Pagrindas yra, ir tartis reikia konkrečiai

Vakarai suka į begalinės diskusijos labirintus

TASSo spec. koresp. A. Kislovas praneša: Šiandien vyko dvyliktasis plenarinis 18 valstybių nusiginklavimo komiteto posėdis, kuriam pirmininkavo TSRS užsienio reikalų ministro pavaduotojas V. Zorinas. Posėdyje kalbėjo TSRS, JAV, Italijos, Lenkijos, Brazilijos, JAR, Rumunijos, Anglijos, Bulgarijos ir Indijos atstovai. Pirmasis kalbėjo Tarybų Sąjungos atstovas V. Zorinas. Jis pažymėjo, kad susitarta dėl procedūros, kaip galutinai suformuluoti būsimojo visuotinio ir visiško nusiginklavimo susitarimo preambulės projektą, ir kad, bendrai paėmus, Tarybų Sąjungos pasiūlytam preambulės proiektui buvo pritarta. Dabar komitetas turi pradėti konkrečiai nagrinėti kitus būsimojo susitarimo teiginius. Šia proga V. Zorinas smulkiai išanalizavo Tarybų Sąjungos pasiūlyto visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projekto pirmąjį straipsnį. Tarybų Sąjungos atstovas pabrėžė, kad turi būti nustatytas tam tikras konkretus terminas visuotinio ir visiško nusiginklavimo susitarimui įgyvendinti. Tarybų Sąjungos vyriausybė, pasakė jis, laiko įmanoma visą visuotinio ir visiško nusiginklavimo programą įgyvendinti ir valstybių karinę mašiną visiškai likviduoti per ketverius metus. Jis priminė, kad bendrojoje diskusijoje buvo minimi taip pat ir kiti terminai. Konkrečiai, Indijos delegacijos vadovas Menonas nurodė, kad Indijos vyriausybė padarė išvadą, jog galima visuotinai ir visiškai nusiginkluoti per 45 metus. Didžiosios Britanijos užsienio reikalų ministras Hiumas pranešė komitetui, kad, jo delegacijos nuomone, kuriai, matyti, taip pat pritaria ir Jungtinių Valstijų delegacija, visuotinio ir visiško nusiginklavimo programa gali būti įvykdyta per devynerius metus. V. Zorinas konstatavo, kad visos delegacijos kartu sutinka, jog turi būti nustatytas aiškus, tvirtas ir kiek galint trumpesnis laikas, per kurį turi būti visuotinai ir visiškai nusiginkluota. Pabrėžęs, kad svarbu aiškiai ir tiksliai apibrėžti sutartyje pagrindines nusiginklavimo priemones, V. Zorinas nurodė, kad Tarybų Sąjungos vyriausybė, ruošdama savo projektą, vadovavosi bendru suderintu principu, kad nusiginklavimas turi būti visuotinis ir visiškas. Ryšium su šiuo punktu norėčiau pažymėti tik viena, kad bendrojoje diskusijoje visos delegacijos sutiko, jog visuotinis ir visiškas nusiginklavimas turi būti vykdomas trimis etapais. Tarybų Sąjungos delegacija, pareiškė baigdamas V. Zorinas, paaiškino dar vieną jos pasiūlyto visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projekto skyrių. Palyginus mūsų projektą ir pagrindinius nusiginklavimo principus, lygiai kaip ir JAV nusiginklavimo programą, kurią prezidentas Kenedis pateikė Generalinei Asamblėjai 1961 m. rugsėjo 25 d., matyti, kad mes sutinkame dėl žymios daugumos punktų, ir šiaip ar taip iš principo sutinkame dėl nusiginklavimo priemonių apimties ir dėl jų vykdymo metodų. Todėl būtų pageidautina, veikiant ta bendradarbiavimo dvasia, kuria mes vedėme derybas iki šiol, kiek galint