ir pats Tautų Sąjungos darbas nukenčia dėl to, kad ten nėra žmonių, gyvai jaučiančių lietuvių tautos pulsą. Tiesioginiai klausimai Dėl Lietuvą tiesioginiai liečiančių klausimų — šiais metais Tautų Sąjungos plenume mes jų neturime. Tiesa, Lietuvos delegatams teks ten pasisakyti dėl bendros Tautų Sąjungos politikos. Tai įvyks Tautų Sąjungos Tarybos pranešimo apie pereitų metų bėgyje Tautų Sąjungos atliktuosius darbus priėmimo proga. Bet rugsėjo mėnesį Ženevoje susirenka ne tik Tautų Sąjungos plenumas, bet ir Taryba. О Tarybos darbotvarkėje Lietuva turi labai svarbų klausimą, būtent, šioje darbotvarkėje figūruoja Lietuvos santykių su Lenkija klausimas. Santykiai su Lenkija Mūsų byla su lenkais, kaip žinoma, 1928 m. gruodžio mėnesį, Lietuvos delegatui sutinkant, buvo pavesta Tranzito ir Susisiekimo komisijai. Bylos atidavimas šiai Tautų Sąjungos Komisijai reiškia technikinio šios bylos pobūdžio pabrėžimą ir politinės jos pusės užtemdymą. Dar 1927 m. Tarybos posėdyje buvo priimta rezoliucija, konstatuojanti, kad tarp Lietuvos ir Lenkijos karo stovio nėra, ir raginanti abi valstybes sudaryti santykius, nuo kurių pareina taika. Išaiškinti, kurie, būtent, santykiai, tranzito ir susisiekimo srityje, atitiktų dabartinę juridinę padėtį tarp abiejų valstybių, buvo pavesta Tranzito ir Susisiekimo Komisijai. Sakytoji Tautų Sąjungos komisija, vykdydama 1928 m. gruodžio mėn. Tarybos jai pavestą uždavinį, kone dvejus metus studijavo susisiekimo tarp Lietuvos ir Lenkijos kliūčių klausimą. Tranzito komisija šį darbą atliko per savo subkomisiją, kuri savo rėžtu pasiskirstė į du komitetus. Vienas šių komitetų nagrinėjo techniškas susisiekimo galimybes, o kitas — juridinę šio klausimo pusę. Nei Lietuva, nei Lenkija šito klausimo svarstyme Tranzito Komisijoje nedalyvauja. Tranzito komisijos darbas Komisijos darbas buvo toks. Ji visų pirma norėjo išaiškinti, kokios yra susisiekimo tarp Lietuvos ir Lenkijos galimybės ir koks faktiškas susisiekimas buvo seniau Lietuvos rajone esamais keliais iš rytų į vakarus ir atvirkščiai. Šį darbą dirbusiam tranzito subkomisijos komitetui prireikė daug laiko. Lygiagrečiai ir bent kiek su mažesniu dėmesiu antrasis komitetas tyrinėjo juridinę padėtį. Komitetas, kuris nagrinėjo faktinas susisiekimo kliūtis, susirinko įvairios statistikos apie judėjimą geležinkeliais, einančiais per Lietuvos teritoriją, ir taip pat surinko labai daug medžiagos apie prieškarinį susisiekimą Nemunu ir kitomis upėmis. Remdamasis tais surinktais daviniais, šis komitetas priėjo išvadą, kad geležinkelių susisiekimo srityje susidomėjimo vertas tiktai didysis geležinkelis, kurio šaka tarp Kauno ir Vilniaus dabar yra perkirsta, o susisiekime vandens keliais — tiktai susisiekimas Nemunu. Juridinis komitetas, išnagrinėjęs Lietuvos ir Lenkijos pasirašytas tarptautines sutartis šitoje srityje, aiškios išvados nepriėjo. Turėjo tačiau konstatuoti, kad Lietuva nėra pasirašiusi Barcelonos konvencijos ir statuto dėl tranzito laisvės ir kad ji yra prisiėmusi tiktai kai kuriuos šitų sutarčių nuostatus, kiek jie liečia Klaipėdą, tuo tarpu Lenkija yra pasirašiusi abu minėtus dokumentus, kurie jai, tuo būdu, privalomi.


Ar nusiplaus Prancūzija kolonijinio karo gėdą?

OAS siekia teroru užtemdyti Alžyro laisvės aušrą

TASSo korespondentas A. Baranovas praneša: trečią dieną vyksta Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės ir Prancūzijos vyriausybės delegacijų derybos. Apie derybų turinį ir eigą, kaip ir anksčiau, nieko nėra žinoma, nes abi delegacijos pagal bendrą nutarimą nerengia spaudos konferencijų, neskelbia jokių pranešimų. Tačiau, vietos politinių stebėtojų ir žurnalistų nuomone, derybų dalyviai dabar daugiausia dėmesio skiria problemoms, kaip palaikyti tvarką Alžyre pereinamuoju laikotarpiu tarp ugnies nutraukimo ir referendumo Alžyro apsisprendimo klausimu, kaip sudaryti laikiną vykdomąjį organą ir paleisti alžyriečius, kalinamus Prancūzijos kalėjimuose ir stovyklose. Ryšium su kruvinu fašistinių OAS gaujų teroru problema, kaip palaikyti tvarką pereinamuoju laikotarpiu, Alžyrui yra nepaprastai svarbi. „Alžyre didėjanti netvarka ir dar rimtesnių sukrėtimų grėsmė teikia ypatingo aštrumo klausimui, kaip palaikyti tvarką, nutraukus ugnį“, – pripažįsta Prancūzijos buržuazinis laikraštis „Mond“. Ar sugeba Prancūzijos vyriausybė vykdyti Alžyre susitarimus, kuriuos ji pasirašys? Nuo teigiamo atsakymo į šį klausimą priklauso, daugelio, apžvalgininkų nuomone, taikos Alžyre likimas. Demokratinė Prancūzijos visuomenė karštai sveikina Eviano derybas, kurių dėka, kaip ji tikisi, turi būti nutraukta ugnis ir po to turi būti atkurta taika Alžyre. Čia manoma, kad Prancūzijos Alžyro derybos gali trukti dar kelias dienas.


Ta žinia jau plačiai pasklido. Tvanai, kokių ir seni žmonės vargu atsimena, užplūdo, ten pievas, laukus, kelius, kaimus (kiemus), ir veržiasi į namus, viską išmirkydami, krosnius (pečius) griaudami, žmonėms nepalikdami sausos vietelės. Jau paprastai labai sunkus ano krašto žmonių žvejų gyvenimas, bet ką dabar bepasakysime! Viskas, ką jie vargdami ir daug išlaidų pasidarydami vasarą augino ir rudenyje suvalė, visos roputės (bulvės), visos daržovės, visi ištekliai jiems vandens sunaikinti. Sukrautas šienas tvano nuneštas. Kaip dabar iššers per žiemą savo gyvulius! Kaip ir patys maitinsis! Juk ir tatai, kas jų ilgų metų trūsu sukaupta, viskas žuvo. Dar vienų kitų namų tėvas audroje neteko gyvybės ir našlė su vaikais dabar vargsta viena. Netrukus užeis šaltoji žiema. Ką veiks visi tie žmonės? Ypačiai, kad ligos vaikus ir suaugusius užniks! Ar numanome, koks didis jų vargsmas? O jie visi lietuviai kaip ir mes. Tūli taip laikosi lietuviškumu, kad ir kažkaip skursdami, kviečiasi lietuvišką laikrašti į namus. O savo vaikučius jie moko drąsiai lietuviškai kalbėti, taip kad ten po anus kaimus dar gyvai ir aiškiai skamba lietuviški balsai. Kaip galėtume palikti juos vienus jų varguose! Jų nelaimė yra mūsų visų dalykas. Ypačiai dabar Kalėdų laiku. Todėl pašelpkime juos kiek įgalėdami, jeib nors mažas paguodos spindulėlis spystų į jų namelius. Visi, kurie tai gali, aukokime grašelį! Rodos visi lietuviai, ar jie gyventų Prūsuose ar kitur pasaulyje, atjaus, kas jų pareiga. Gavę sutikimą, prašome pinigus siųsti šiuo adresu: Dr. Vydūnas, Tilsit, Kasernenstr. 14. Iš čia dovanos bus padalinamos nukentėjusiems. Apie jas pranešime „N. T. Keleivyje“. Jeigu bus pageidaujama, vardą pavardę pažymėsime tik pirmomis raidėmis. Kiti lietuviški laikraščiai prašomi šį atsišaukimą atspausdinti. „Naujas Tilžės Keleivis“.


Speciali kino laida „N. A. Bulganinas ir N. S. Chruščiovas draugiškoje Suomijoje“

Maskvos kinoteatruose pradėta demonstruoti speciali kino laida „N. A. Bulganinas ir N. S. Chruščiovas draugiškoje Suomijoje”. Filme parodytas N. A. Bulganino ir N. S. Chruščiovo atvykimas į Suomiją, pasakojama apie pirmąsias dvi jų viešėjimo šioje šalyje dienas. Juostelėje užfiksuotas svečių iš Tarybų Sąjungos apsilankymas pas Suomijos respublikos prezidentą U. K. Kekoneną, ministrą pirmininką V. I. Sukselaineną, priėmimas Suomijos parlamente, N. A. Bulganino I N. S. Chruščiovo susipažinimas su Helsinkio miestu. Specialią kino laidą filmavo Tarybų Sąjungos ir Suomijos operatoriai. Centrinės dokumentinių filmų studijos gamyba. (TASS-ELTA).


Estų parlamento biudžeto komisijoj kilo rimtų nuomonių skirtumų vyriausybės agrarinės politikos klausimu tarp ūkininkų sąjungos ir kitų koalicijos partijų. Ūkininkų sąjungos frakcija renkasi posėdžiui susidariusiai padėčiai svarstyti.


NIUJORKAS, kovo 19 d. (TASS), Agentūros Asošieited Pres korespondento pranešimu iš Montgomerio miesto (Alabamos valstija), šiandien 93 negrai, jų tarpe 25 dvasininkai, turi čia stoti teisman už tai, kad jie atsisakė naudotis miesto autobusais, kuriuose pagal valstijos įstatymus yra specialios vietos negrams ir baltiesiems. Vasario 21 d. didysis žiuri, kurį sudaro daugiausia baltųjų atstovai, apkaltino tuos negrus tuo, kad jie yra 16 savaičių trunkančio autobusų susisiekimo boikoto Montgomerio miesto vadovai ir aktyvūs dalyviai. Kaltinimo aktai buvo sudaryti, remiantis retai taikomu valstijos įstatymu, liečiančiu darbo konfliktus. Šis įstatymas draudžia organizuotą boikotą „be teisingo preteksto arba juridinės priežasties“. Korespondentas nurodo, kad autobusų boikotas prasidėjo po to, kai siuvėja negrė Roza Parks buvo suimta ir apkaltinta už tai, kad ji atsisakė atsisėsti autobuse į negrams skirtą vietą. Miesto gyventojai negrai pasisakė prieš segregacijos sistemą miesto transporte ir iškėlė bylą apygardos teisme, paskelbdami, kad valstijos ir miesto įstatymai neatitinka konstitucijos.


Užsienio spaudos atgarsiai į draugo N. CHRUŠČIOVO pranešimą

Milijonai Čekoslovakijos darbo žmonių gamyklų klubuose, cechuose, šeimos ratelyje ir tiesiog gatvėse prie garsiakalbių nepaprastai atidžiai užvakar klausėsi TSKP CK Pirmojo sekretoriaus TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko N. Chruščiovo pranešimo TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje, jo žodžių, kupinų tikėjimo taikos ir socializmo pergale. Draugo N. Chruščiovo pranešimas per Pragos radiją ir televiziją buvo transliuojamas išverstas į čekų kalb


Nauji parlamentai ir Prancūzų-Vokiečių santykiai.

(Mūsų Paryžiaus korespondento). Nieko nėra stebėtino, kad Prancūzų viešoji opinija laukia iš Reichstago ir būsimos vokiečių vyriausybės dar labiau „lokarninės politikos, nei kad pirmiau būta. Tačiau Vokietija į Prancūziją ir Prancūzija iįVokietiją vis dar žiūri su kai kuriuo nepasitikėjimu. Vokiečiai mano, kad jie perdaug nusileidžia prancūzams, o prancūzai atbulai, nors P. Briando ir Strezemanno politikoj buvo stiprios kolaboracijos. Kairiųjų laimėjimas Vokietijoj tokį bendradarbiavimą tegali pagilinti. Nekantriai laukiama p. Hermann Müller sudarytos naujos vyriausybės ir jos programos. P. Loebe (socialdemokratas), kuris buvo išrinktas ir naujo parlamento pirmininku, savo Reichstago atidarymo kalboj pasakė: ,„užsienių politikoj Reichstagas sieks įvairių tarptautinių susiartinimų“. Bet prancūzai ir į socialdemokratus žiūri šiek tiek su nepasitikėjimu. Tasai pats p. Loebe yra didžiausias šalininkas Austrijos Anschluss'o. Vokietiją gerokai erzina tas faktas, kad trejetai metų praėjus po Lokarno sutarties aliantai vis dar yra okupavę Reinaniją. Ne taip seniai, kada vokiečųu buvo norėta išplėsti Rüsselsheimo stotį, jie sulaukė antantos protesto. Bet daugiausia vokiečius ir prancūzus suerzino p. Zaleskio įsikišimas, kuris „pasipriešino“ priešlaikinei Reino pakraščių evakuacijai, nurodydamas, kad tuo liečiamas ir Lenkijos saugumas. Tuo reikalu p. Zaleskis padarė pareiškimų Paryžiaus spaudai ir iššaukė didelio pasipiktinimo Vokietijoj. Reinanijos okupacijoj lenkai mato ir jų saugumui didelį laidą, nors Lokarno sutartis tokios garantijos lenkams neduoda. Ir Paryžiuje ir Briusely lenkai varė akciją, kad be jų pritarimo nebūtų Reinanijos evakuacijos, reikalaudami teisės net dalyvauti pačiose derybose tuo reikalu. Be abejo, kai kuri ryšį tarp Lenkijos saugumo ir Reinanijos okupacijos norint galima būtų surasti, bet šiuo momentu p. Zaleskio įsikišimas gerokai nuodija taikos atmosferą ir gerokai paardė lenkų vokiečių santykius. P. Zaleskis ir dar p. Titultsco išrodo tam tiktai ir daro po Europa keliones, kad iškilmingai pareikštų: „Negali būti kalbos dėl 1919 metų taikos sutarties revizijos! Sutartis mes laikome neliečiamomis“. Reinanijos okupacija gali tęstis daugiausia penkioliką metų ir vargu yra daug prasmės jąją prancūzams tęsti. Mes neabejojame, kad prancūzai tučtuojau imtųsi evakuacijos, jeigu jie iš Reicho gautų tam tikrų finansinių kompensatų. Prancūzams reikalingas pinigas, nes po Lokarno sutarties saugumo klausimas čia galėtų būti pašalintas. Mes neabejojame, kad p. Zaleskio „pasipriešinimas“ nėra daromas be prancūzų žinios. Evakuacijos klausimas norima labiau sukomplikuoti, kad prancūzai daugiau pinigų galėtų išsiderėti. Šiuo metu Reinanijos evakuacijos klausimas ne tiek „saugumo“ klausimas, kiek pinigo. Nuo tinkamo šio klausimo išsprendimo pareina ir vokiečių prancūzų santykių gerėjimas ir būsimo p. Hermanno Müllerio ministerių kabineto pasisekinas. Viena aišku, kad „už dyką“ Reinanijos prancūzai neevakuos. P. Zaleskis čia pasirodė vien prancūzų politikos pastumdėlis ir gerokai jis pakenkė vokiečių lenkų santykiams.