greičiau susitarti ir dėl šio nusiginklavimo sutarties skyriaus, kuris nulemia bendrus valstybių įsipareigojimus visuotinai ir visiškai nusiginkluoti. Po to komitete įvykusioje diskusijoje eilė delegacijų pateikė pastabų ir papildymų prie Tarybų Sąjungos pasiūlyto visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties pirmojo straipsnio projekto. Tačiau greta tokios dalykiškos pažiūros į komitetui iškilusio uždavinio sprendimą vėl išryškėjo ir kai kurių delegacijų siekimas atitraukti komitetą nuo konkretaus susitarimo nusiginkluoti ruošimo ir sukelti begalinę diskusiją dėl izoliuotų, paimtų iš bendro sutarties projekto konteksto problemų. Antai, JAV, Anglijos ir Italijos delegatai, užtikrindami, kad jie ketina nuodugniai išnagrinėti Tarybų Sąjungos atstovo šios dienos kalbą ir pateikti detalias savo pastabas dėl jos artimiausiu metu, kartu primygtinai teigė, kad tiesiogiai ruošti visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą, t. y. daryti būtent tai, kam susirinko komitetas, būsią galima pradėti tiktai išsprendus pagrindines, jų nuomone, problemas iš esmės. Tačiau, kaip pažymėjo Bulgarijos atstovas, tokie Vakarų valstybių reikalavimai netinka dabar, kai pats komitetas jau priėmė aiškią savo darbo tvarką. Vis dėlto JAV atstovas, pavyzdžiui, vėl siekė, kad komitetas svarstytų ne visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą, o tokius izoliuotus klausimus, kaip branduolinių bandymų nutraukimas, kontrolė ir tikrinimas, būsimosios tarptautinės nusiginklavimo organizacijos įsteigimas, jos veikla ir t. t. O Italijos atstovas, nors ir teigė, kad jis nenorįs vėl pradėti bendros diskusijos, ragino visų pirma paruošti sutarties arba atskirų sutarčių dėl visuotinio ir visiško nusiginklavimo sudarymo būdą ir bendras ribas. Bet ilgametis nusiginklavimo derybų patyrimas aiškiai rodo, kad mėginimai izoliuotai išspręsti atskiras nusiginklavimo problemas negali duoti teigiamų rezultatų. Komiteto darbo tvarka suformuluota, pareiškė V. Zorinas, antrą kartą paėmęs žodį posėdžio pabaigoje. Joje pasakyta, kad svarbiausias uždavinys yra susitarti dėl visuotinio ir visiško nusiginklavimo. Vadinasi, kaip tik tokios sutarties projekto ruošimas turi būti visos komiteto veiklos pagrindas. Toliau demaskavęs Vakarų valstybių manevrus, V. Zorinas pabrėžė, jog Tarybų Sąjungos delegacija atvyko į Ženevą ne bendrų diskusijų vesti izoliuotais, atitrauktais nuo visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projekto klausimais. Kam, pasakė jis, atmesti visa, kas guli ant derybų stalo Ženevoje, ir mėginti svarstyti atskiras problemas? Tai ydingas metodas, kuris nedavė teigiamų rezultatų praeityje, neduos jų ir dabar. Mes nesutinkame paimti savo dokumentą nuo stalo. Mes esame pasirengę svarstyti ir visus kitus pasiūlymus, taip pat ir Amerikos 1961 m. rugsėjo 25 d. pasiūlymus. Bet svarstyti juos reikia taip, kaip numatyta pagal suderintą komiteto darbo tvarką ir pagal kitus susitarimus.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Incidentas dėl Liepinio paskyrimo likviduotas.

Vakar vakarą įvyko latvių vyriausybės partijų pasitarimas. Pirmon galvon buvo kalbamasi dėl finansų ministerio Liepinio paskyrimo. Ministeris pirmininkas Juraševskis pareiškė, kad jo nuomonių skirtumai su valstybės prezidentu pašalinti. Kai kurias koalicijos frakcijas jis negalėjęs laiku painformuoti apie Liepinio paskyrimą finansų ministeriu todėl, kad šis tedavęs savo sutikimą paskyrimui trumpai prieš seimo posėdį. Tuo paaiškinimu incidentas laikomas baigtas.


Paryžiuje pardavinėjamos marksistinės knygos

Paryžiuje labai sėkmingai vyksta tradicinis marksistinių knygų pardavimo dvisavaitis. Septintą kartą vykdoma ši masinė Prancūzijos Komunistų partijos priemonė, patraukianti daug tūkstančių Prancūzijos demokratų ir respublikonų. Vakar už įvairių skyrių prekystalių stovėjo Prancūzijos Komunistų partijos generalinis sekretorius Morisas Torezas, PKP politinio biuro nariai Zakas Diuklo, Valdekas Rošė, Žaneta Vermerš ir kiti partijos vadovai. Jie rašė savo autografus, prašomi pirkėjų, kurie čia dešimtimis pirkosi knygų, brošiūrų ir kitų partinių leidinių. Prie stendų ir už prekystalių taip pat stovėjo žinomi šalyje demokratai – rašytojai, dailininkai, žurnalistai, meno veikėjai. Daug žmonių susirinko prie stendo, skirto istorinio Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XXII suvažiavimo darbui. Čia galima įsigyti TSKP Programos tekstą, Tarybų Sąjungos vyriausybės vadovo N. Chruščiovo kalbų tekstus, taip pat išleistas Prancūzijoje didvyrių-kosmonautų J. Gagarino ir G. Titovo knygas. Šiandien marksistinės knygos Paryžiuje pardavinėjamos toliau.


Vaikų be priežiūros aprūpinimas Sovietų Rusijoj gerėja.

Daug laikraščių įdėjo straipsnius, kurie tendentiškai vaizduoja vaikų be priežiūros (bezprizornych) būklę Sovietų Rusijoj. Autoriai stengiasi parodyti, jog nepriežiūra Sovietų Sąjungoje –  tai nuolatinis apsireiškimas, niekad neišgyvendinamas, kad Sovietų valdžia ir visuomenė neveda jokios kovos jam likviduoti. Straipsniuose duodami fantastingi skaičiai apie 5 mil. vaikų armiją be priežiūros, suskaityta net kiek stiklų šie vaikai iškūlė Maskvoje ir t. t. Žinoma, tikra žinia apie vaikus be priežiūros Sovietų Rusijoj visai kitaip atrodo. Neprižiūrimi vaikai Sovietų Sąjungoje – tai sunkus pasaulinio, pilietinio karo, intervencijos ir blokados palikimas. Tas apsireiškimas – išdava masinio gyventojų ištrėmimo, o taip pat masinio valstiečių gabenimosi 1921 m. bado metais. Sovietų valdžia ir visuomenė nuolat veda atkaklią kovą su vaikų neprižiūrėjimu, ir šis dalykas, nors ir pamažu, bet pradeda nykti. Apie tai kalba šie daviniai: 1921 metais neprižiūrimų vaikų RSFSRe buvo daugiau kaip 500 tūkst., o 1927 m. jų buvo ne daugiau kaip 100 – 120 tūkst. Toki žymų neprižiūrimų vaikų skaičiaus sumažėjimą galima paaiškinti tik griežtomis vyriausybės ir visuomenės organizacijų priemonėmis. Po visą Sovietų Sąjungą yra išmėtytas vaikų įstaigų tinklas, kurio skaičius 1927 metų pradžioje prašoko 3.700. Vaikų namuose yra 1.300 įvairių dirbtuvių, kurios pripratina ir paruošia neprižiūrimuosius vaikus prie darbo. Taip pat yra apie 230 žemės ūkio sklypų su 15.000 dešimtinėmis žemės, kur vaikai mokosi žemės ūkio darbus dirbti. Didelų vaidmenį vaidina vaikų nakvynės namai, kur tarp vaikų varomas švietimo darbas ir iš kur daug neprižiūrimų vaikų papuola į vaikų namus. Vaikų įstaigu tarpe yra tam tikri priėmimo punktai, kur vaikams suteikiama pirmoji socialinė pagalba, yra ir darbo kolonijos, proto atsilikėliams ir defektyviems vaikams įstaigos ir t. t. Be to, reikia pabrėžti didelę materialinę pagalbą, kuri teikiama neturtingiems vaikams namuose apsaugoti juos nuo valkiojimosi. Įdomus pradai – tai vaiku talpinimas valstiečių šeimose ir raudonojoj armijoj. Visos šios priemonės visuomenės organizacijų paramos dėka davė jau didelių rezultatų. Ne vienas vaikų tūkstantis, kasmet išraunamas iš gatvės nagų, virsta dorais sąmoningais piliečiais, kurie dirba fabrikuose, žemės ūkiuose. Gana nurodyti į tai, kad kasmet neprižiūrimų vaikų kovai Sovietų Rusijoj eikvojama 80 mil. rb., kad sovietą draugija „Vaikų Draugas“ turi savo eilėse daug šimtų tūkstančių žmonių, kad suprastume, kiek daug dėmesio SSSR kreipia į kovą su neprižiūrimais vaikais.


SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijoje Kosmosas turi tarnauti taikai

Vakar SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijos Politinis komitetas pradėjo svarstyti kosminės erdvės naudojimo taikiems tikslams komiteto („Kosmoso komiteto“) pranešimą. Pirmasis kalbėjęs JAV atstovas Goras visaip liaupsino JAV laimėjimus nustatant televizijos ryšį tarp Amerikos ir Europos dirbtiniu palydovu „Telestar“. Tačiau JAV atstovas visiškai nutylėjo tokį svarbų klausimą, kaip teisinis kosminės erdvės tyrimo ir naudojimo reguliavimas. Tas pat būdinga ir Amerikos delegacijos pateiktam rezoliucijos projektui dėl „Kosmoso komiteto“ pranešimo. Tarybų Sąjungos atstovas P. Morozovas atkreipė dėmesį į tą aplinkybę, kad „Kosmoso komitetas“ nepateikė Generalinei Asamblėjai rekomendacijų, liečiančių pagrindinius valstybių veiklos principus tiriant ir naudojant kosminę erdvę. P. Morozovas nurodė, kad, Tarybų Sąjungos delegacijos nuomone, būtų nepaprastai svarbus įvykis, jeigu būtų priimta deklaracija, skelbianti tokius principus. Didelę reikšmę turėtų ir tarptautinis susitarimas dėl kosmonautų ir kosminių laivų gelbėjimo avarijos atveju. Tarybų Sąjungos pateiktame deklaracijos projekte, toliau kalbėjo P. Morozovas, siūloma iškilmingai paskelbti, kad kosminė erdvė ir dangaus kūnai turi būti atviri visoms valstybėms tirti ir naudoti. Tarybų Sąjungos atstovas taip pat pabrėžė, kad kosmoso tyrimu šnipinėjimo tikslais kėsinamasi į valstybių suverenias teises. Austrijos atstovas Mačas gerai įvertino eilę Tarybų Sąjungos pateikto deklaracijos projekto teiginių apie pagrindinius valstybių veiklos principus tiriant ir naudojant kosminę erdv


Politiko katapultavimas; Kaip Vokietijos žiniasklaida nušvietė rinkimus į Bundestagą