Gerbiamasis p. Tanai, Leiskite man Tarybų Sąjungos vyriausybės ir savo vardu pasveikinti Jus, paskirtą Suvienytųjų Nacijų Organizacijos generaliniu sekretoriumi. Esu įsitikinęs, kad Jūsų politinis patyrimas ir Jūsų rūpinimasis palaikyti taiką tarp tautų padės Jums ir toliau sėkmingai atlikti Jums pavestas SNO generalinio sekretoriaus pareigas. Linkiu Jums sėkmės Jūsų kilniame darb


+ Čekoslovakijoje šiomis dienomis buvo sulaikyta grupė Amerikos žvalgybos agentų, kurių uždavinys buvo šnipinėti Čekoslovakijos respublikos teritorijoje. + Kovo 16 d. tarp Vietnamo Demokratinės Respublikos ir Laoso karalystės buvo pasirašytas susitarimas užmegzti pašto ir telegrafo ryšius. + Pietų Afrikos Sąjungos vyriausybė ketina pateikti parlamentui naują rasistinį įstatymo projektą, draudžiantį spalvotiesiems gyventojams stoti į Vitvatersrando ir Keiptauno universitetus. Prieš šį įstatymo projektą protestavo studentai Johanesburge ir Durbane. + Nepalo ministras pirmininkas Čanka Prasad Ačarija priėmė kvietimą aplankyti Tarybų Sąjungą. Indijos laikraščiai praneša, kad Nepalo ministras pirmininkas galės aplankyti Tarybų Sąjungą po Indijos ministro pirmininko Neru vizito į Nepalą šių metų vasarą. + Prancūzijoje netoli Lanso miesto (Pa-de-Kalės departamentas) Ljeveno anglies šachtoje sprogo dujos. Žuvo 9 kalnakasiai, 4 sužeisti ir 1 darbininkas nesurastas.


Reichstagas antru skaitymu priėmė Youngo planą ir Lenkų likvidacinę sutartį

Reichstagas priėmė antru skaitymu Youngo plano įstatymus 251 balsu prieš 174, 26 susilaikius, ir lenkų likvidacinę sutartį 224 balsais prieš 207,30 susilaikius. Centro sutikimas paskutiniu momentu priimti kompromisą dėl finansinės programos, kaip yra manoma, buvo išgautas, pačiam vokiečių prezidentui Hindenburgui padarius atitinkamų žygių. Kad vokiečių vyriausybė gaus nemažą daugumą per antrą Youngo plano įstatymų skaitymą, paaiškėjo anksti posėdy, kada centro partijos vadas pranešė, kad centras balsuos už įstatymus. Bavarijos liaudies partija nuo balsavimo susilaikė. Vyriausybė gavo mažiau balsų dėl likvidacinės sutarties su Lenkija todėl, kad tam tikras skaičius liaudies partijos atstovų balsavo su opozicija. Tuo pačiu žygiu reichstagas priėmė likvidacinį susitarimą su Anglija 254 balsais prieš 177, septyniems susilaikius, ir susitarimą su Amerika, taip pat reichsbanko ir valstybinių geležinkelių įstatymus. Padėtis yra žymiai palengvėjusi. Finansų ministeris Moldenhaueris pranešė, kad vyriausybė laikysis savo finansinės programos, kuri, federalinės tarybos aprobuota, bus pateikta reichstagui. Dabar dar vis neaišku, ar liaudies partija priims kompromisą, kurį jau kitos vokiečių koalicinės grupės priėmė. Jei liaudies partija priims kompromisą, tai pakeitimų kabinete nebus, jei ji atsisakys prisidėti prie kompromiso, kabinetas turės būti reorganizuotas vadinamosios Weimaro koalicijos pagrindu. Tada vyriausybę rems socialistai, centras, demokratai ir bavarų liaudies partija ir laiduos vyriausybei 255 balsus prieš kitų partijų 235. Berlynas. III. 12 (Elta). Šiandien reichstagas pradės trečiu skaitymu svarstyti Youngo planą. Debatų pradžioj kancleris Mülleris pasakys trumpą kalbą. Vokiečių liaudies partija pasitrauks iš vyriausybės? Berlynas, III. 11. (Elta). Laikraščių pranešimu, jei tarp socialdemokratų, centro, Bavarijos liaudies partijų ir demokratų dėl vakar Weimaro koalicijos partijų priimtos naujos finansų programos bus susitarta, tuomet vokiečių liaudies partijai turės būti pastatytas klausimas, ar ji ir toliau nepajudinamai laikysis savo partijos programos. Nežiūrint to, kad programoj 1931 metams yra numatytas mokesčių sumažinimas, manoma, jog vokiečių liaudies partija vargu sutiks tą programą priimti. Laikraščių žiniomis, liaudies partijos frakcijos tikslas esąs kuo greičiausiai išeiti iš vyriausybės koalicijos ir tuo būdu nuimti nuo savęs atsakomybę už dabar svarstomų svarbių Vokietijai problemų priėmimą. Vyriausybės sferose pareiškiama, kad liaudies partijai priklausanti ministeriai būsią palikti vyriausybėj, neatsižvelgiant liaudies partijos frakcijos abejojimų dėl dabartinės vyriausybės. Ar tas planas galės būti įvykdytas, visų pirma, pareina nuo pačių ministerių — užsienių reikalų ministerio Curtiaus ir finansų ministerio Moldenhauerio. „Germania“, rašydama apie bandymus susitarti su vokiečių liaudies partija, pareiškia, kad, sprendžiant iš ligšiolinės tos partijos pozicijos vilties susitarti yra labai maža. Laikraštis pažymi, kad partija, išspręsdama finansų programos klausimą, išspręs taip pat savo tolesnio priklausymo prie vyriausybės koalicijos klausimą.


Visasąjunginis pasižymėjusių įsavinant dirvonus ir plėšinius komjaunuolių ir jaunuolių sąskrydis

Kovo 1 d. Didžiuosiuose Kremliaus rūmuose toliau dirbo visasąjunginis pasižymėjusių savinant dirvonus ir plėšinius komjaunuolių ir jaunuolių sąskrydis. Delegatai šeimininkiškai svarstė nepaprastai svarbius Komunistų partijos ir Tarybinės vyriausybes iškeltus uždavinius, susijusius su tolesniu dirvonų ir plėšinių įsavinimo ir grūdų gamybos didinimu, tarėsi, kaip geriau atlikti šį didelį ir garbingą darbą. Jaunuosius plėšinių įsavintojus, visą tarybinį jaunimą šiltai sveikino užsienio jaunimo delegacijų vadovai: Vengrijos Liaudies Respublikos S Samodis, Čekoslovakijos Respublikos - V. Vedra, Lenkijos Liaudies Respublikos – V. Prandota, Vokietijos Demokratinės Respublikos — H. Miuleris, Korėjos Liaudies Demokratinės Respublikos Kim Ki Su. Kalbėjęs sąskrydyje VLKJS CK sekretorius V. J. Semičastnas nušvietė svarbiausius plėšinių komjaunimo organizacijų uždavinius kaimo jaunimo socialistinio lenktyniavimo organizavimo klausimais. Drg. Semičastnas kvietė plėšinių jaunuolius ir merginas sutikti 40-ąsias Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos metines naujomis darbo pergalėmis Tėvynės garbei. Sąskrydžio delegatai priėmė kreipimąsi į visus komjaunuolius, komjaunuoles, jaunuolius ir merginas, savinančius naująsias žemes. Visasąjunginis plėšinių jaunųjų nukariautojų sąskrydis pasibaigė.


Pietų Afrikoj rasti nauji dideli briliantų laukai, kur tuoj būsiančios įrengtos briliantų kasyklos. Laikraščiai rašo, kad kai kurie rasti briliantai esą verti 600 svarų sterlingų.


Rusijos parlamentas priėmė nutarimą dėl buvusios TSRS valstybės simbolių.Remiantis šiuo dokumentu, buvusios TSRS valstybės simboliai - herbas, vėliavos - paliekami ant Rusijoje esančių pastatų ir atstovybių užsienyje tik tuo atveju, jeigu yra meno objektai arba jų pakeitimas gali pakenkti pastatu


Tautinė idėja valdo Lietuvoje ir tautininkai yra ryškiausi jos išreiškėjai“ —

Latvių rašytojas Skalbe vėl įdėjo „Jaunakas Zinas“ (160 tūkstančių tiražas) labai palankų raštą iš savo įspūdžių Lietuvoj. Tarp kita ko Skalbe rašo: „Nė vienos tautos taip sunkiai neužgulė rusifikacijos slogutis, kaip lietuvių. Jei kuri nors tauta galėjo skųsti Dievui carizmą, tai tą didžiausią teisę daryti turėjo lietuviai, kuriuos caro galia norėjo kaipo tautą visai sunaikinti: ligi pat 1905 metų jie negalėjo laisvai spausdinti nė vieno žodžio savo kalba. Ir tik po to pradėjo eiti pirmos knygos ir laikraščiai. Mokykla buvo rusiška, bažnyčia lenkiška. Lietuviai kunigai turėjo kovoti dėl teisės kalbėti iš sakyklos, kalbėti lietuviškai su lietuviais! Nė viena tauta niekuomet nebuvo įstumta į tokią beteisę padėtį, nė viena tauta nepakėlė tiek smūgių, kiek lietuviai. Tas tam tikram laipsny sutrukdė jos plėtojimąsi. Tik dabar, kai lietuviai atgavo nepriklausomybę, tautinė idėja gali plėtotis laisvai. Ir ji siekia atgauti tai, kas sutrukdyta. Jai yra tiek daug ko daryti. Ji skuba valyti kraštą nuo svetimos, priešingos kultūros spaudimo, kelti tautos susipratimą, gerbti jos istoriją“. Skalbe dabartinėj tautinėj vyriausybėj mato geriausią senos tiesos įrodymą, kad ne žmonės valdo tautą, o idėjos valdo žmones. Tautinė idėja valdo Lietuvą ir tautininkai yra jos ryškiausi išreiškėjai. Taip pat Vytauto šventėse ši įdėja parodė savo didelę vienijančią galią. Už Vytauto paveikslo ėjusios net geležinkelininkų organizacijos, kurios visuos kraštuos priklauso prie kairiųjų. Visam krašte, kur tik pasirodė Vytauto spindintis bronzos veidas, nebuvo nė vieno, kuris nebūt panorėjęs paskui jį sekti. Paskui jį ėję kaimai ir miestai. „Štai, kur karalius, kurį tauta karūnuoja 500 metų po jo mirties!“ – entuziastiškai sušunka latvių poetas.


Respublikos rinkiminė komisija pratęsė birželio 14-ąją dieną vyksiančio referendumo trukmę. Balsavimas rinkiminėse apylinkėse prasidės 6 valandą ir baigsis 23 valandą. Referendumo dieną bus balsuojama 2150-yje apylinkių. Visos jos dirba jau dabar. Tie, kurie birželio 14-ają rengiasi išvykti, gali balsuoti anksčiau. Kiekvieną dieną apylinkės atidarytos nuo 16 iki 20 valandos. Atostogaujantys ar šiaip ilgesniam laikui išvykę galės balsuoti toje vietoje, kur jie bus referendumo dieną, suprantama, pateikę pilietybę liudijantį dokumentą. Preliminariais duomenimis, Respublikoje yra kiek daugiau kaip 2,5 milijono rinkimų teisę turinčių piliečių. Neoficialūs referendumo rezultatai bus žinomi birželio 15-ąją, apie 3 valandą ryt


Užsienių spauda dėl lietuvių lenkų derybų.

,,Le Temps“, rašydamas dėl T. S-gos tarybos posėdžių, paliečia ir lietuvių lenkų konfliktą. Laikraštis rašo: „Kai dėl lietuvių lenkų ginčo, tai yra lengviau, kai Kauno vyriausybė pranešė Varšuvai, kad ji nusistačiusi pradėti derybas kovo 30 d., vis tiek ar su T. S-gos atstovo dalyvavimu, ar be jo, Karaliaučiuj“. „Izviestija“ tuo pat klausimu rašo: ,,Voldemaro atsakymo nota į Zalsekio notą, be abejo, įneša tam tikro nuraminimo į rytų Europos situaciją“. Toliau laikraštis nurodo motyvus, dėl kurių Lenkijos spauda silpnai reagavusi į Lietuvos notą. Esą, lenkai rodę didelio susidomėjimo konfliktu su Lietuva tol, kol buvo galima kelti triukšmą ir kaltinti Lietuvą derybų atidėliojimu. Kai tik Lietuvos vyriausybė pastatė klausimą dėl derybų termino, išnykę progos lenkams šūkauti savo taikingumu. „Lenkų lietuvių konfliktas jau negali būti objektu Lenkijos demaršams Ženevoj ir diplomatinės prekybos dalyku T. S-gos tarybos posėdžiuose“ – pabrėžia „Izviestija“.


Kaip praneša agentūra DPA, VFR gynybos ministras Štrausas šiandien socialinės krikščionių sąjungos valdybos posėdyje Miunchene pareiškė, kad jis atsisako ministro posto naujoje Vakarų Vokietijos vyriausybėje. Štrausas tai pareiškė po 4 valandas trukusio SKS valdybos posėdži