Lietuvos radijo I programos prodiuseris Artas Laskauskas visą rudenį stažavo Vokietijoje, daugiausia visuomeniniame Šiaurės Vokietijos radijuje (NDR). NDR 1 reitingas vienas aukščiausių Vokietijoje ir turi 36 proc. Žemutinės Saksonijos klausytojų. “Nors Vokietijos žiniasklaidos sistema viena brangiausių pasaulyje ir galbūt geriausia, asmeniškai nesijaučiau mokinys, kuriam reikia stebėti, ką dėdės daro. Diskutavome apie subtilius profesinius dalykus. Yra nemažai šansų, kad po gero pusmečio į Lietuvos radiją atvažiuos praktikuotis 6 - 8 vokiečių studentai”, - sakė LR1 prodiuseris. Šalyje kaip tik vyko rinkimai į Bundestagą, kurie lėmė ir naujo Vokietijos vadovo rinkimus. “Buvau labai įdomiu laiku, kai vyko daug politinių įvykių, todėl kartu dirbau kaip LR specialus korespondentas Vokietijoje. Per tris mėnesius perdaviau 102 pranešimus. Nenoriu girtis, bet apie rinkimų baigtį turbūt pranešiau pirmas ne tik Lietuvoje, bet ir Pabaltijy”. Klausti, už ką balsuosi, nemandagu Per rinkimus visą dieną Vokietijoje dirbo galingi sociologiniai institutai. Vokietijoje klausti žmogaus prieš rinkimus, už ką jis balsuos, yra toks pat netaktas, kaip klausti, kiek uždirba. Ir netgi šeimose vyras gali tik jausti už ką žmona balsuos, bet paprastai apie tai nekalbama, nes tai būtų blogas tonas. Sociologinių institutų darbuotojai po balsavimo bandė žmones kalbinti, ar jie galėtų pasakyti, už ką balsavo. Interviu metodu prakalbinamas gal kas dešimtas. Buvo apklausta tūkstančiai balsavusiųjų. Ir iš tų duomenų sociologai visą dieną sudarinėjo prognozę, kaip baigsis rinkimai. Patikimus duomenis didžiosios televizijos ir kiti turėjo net prieš 18 valandą, bet pagal įstatymą rinkimų dieną negali būti nei agitacijos, nei propagandos, o informacijos skelbimas irgi tam tikru atžvilgiu gali pakeisti rinkimų eigą. Todėl iki 18 val. nebuvo galima jos skelbti. O privati, viena galingiausių Europoje televizijų RTL, norėdama aplenkti savo konkurentus ir būti pirma, rezultatus paskelbė be 15 sekundžių 18 valandą. Antireklama prieš H. Kohlį Buvo įdomu, už ką balsuos Vokietija: ar už ekscentrišką ir neprognozuojamą G. Schröderį, ar už konservatyvų ir patikimą H. Kohlį. Šiais metais Vokietijoje rinkimai buvo ne už, bet prieš. Ne už socialdemokratų partiją ir Schroderį, bet prieš Kohlį. Socialdemokratai su Schröderiu priešakyje šiais metais ėmėsi įdomios, bet rizikingos reklaminės kampanijos taktikos. Iš esmės visa socialdemokratų reklama buvo šaipymasis iš Helmuto Kohlio. Tai jau vadinamoji ketvirtos penktos kartos reklama, kurią pasaulyje naudoja tiktai “United Colors of Benetton”. Už ją nereikia mokėti pirmuosiuose puslapiuose, tereikia sukelti skandalą, ir žiniasklaida apie tai pati parašo. Taip esi nemokamai reklamuojamas. Jie išleido linksmų plakatų, kur atvirai šaipomasi iš Kohlio, tvirtinama, kad jis yra atgyvena, dinozauras, iškasena, kad tai jo paskutinės dienos, jam reikia ilsėtis kur nors Maljorkoje. Miestuose buvo galima matyti plakatų su dviem nuotraukomis: vienoje - Senis besmegenis ir parašyta: “Po kelių mėnesių jo nebebus”. O šalia - H. Kohlio nuotrauka su prierašu: “Jo irgi”. “Likus iki rinkimų porai savaičių, kino teatre, į kurį renkasi jaunimas, teko matyti prašmatniai sukurtą reklaminį klipą. Filmukas prasideda tarsi scena iš “Žvaigždžių karų”. Modernioje patalpoje rengiamasi katapultuoti į ateitį kelis astronautus su skafandrais. Vienas startuoja į ateitį, kitas išnyksta, o trečiam nepavyksta. Rūksta dūmai, valdymo pulte visi laksto, blaškosi, ir paaiškėja, kad jie nespėjo ir trečiasis nebeišlėks į ateitį. Ekrane pasirodo užrašas: “Ne visi tinka ateičiai”. Nevykėlis astronautas nusiima skafandrą - o ten Helmutas Kohlis. Kino teatro auditorija tą klipą labai gerai priėmė”, - pasakojo A. Laskauskas. Anarchistinė POGO partija Rinkimuose į Bundestagą dalyvavo apie 10 partijų. Juokingiausia buvo Vokietijos anarchistinė POGO partija (beje, tokio žodžio vokiečių kalboje nėra). Buvo