Mūsų opozicijos spauda, negalėdama užginčyti, kad mes tautos ūkio ir finansų srity sparčiai progresuojam, pradėjo tvirtinti kad dabar dėl seimų ir mitingų nebuvimo prasidėjęs reikštis mūsų tautoj kažkoks politinis, kultūrinis ir dorinis sunykimas. Šitas sunykimas esąs seimo ir mitingų nebuvimo tiesioginė pasekmė ir vienintelis kovos su juo būdas — tai kuo greičiausiai grįžti prie seimo ir mitingų. Dėl kultūros, tai mes jau šitoj pačioj vietoj neginčijamais faktais esam įrodę, kokią pažangą per trejis pastaruosius metus yra padaręs tautos mokslinimas (L. A. nr. 44). Todėl kalbėti apie kultūrinį smukimą yra bergždžias faktų ginčijimas. Čia dar galiu nurodyti į faktą, kad ne tik tautos mokslinime padaryta didelė pažanga, bet ir bendras tautos švietimasis šiandien stovi daug aukščiau negu seimų laikais. Nebijom suklysti tvirtindami, kad, nepaisant visų tendencingų kalbų apie tariamą spaudos varžymą, laikraščių sodžius šiandien skaito ne mažiau, kaip tris kartus tiek, kaip 1926 metais. Tai yra tokios milžiniškos reikšmės faktas, prieš kurį turi susigėsti ir nutylėti visi prasimanymai apie tariamą kultūrinį nykimą. Mūsų tauta gal niekad taip sparčiai nepažengė kultūroj, kaip per šiuos pastaruosius trejis metus. Dėl tvirtinimo, esą, tauta pradėjusi doriškai nykti, mūsų jau buvo atsakyta šitoj pačioj vietoj faktais (L. A. nr. 50). Tie faktai rodo, kad ne tik nėra jokio nykimo, bet tautos doriškasis lygis per pastaruosius trejus metus žymiai pakilo, Seimų laikais nusikaltimų buvo beveik dvigubai tiek, kaip pastaraisiais trejais metais. Taigi ir tvirtinimas apie doriškąjį tautos nupuolimą palyginus su seimų laikais yra prasimanymas, kurį faktai visiškai išgriauna. Jeigu kalbėti apie dorišką nupuolimą, tai ši kvalifikacija greičiau tinka seimų laikams, o ne dabarčiai. Pagaliau pilietinis sunykimas. Opozicionierių spauda tvirtina esą be seimo ir mitingų pilietinė sąmonė išnyksianti. Girdi „piliečiai netekę progos tiesiogiai dalyvauti organizaciniuose ir kūrybiniuose valstybės darbuose, nukreipia savo energiją ir savo rūpeščius į grynai asmeninius reikalus“. Šitaip sako mūsų oponentas iš dešinės „Rytas“ (nr. 51). Mes norėtumėm paklausti koki buvo tie organizaciniai ir kūrybiniai valstybės „darbai“, kuriuose piliečiai seimų laikais dalyvavo, o šiandien nedalyvauja. Tur būt mitingai, nes kitų „valstybės darbų“, kuriuose tada piliečiai dalyvavo, o šiandien ne, rodos, nėra. Tiesa, mitinguose ėjo „kūryba“, tik labai savotiška kūryba. Tai buvo šmeižto, melavimo ir koliojimosi kūryba. Tegu „Rytas“ pavarto savo anų laikų komplektus jis ten ras nemaža savo priešininkų mitingų aprašymų. Ar sulig tais aprašymais daug galima pasakyti apie mitingų kūrybinį valstybės darbą? Jeigu vėl paimsimi „Ryto“ priešininkų spaudą rasim tą patį apie „Ryto“ bendraminčių mitingus. Mitingų „kūrybinis“ ir „organizacinis“ darbas būtų greičiausiai mus atvedęs ar prie visiškos suirutės ir naminio karo, arba greičiausia mitingų „kūryba“ būtų sukūrusi pas mus trečią internacionalą. „Rytas“ nesidrovi dabartinius laikus vadinti „liūnu“, kuriuo neva tapo aptraukta mūsų tauta. Jis randa paguodos žodžius sakydamas, esą, buvę blogiau „kad nei žodžio nei rašto neleido erelis suspaudęs sparnais“. Jeigu girdi pro aną liūną prasimušė tauta, tai prasimušianti ir pro dabartinį „liūną“. Kad dėl „Ryto“ dabartinis laikas yra tik liūnas, su kuriuo, anot jo, reikia kovoti, kaip su carų despotija, mes dėl to nesistebim ir nepykstam. Kol „Ryto“ bendraminčiai sėdėjo ministerių kėdėse, jokio liūno nebuvo, nors buvo ir po gruodžio įvykių ir buvo tie patys suvaržymai. „Liūnas“ atsirado kaip tik po to, kai „Ryto“ bendraminčiai pasitraukė. Jeigu šiandien tie patys bendraminčiai būtų pakviesti valdžion, tai ir padėčiai nė kiek nepasikeitus, „liūnas“, žinoma, išnyktų. Mes daug nekalbėsim, o paliksim patiems skaitytojams spręsti, kada daugiau viešpatavo asmeniniai reikalai: seimų laikais, ar šiandien? Taip pat visuomenei paliekam spręsti, kur tikras liūnas. Mums rodos, ten, kur išdygo visoki kenksmingi parazitiniai augalai, kur atsirado visokios negražios dvokiančios bylos, ten yra liūnas. Kitas laikraštis mano esą mūsų kitą kartą pabrėžtas faktas, jog žmonės dabar visiškai nesidomi nei seimu, nei mitingais — blogas ženklas. Anot jo, tai miegas, tai politinis ir dvasinis marozmas, kuris nieko džiuginti negalįs. Jo manymu būtų geriau, jeigu valstietis nusimanytų ne tik apie karvių bei arklių rūšis, bet ir apie savo tėvynės vidaus ir užsienių padėti. Ir mes linkim mūsų valstiečiui, kad jis netik nusimanytų, bet ir interesuotųsi savo tėvynės vidaus ir užsienių reikalais. Bet jei valstietis nesiinteresuoja seimu ir mitingais, tai dar tas visai nereiškia, kad jam tėvynės reikalai vistiek. Valstietis nesiinteresuoja seimu ir mitingais dėl to, kad jie jam nieko nėra davę, o atimdavo daug laiko, užnuodydavo ramumą, ji demoralizuodavo. Valstietis pamatė, kad be seimo ir mitingų galima gyventi nė kiek ne blogiau kaip ir su jais. Dėl to jis daugiau jais ir nesidomi. Kad valstietis šiandien domisi savo tėvynės reikalais nemažiau, kaip ir seimų laikais, matom iš to, jog jis skaito trigubai daugiau politinių laikraščių negu seimų laikais. Šitas nepaprastas politinės periodinės spaudos išaugimas rodo, kad valstietis šiandien net daugiau domisi politiniais savo tėvynės ir kitų valstybių reikalais negu anksčiau. Mitingai ne tik neauklėdavo pilietinio valstiečių susipratimo, bet jį užmušdavo. Valstietis mitinguose girdėdavo tik šmeižtą, koliojimąsi, savęs gyrimą ir kitų peikimą. Jis nekartą matė, kaip mitingai baigdavosi muštynėmis. Jis matė, kad ir mitinguose ir seime kalbėjo partinis egojizmas, kova už valdžią. Jis matė, kad čia kovojama ne už valstybės labą, bet už šiltas pelningas vietas. Ir šitai matydamas valstietis pradėjo įsitikinti, kad valstybė, tėvynė tai pelningas biznis, tiktai ne jam, o partijoms.


Netrukus būsianti sudaryta Vokietijos vyriausybė.

Vyriausybę sudarys nepriklausantieji nuo partijų žmonės. Pranešama, kad besigydąs Baden Badene vokiečių užsienių reikalų ministeris Štrezemanas perkirto Gordijaus mazgą dėl naujos vokiečių vyriausybės sudarymo. Jis telegrafu pranešė Hermanui Miuleriui savo nuomonę, kaip turėtų būti nauja vyriausybė sudaryta. Štrezemanas aiškiai pabrėžė, kad jo nuomone, geriausia būtų, jei nauja vokiečių vyriausybė susiorganizuotų iš partijų, sudarančių didžiąją koaliciją. Jos nariai patys būtų atsakomingi už ministerių veiksmus ir dėl nepasisekimų niekas negalėtų kaltinti parlamento. Manoma, kad dėl tvirtos ir viešos Štrezemano intervencijos tuoj būsiąs sudarytas naujas vokiečių ministerių kabinetas. Galimas dalykas, kad jis būsiąs suorganizuotas jau šiandien, o birželio 27 dieną apie jo sudėti būsią pranešta prezidentui Hindenburgui. Naujas ministerių kabinetas būsiąs pavadintas asmenų vyriausybe. Kabineto nariai priklausysią frakcijoms, sudarančioms didžiąją koaliciją, bet administracijos atžvilgiu oficialiai neatstovaus savo frakcijoms. Tai apsaugosią Štrezemano liaudies partiją nuo oficialaus socialistų programos priėmimo, prieš kurią liaudies partija esanti griežtai nusistačiusi. Naujas ministerių kabinetas pristatysiąs reichstagui birželio 30 dieną, nes birželio 29 dieną yra katalikiška šventė. Nauja vokiečių vyriausybė būsianti sudaryta iš kanclerio Miulerio, vicekanclerio Wirtho, užsienių reikalų ministerio Štrezemano, krašto apsaugos – Groenerio, finansų -–Hilferdingo, vidaus – Severingo, darbo Branso, prekybos – Curtiuso, žemės ūkio arba susisiekimo – Guerardo, pašto –  Schaetzlio. Ketvirtas socialistų ministeris dar neišrinktas. Manoma, kad socialistai dar paimsią arba teisingumo arba susisiekimo ministeriją. Demokratų vadas Kochas taip pat galįs gauti portfelį. Katalikų reikalavimas, kad į naują kabinetą būtų paskirtas Wirthas, visiškai patenkino Miulerį, nes jam labiau patinkąs daugiau liberalus Wirthas, negu Guerardas.


Pirmadienį Bombėjuje policija nušovė 40 ir sužeidė apie 200 maištininkų, kai 10 000 musulmonų, pasipiktinusių dėl to, kad sugriauta mečetė, ėme pulti autobusus ir padeginėti indusų šventyklas. Policijos duomenimis, buvo suniokoti arba sudeginti 48 autobusai ir užpulta apie 10 šventyklų. Vienas policininkas žuvo. Po to, kai buvo sugriauta mečetė, visoje Indijoje prasidėjo neramumai, kurių metų jau žuvo daugiau kaip 140 žmonių.


Dagas Hamaršeldas išrinktas SNO generaliniu sekretoriumi

NIUJORKAS, rugsėjo 26 d. (TASS-ELTA). Generalinė Asamblėja vienbalsiai išrinko D. Hamaršeldą SNO generaliniu sekretoriumi antram penkerių metų laikotarpiui.


Vakar prasidėjo neeilinė parlamento sesija, turinti svarstyti Armėnijos ir Azerbaidžano konfliktą. Opozicinio nacionalinio fronto vadovas agentūrai Interfax pranešė, kad opozicija ketina reikalauti prezidento A. Mutalibovo atsistatydinimo. Jis turįs jausti atsakomybę už tai, kad neužkirtęs kelio azerbaidžaniečių gyventojų žūčiai, kai praėjusią savaitę armėnai užėmė vieną Azerbaidžano gyvenvietę.


Apie TSRS ir Dahomėjos respublikos diplomatinių santykių užmezgimą ir pasikeitimą diplomatinėmis atstovybėmis

Tarybų Sąjungoje viešint Dahomėjos respublikos viceprezidentui Suru-Miganui Apičiui — geros valios misijos vadovui — Tarybų Sąjungos ir Dahomėjos atstovai susitarė užmegzti diplomatinius santykius ir pasikeisti ambasadų lygio diplomatinėmis atstovybėmis tarp Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos ir Dahomėjos respublikos. Šalys sutiko, kad TSRS ir Dahomėjos respublika ambasadomis pasikeis artimiausiu laiku. Tarybų Sąjungoje viešint Dahomėjos respublikos viceprezidentui Suru-Miganui Apičiui — geros valios misijos vadovui — Tarybų Sąjungos ir Dahomėjos atstovai susitarė užmegzti diplomatinius santykius ir pasikeisti ambasadų lygio diplomatinėmis atstovybėmis tarp Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos ir Dahomėjos respublikos. Šalys sutiko, kad TSRS ir Dahomėjos respublika ambasadomis pasikeis artimiausiu laiku.


Pilsudskiui oficialiai stojus lenkų valdžios priešaky, buvo aišku, kad jis yra ką nors naujo ir griežto sumanęs. Jo sumanymai itin aiškūs pasirodė iš jo interview, duoto „Gazeta Polska“ redaktoriui. Šis garsus maršalo interview pasižymi ypatingu atvirumu. Jame Pilsudskis labai aiškiai pasisako, su kokia panieka jis žiūri į ligšiolinę Lenkijos valstybės konstituciją, į seimą ir jo atstovus. Vargu rasime istorijoj panašių pavyzdžių. Rodos, joks monarchas nedrįso šitokiu atvirumu parlamento ir jo narių niekinti. Pilsudskis gali savo seimą niekinti ir paleisti todėl, kad jis yra didelis lenkų tautos autoritetas ir beveik visagalis, ką ir „Le Temps“, jam stojus valdžios priešaky, savo įžengiamajame pažymėjo. Ką Pilsudskis darys savo prakeiktą seimą paleidęs, irgi matyt iš jo pareiškimų. Jis, matyt, savo autoritetu pasiremdamas, paskelbs naują Lenkijos konstituciją. Sakoma, kad dabar jis atsidėjęs dieną ir naktį išdirbinėja naująją konstituciją ir sustato ateinantiems metams biudžeto projektą. Ir pats prezidentas Moscicki, paleisdamas parlamentą, pabrėžė, kad iš chaoso valstybėje tegalima išeiti tik pakeitus pagrindinius valstybės įstatymus. Niekas neabejoja, kad Pilsudskis savo dekretu, be jokio „tautos valios“ atsiklausimo, gali Lenkijai duoti naują konstituciją. Nedaug yra abejojančių, kurie Pilsudskio galios nepripažintų. Pati lenkų opozicija, kaip praneša užsienių laikraščiai, net seimo rinkimuose nelabai tikisi pilsudskininkus sumušti. Iš to matome, kad dabartiniu metu svarbiausi Pilsudskio uždaviniai yra lenkų valstybės vidaus klausimas. Bet ir užsienių politikos srityje yra daug svarbių reikalų. Kai kas spėlioja, kad maršalas galįs šį kartą pats ir į Ženevą važiuoti ir čia netikėtų „šposų“ iškrėsti, kaip jis daro Varšuvoje. Mūsų manymu, tačiau šį kartą vargu jis į Ženevą važiuos, nes namie turi didesnių reikalų, didesnių rūpesčių. Noroms nenoroms teko pačiam gubernatoriui sudaryti direktoriją ir seimelyje oficialiai pasiteirauti, ar ji turės pasitikėjimo, ar ne. Naujoji Reisgio direktorija pereitą antradienį, rugpiūčio 26 d., persistatė seimeliui, perskaitydama jam savo deklaraciją. Išklausęs tos deklaracijos, seimelis savo posėdį atidėjo ketvirtadieniui, rugpiūčio 28 dienai. Vėliau posėdis buvo atidėtas penktadieniui, rugpiūčio 29 dienai. Tą dieną jis ir įvyko. Naujoji direktorija šiame posėdyje buvo visokiais būdais iškoneveikta. P. Gubbos pasiūlytoji nepasitikėjimo formulė „Einheitsfronto“ balsais buvo priimta. Reikia pastebėti, kad po direktorijos deklaracijos iki sprendžiamojo seimelio posėdžio gubernatorius bandė kalbėtis su seimelio daugumos lyderiais dėl kai kurių pakeitimų esamojoj direktorijoj. Tačiau seimelio daugumos lyderiai stovėjo ant pagrindo, kad seimelis gali tik gubernatoriui diktuoti, o ne eiti su juo į susitarimus. Todėl ir gubernatoriaus pasikalbėjimai liko be vaisių, nors jis atvirai seimelį buvo įspėjęs, kad jis, pareiškęs direktorijai nepasitikėjimą, bus tuojau paleistas. Matyt, kad ir pats seimelis neoficialiai šio paleidimo norėjo. Ką dabar galima pasakyti apie ateinančius naujo seimelio rinkimus ir jo darbo perspektyvas? Mes tikimės, kad tvarkingai išrinktas naujas seimelis gerai supras savo uždavinius, kad jis rems tokią krašto direktoriją, kuri, būdama to krašto reikalų sargyboje, bus lojali Lietuvos valstybei ir dirbs taip, kad niekam nebus jokio pagrindo kelti triukšmą dėl Klaipėdos krašto autonomijos ir tuo pačiu drumsti gerus kaimyniškus Lietuvos santykius su Vokietija.


SNO GENERALINĖS ASAMBLĖJOS XVII SESIJOJE

TASS-o korespondentas L. Ponomariovas praneša: Generalinis komitetas baigė svarstyti SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijos dienotvarkę. Į sesijos dienotvarkę įtraukti svarbūs Tarybų Sąjungos pasiūlymai tokia redakcija, kokia jie buvo pateikti. Kalbėdamas komiteto posėdyje, TSRS užsienio reikalų ministro pavaduotojas V. Semionovas nurodė, jog neleistina tokia padėtis, kai 650 milijonų žmonių KLR liaudis neturi savo teisėto atstovo šioje organizacijoje. Argi gali SNO tapti tikra visos žmonijos tribūna, pasakė V. Semionovas, kai vienas penktadalis šios žmonijos lieka už SNO ribų ir neturi organizacijoje pagrįstų teisių. Toks neteisingumas gali būti išspręstas tiktai atkūrus KLR teises ir išvijus iš visų SNO organų čankaišistus, šiuos politinius lavonus ir bankrotus, kuriuos istorija išmetė už borto. Jungtinių Valstijų atstovas Čarlzas Jostas pamėgino prikalbinti komiteto narius neįtraukti į dienotvarkę klausimo dėl pagrįstų KLR teisių atkūrimo. Jis pareiškė, kad, Amerikos delegacijos nuomone, „Kinija teisingai atstovaujama“ Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje. Nepaisant Amerikos delegato kalbos, šis klausimas buvo įtrauktas į SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijos dienotvarkę. Tarybų Sąjungos delegacijos pasiūlymu į dienotvarkę taip pat buvo įtrauktas punktas dėl visos užsienio kariuomenės išvedimo iš Pietų Korėjos. Vienas iš svarbių punktų, įtrauktų į Asamblėjos sesijos dienotvarkę Tarybų Sąjungos pasiūlymu, taip pat yra klausimas dėl tarptautinės konferencijos sušaukimo prekybos klausimais. Įtraukiant į dienotvarkę klausimus, susijusius su Portugalijos kolonijinėmis valdomis, Australijos, Anglijos ir Amerikos delegatai, nepaisydami procedūros taisyklių, stengėsi visaip padėti Portugalijos atstovui „protestuoti“ prieš tai, kad Generalinėje Asamblėjoje būtų apsvarstytos Salazaro diktatūros kruvinos piktadarybės Angoloje ir Mozambike. Gvinėjos, Sudano, Tarybų Sąjungos ir Lenkijos delegatams energingai protestavus, generalinio komiteto pirmininkas Portugalijos atstovui nedavė žodžio. Visi klausimai, susiję su kolonializmu, buvo įtraukti į Generalinės Asamblėjos dienotvarkę. JAV delegatas vėl pasiūlė įtraukti į Generalinės Asamblėjos sesijos dienotvarkę vadinamąjį „Vengrijos klausimą“. Jis tikino komitetą, kad, keldamos šį klausimą, JAV siekiančios „susilpninti šaltąjį karą“, „normalizuoti“ santykius ir netgi stiprinti taiką. Pakviestas į posėdį Vengrijos Liaudies Respublikos atstovas KaTojus Catordajus prideramai atrémė provokacinį Amerikos delegacijos kėsl


PASIKALBĖJIMAS SU TSRS LENGVOSIOS PRAMONĖS MINISTRO PIRMUOJU PAVADUOTOJU A. V. GORIAČKINU

GAMYBOS lygis, pasiektas mūsų šalyje, leidžia sparčiais tempais vystyti ne tik sunkiąją pramonę, kuri yra viso liaudies ūkio pagrindas, bet ir lengvąją, gaminančią prekes gyventojams. Kaip žinoma, partijos XX suvažiavimo direktyvose dėl šeštojo penkmečio plano TSRS liaudies ūkiui išvystyti numatyta padidinti per penkmetį vartojimo reikmenų gamybą 60 procentų. Iškeltas uždavinys: padidinti liaudies vartojimo prekių gamybą 1960 metais beveik 3,5 karto palyginti su ikikariniais 1940 metais. Pavyzdžiui, penkmečio pabaigoje mūsų šalyje bus gaminama šilko audinių 14 kartų daugiau negu iki Tėvynės karo, vilnonių audinių - 3 kartus, siuvimo mašinų - 22 kartus ir laikrodžių - 12 kartų. Žymiai padidės siuvimo ir trikotažo gaminių, avalynės, radijo imtuvų ir televizorių, popieriaus, baldų, maisto produktų išleidimas. Visa tai byloja apie didžiulį Komunistų partijos rūpinimąsi liaudies reikmėmis, apie tai, kad tarybiniai žmonės turėtų galimybę kasmet vis geriau ir pilniau patenkinti savo materialinius ir dvasinius poreikius. Dideli uždaviniai šeštajame penkmetyje iškyla lengvosios pramonės darbuotojams. 1960 metais mūsų ministerijos įmonės duos prekių daugiau kaip 100 milijardų rublių sumai, skaičiuojant mažmeninėmis kainomis. Reikia pasakyti, kad pernai prekių buvo pagaminta 63 milijardų rublių sumai. Siekiant padidinti prekių gamybą tokiais mastais, reikės žymiai pagerinti lengvosios pramonės darbą. Šeštajame penkmetyje jos įmonės bus aprūpintos naujausia technika. Plačiu mastu bus mechanizuojami ir automatizuojami gamybos procesai. Reikia padaryti visa, kad modernizavimo ir nuolatinio technologijos tobulinimo išdavoje būtų geriausiai išnaudojami esamieji įrengimai. Svarbų vaidmenį turi atlikti įmonių specializavimas ir jų kooperavimas. Numatoma taip pat pastatyti naujas ir rekonstruoti veikiančias gamyklas bei fabrikus. Šiems tikslams 1956-1960 metais bus sunaudota 5.6 milijardo rublių: beveik dvigubai daugiau negu praėjusiame penkmetyje. Bus pastatyta dešimtys siuvimo, tekstilės-galanterijos, odos‑avalynės, trikotažo ir kitų įmonių, šešios dirbtinės odos ir karakulio įmonės. Esmėje jas numatyta pastatyti Urale, Sibire, Tolimuosiuose Rytuose, Viduriniojoje Azijoje ir Kazachstane. Tai leis pagerinti geografinį lengvosios pramonės įmonių išdėstymą, smarkiai sumažinti neracionalius ir per daug tolimus žaliavos ir prekių pervežimus. 1960 metais siuvimo fabrikai pasius 37 milijonus paltų, 40 milijonų kostiumų, iš kurių beveik pusė - vilnonių, 12,5 milijono suknelių ir daug kitos produkcijos. Ypatingas dėmesys bus skirtas prekių kokybei jų apdailai, kas šiandien dar kartais susilaukia vartotojų priekaištų. Tarybiniai žmonės turi teisę reikalauti geriausių gaminių, įvairiausių fasonų ir modelių. Jau šiam pavasario-vasaros sezonui numatyta pagaminti daug gaminių, kurių anksčiau mūsų šalyje nebuvo gaminama. Jų tarpe - moteriškų drabužių ansambliai, tai yra harmoniškai suderinti, pavyzdžiui, paltas ir kostiumas, vasarinis paltas ir suknelė, demisezoninis paltas ir sijonas ir kt. Gana patogūs vyriški kostiumai be pamušalo iš lengvų vilnonių audinių. Labai gražios suknelės su trikotažo papuošimais. Be abejo, labai populiarūs bus vyriški kostiumai iš štapelinių audinių, kurie beveik nesiskirs nuo vilnonių. Paimkime, pavyzdžiui, stapelinį gabardiną. Savo išvaizda ir tvirtumu Jis neatsilieka nuo vilnonio kostiumo, o kainuoja kelis kartus pigiau. Tekstilės pramonė pradėjo gaminti medvilninius audinius, padengtus specialiu skiediniu, kuris nepraleidžia vandens. Iš tų audinių bus pasiuta daug vyriškų ir moteriškų lietpalčių, sportinių palaidinukų su trikotažo apsiuvais. Mažiesiems šiais metais siuvami kombinezonai, o moksleiviai gaus kostiumus, su kuriais patogu dirbti dirbtuvėse. Dabar siuvimo pramonėje nemaža operacijų atliekama rankomis. Naujajame penkmetyje bus plačiai įdiegiamos sparčiaeigės universalinės ir specialiosios siuvimo mašinos, mechanizuojamos ir automatizuojamos šildymo-vėsinimo operacijos. Plačiai bus naudojamas klijavimo metodas drabužių detalėms sujungti. Naują techniką gaus trikotažo įmonės. Kai kuriose iš jų bus įrengti konvejeriai. Pradės veikti galingi kombinatai Čeboksaruose ir Černikovske. Visa tai leis padidinti trikotažo dirbinių, ypatingai iš vilnonių ir pusvilnonių verpalų, 15 kaprono ir dirbtinio šilko, išleidimą. Vien tik odinės avalynės išleidimas 1960 metais pasieks 345 milijonus porų. Pagerės jos asortimentas, parduotuvėse bus didelis modelinės, gražios vakarinės ir sportinės avalynės pasirinkimas. Avalynės įmonėse per penkmetį bus įdiegtos žymiai tobulesnės srovinės linijos, nauji konvejeriai ir transporteriai, automatai ir pusiau automatai. Viso avalynės pramonė gaus 20 tūkstančių naujų mašinų. Penkios stambios įmonės - Leningrado „Skorochod“ ir „Proletarskaja pobieda“ fabrikai, Kijevo fabrikas Nr. 4 ir Minsko Kaganovičiaus vardo fabrikas – bus pervestos į kompleksinį mechanizavimą. Techninė pažanga pasireiškia ne tik senų gamybos šakų tobulinimu, bet ir naujų šakų kūrimu. Apie tai savo pranešime partijos XX suvažiavime kalbėjo draugas N. S. Chruščiovas. Jis nurodė, kad viena iš tokių šakų yra dirbtinės žaliavos ir pakaitalų gamyba, turinti didelę reikšmę tolesniam liaudies vartojimo prekių gamybos didinimui. Viena iš tokių pakaitalų – dirbtinė oda. Jai gauti medvilninis pluoštas išmirkomas specialiuose skiediniuose ir po to presuojamas. Tokia oda savo savybėmis mažai atsilieka nuo natūraliosios. Iš jos daromi portfeliai, moteriški ir ūkiški rankinukai, papkės, diržai, fotoaparatų dėklai. Centrinio Odos pakaitalų mokslo tiriamojo Instituto bendradarbiai drauge su eksperimentinės odos gamyklos kolektyvu sprendžia, kaip suteikti tai odai higieniškas savybes - tokias, kokiomis pasižymi natūralioji oda. Tai leis pritaikyti ją avalynės pramonėje. Ji jau naudojama vasarinei avalynei gaminti. Paminėsime ir gaminius iš kailių, kurie padaromi specialiu būdu ir mažai kuo skiriasi nuo tokių gražių ir brangių kailių, kaip jūrų kotiko ir ūdros. Moteriškų manto, vaikiškų paltų, galvos apdangalų ir apikaklių gamyba iš šių kailių per penkmetį smarkiai padidės. Žymiai padidės gamyba dirbtinio karakulio, kuris gaminamas iš dirbtinio pluošto – viskozinio arba kaproninio. Numatyta pastatyti gamyklą, kuri kasmet duos šaliai daugiau kaip 2 milijonus kvadratinių metrų dirbtinio karakulio. Karštai pritardami TSKP XX suvažiavimo nutarimams, lengvosios pramonės darbuotojai kupini pasiryžimo garbingai įvykdyti jiems iškeltus naujajame penkmetyje uždavinius.


Italų balsas apie lietuvių-lenkų ginčą Ženevoje.

Užsienio spauda labai daug rašo apie mūsų bylą su lenkais Ženevoje. Prancūzų spauda, pav., ,.Echo de Paris“ stačiai neleistinu būdu lojojasi, kad Lietuva nepasiduoda Lenkijos smurtui. Kiek ramiau rašo anglų spauda, bet ir ta gerai nesusiorientuoja situacijoj. Savotiška, daug nepriklausomesnę, poziciją užima italų spauda, kuri yra daug objektingesnė, bet vis dėlto nelaisva ir ji nuo kai kurių netikslių mūsų ministerio pirmininko žygių įvertinimo, pav., tvirtinimo, kad jis tyčiomis darąs T. S. Tarybai obstrukciją. Gyviausių tautos reikalų gynimas sulig visos mūsų tautos įsitikinimu ir valia, nėra tai obbstrukcija tyčiomis! Paduodame čia italų spaudos balsus. „Il Giornale d'Italia“ 8 birželio publicistas C. Steiluti Scala taip rašo: ,,Šį kartą moralinio spaudimo metodas Lietuvos konflikto su Lenkija nedavė jokių rezultatų. Moralinio spaudimo metodas Tautų Sajungos tarybos rankose yra stambus ginklas sunkiausioje padėtyje. Šio metodo esmė glūdi tame, kad būtų izoliuotos užsispyrusios pusės ir kad abi pusės statomos į stojusių prieš teismą padėjiman, kad Taryba joms galėtų išlieti savo priekaištus. Šis metodas kai kada ir pavykdavo, kaip tatai, pav., buvo su Dancigu. Dancigo senatas po septynerių ginčo metų pabaigė tuo, kad atsisakė nuo savo amžinų skundų prieš Lenkiją, ir Dancigo klausimai daugiau nefiguruoja Tarybos darbų dienotvarkėj. Atvirkščiai, tas pat metodas, taikinamas Vengrijai, pasibaigė fiasko nežiūrint griežto pasielgimo pereitais metais su Vengrijos atstovais, o dabar po pirmojo gero rezultato pereitais metais gruodžio mėnesį, fiasku pasibaigė moralinis spaudimas prieš Voldemarą, panaudotas tam, kad būtų sudrausta Lietuva. Gruodžio mėnesį rodėsi, kad Lietuvos ministeris pirmininkas nusprendė susitaikyti su Varšuva. Iškilmingame Tarybos posėdy turėjo vietos Pilsudskio ir Voldemaro susitikimo scena ir rankų pasispaudimas taikos vardan. Bet dabar praėjus šešiems mėnesiams paaiškėjo, kad tai būta ne tvirtos tos rūšies „taikos“ ir „triumfo“. Mažasai ir karingas Voldemaras neleido sau nė kiek susijaudinti iš naujo panaudojus moralinio spaudimo metodą. Jis išlaikė visus priekaištus ir kiršinimus, atsakydamas su nemažėjančia stiprybe ir su aiškiu noru daryti obstrukcija. Čemberlainas padarė jam vieną tokių britaniškų priekaištų, nuo kurių plaukai ant galvos šiaušiasi. Prancūzijos vardu Bonkuras, Vokietijos Subertas, Japonijos Adači, Tarybos pirmininkas ir kiti pridėjo dar daugiau reiškiančių savo patarinėjimų. Kas už visus mažiau kalbėjo, tai buvo Zaleskis, kuris tenkinosi tuo, kad neigė kai kuriuos Voldemaro pareiškimus ir dideliu atsargumu atsisakė įeiti į visos bylos diskusijas iš esmės, matyt tenkindamasis tuo, kad jo oponentas turi reikalą su visa Taryba. Gale desperatingos diskusijos, užėmusios visą dieną, buvo gauta šiokis rezultatas. Voldemaras turėjo drąsos savo teikimus pastatyti prieš Čemberlaino teikimus ir versti, kad jie būtų balsuojami. Naturalu, kad Taryba balsavo už Čemberlaino rezoliuciją. Voldemaras liko vienas. Britanijos ministeris pabrėžė Voldemaro izoliaciją, bet formališkai nugalėtoju išėjo Voldemaras. Jis nuvedė Tarybą ten, kur norėjo. Tačiau jo laimėjimas yra pavojingas laimėjimas. Didžiuma valstybių aiškiai išreiškė savo nuomonę. Ir jeigu dabar iš Lenkijos pusės įvyktų koks nors siurprizas, tai Lietuva turėtų žinoti, kad ji buvo pastatyta neteisiųjų pusėje. Voldemaras drąsiai stojo su savo paskutine korta juridiškai. Jam lieka politiškas žaidimas. Teritorialinis Lietuvos padėjimas tarp Rusijos, Vokietijos ir Lenkijos duoda jam tokių resursų. Bet ar naudinga jam rizikuoti Europos karu ir pastatyti savo šalį represijoms. Lietuvių Lenkų konfliktas yra daug svarbesnis negu, tai gali rodytis. Jis dar kartą parodė, kad tvirta valia ir griežtas nusistatymas leidžia priešintis stambiausiem priešininkams. Bet jis taip pat iškėlė sunkų klausimą apie mažąsias valstybes. Daugelis klausia: ar gali mažoji valstybė turėt tiesos ir laisvės gresti visai situacijai ir mesti pirštinę visiems stambiems pasaulio politikos faktoriams? Mes nenorime spręsti šio klausimo iš esmės. Mes pasitenkinsime tik konstatavę naują garsų demokratinių principų fiasko. Ir būtent dabar visų įžymiausieji Vilsono koncepcijos garbintojai šaukia prieš poziciją, kurią yra užėmusios mažosios valstybės. Kitas italų dienraštis ,,Il Popolio da Italia“ 7. VI. straipsny „Pigmejai ir titanai“ rašo: ,,Voldemaras išlaikė vieningą Tarybos spaudimą - ir priešinosi jam tokia energija ir tokiu atsparumu, nepasidavinėjo įtikinėjamas, kad galų kale pats vienas sugriovė reikalingą balsavimui vienybę ir pasiekė to, kad nė jokio termino nebuvo nustatyta. Tautų Sąjunga pasirodė bejėgė priversti pasiduoti sau mažiausią ir jauniausią Europos valstybę“.


Latvijos užsienių reikalų ministeris p. Balodis vakar kalbėjo Tautų Sąjungos asemblėjoj, kur pasigyrė Latvijos nuveiktais darbais ekonominėje, susisiekimo ir uostų tvarkymo srity. Jis pageidavo, kad T. S. taryba dėtų pastangų susisiekimui atidaryti Liepojaus - Romnų geležinkeliu.


KCTA APIE BŪSIMĄJĮ DALESO VIZITĄ Į PIETŲ KORĖJĄ

PCHENJANAS, kovo 15 d. (TASS). Korėjos Centrinė telegramų agentūra, liesdama Pietų Korėjos agentūrų pranešimus apie numatomą JAV valstybės sekretoriaus Daleso atvykimą į Pietų Korėją, nurodo, kad vienas svarbiausių Daleso kelionės į Pietų Korėją ir kitas Azijos ir Tolimųjų Rytų šalis tikslų yra lipdyti naujus karinius blokus. Būtent, planuojama sudaryti vadinamąją „Ramiojo vandenyno šiaurinės dalies šalių organizaciją“, į kurią turi įeiti Pietų Korėja, čankaišistai ir Japonija, ir „antikomunistinę karinę sąjungą“ iš Pietų Korėjos, čankaišistų ir Pietų Vietnamo.