smagi, demokratijos lygį rodanti anarchistinės POGO partijos reklama, paremta paradoksu, šokiruojančiais vaizdais. Metro stotelėse ant šiukšlių dėžių puikavosi lipdukai “Visa valdžia anarchistams”. Per televiziją teko matyti netikėtą POGO reklaminį klipą. Miesto gatvėje stovi pagyvenęs žmogus ir prašo išmaldos. Pro šalį eina skiauterėti pankai, skustagalviai ir broliškai nusiteikę meta jam pinigus. Pabaigoje parašyta: “Anarchistinė POGO partija”. Televizijų diskusijose anarchistų partijos nariai darydavo ekscentriškus pareiškimus: ”Niekada daugiau į darbą”, “Visa valdžia anarchistams”, visada prisistatydavo kaip profesionalūs gėrikai arba girtuokliai sportininkai. Įmitę keturiasdešimties metų vyrukai ir vyresni, vilkintys odinėmis striukėmis, propagavo visišką netvarką, ragino perdalyti pinigus. Bet nepasakyčiau, kad į tai kas nors labai audringai reaguotų: juos paprasčiausiai toleravo. Jie negavo balsų ir nepateko į Bundestagą,”- sakė žurnalistas. Pirmą kartą į Parlamentą pateko Žaliųjų partija. Tai buvo žmonės, kurie sakė, jog reikia kovoti prieš miesčioniškumą, buržuaziją, sustabarėjimą, ir mėgdavo šokiruojančiai pasirodyti tarp kostiumuotų vaikinų su sportbačiais ir sportiniais marškiniais. Jų lyderis Jozefas (visa žiniasklaida jį vadino Joschka) Fischeris iš karto po rinkimų atsižadėjo savo maisto ir įšoko į kostiumą su liemene ir kaklaraiščiu. Schröderio įvaizdis Schröderis žiniasklaidoje stengėsi pabrėžti, kad jis yra labai energingas, bent jau kūrė tokį įvaizdį. Per televiziją rodė vaizdus, kur jis beveik chuliganiškai laipioja per tvoras. Bet laimėjus rinkimus jo elgesys pasikeitė, paaiškėjo, jog tai rimtas, protingas žmogus, ir negali sakyti, kad neprognozuojamas. Schröderis simpatingai atrodo, turi gerą iškalbą, yra protingas, sukasi įtakinguose sluoksniuose, pramonėje, yra “Volkswagen” koncerno tarybos narys. Paradoksas yra tas, kad dėl išaugusio populiarumo jis tapo popžvaigžde gerą pusmetį prieš rinkimus, kai žiniasklaida apie jį mielai rašydavo visokias smulkmenas, cituodavo jo kalbas. Jis turėjo susikūręs teigiamą įvaizdį, dėl kurio žiniasklaida jam net “atleido”, kai jis ketvirtą kartą vedė. Šiaip prieš rinkimus tokie dalykai ištraukiami į paviršių. Atvažiavęs į bet kurį miestą Schröderis susilaukdavo žurnalistų spiečiaus. Tuo naudodamasis jis mėgdavo pasakyti aštresnę frazę, padaryti staigesnį judesį, sudaryti nuoširdaus žmogaus įspūdį. Žiniasklaida labai sekė, kaip ir ką jis pasakė, visi jo juokeliai buvo graibstyte graibstomi. Po rinkimų Žemutinė Saksonija labai nuliūdo, kad neteko Schröderio, kuris persikraustė į sostinę. Hanoveriečiai sielvartauja, kad dabar Hanoveris taps provincija vien dėl to, jog jie prarado tokią asmenybę. Unikalus atvejis žiniasklaidos istorijoje Rinkimai į Bundestagą baigėsi rugsėjo 27 dieną, o kitą rytą dideliu tiražu pasirodė Stephano Reinerio romanas “Kancleris”. Tai romanas, kurio pagrindinio herojaus prototipas yra Schröderis. Knygoje pateik ta visa jo biografija. Bet įdomiausia, kad iš vakaro buvo parengtos knygos tiražas ir du knygos viršelio variantai: jeigu socialdemokratai būtų pralaimėję, vietoj pavadinimo “Kancleris” ta pati knyga būtų ėjusi su kitu viršeliu ir jos pavadinimas būtų “Žmogus, kuris norėjo per daug”. Pats autorius duodamas interviu sakė, kad tikėjo socialdemokratų pergale, o antras viršelis buvo reikalingas apsidrausti. “Nežinau, kuo viskas baigėsi, bet galiu prognozuoti, kad ta knyga tapo bestseleriu dėl reklaminio triukšmo, kurį sukėlė rinkimų kova”,- sakė Laskauskas.


Van Bloklando ir prof. Voldemaro telegramos. Kovo m. 6 d. iš Tautų Sąjungos referento Lietuvos Lenkijos klausimu van Bloklando buvo gauta tokia telegrama: „Jo Ekscelencijai Voldemarui, Ministeriui Pirmininkui, Kaunas. Pareiškus Tarybai norą, kad aš, kaipo referentas, praneščiau jai informacijas, kurias aš galėjau oficialiai iš Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių gauti pr. m. gruodžio mėn. 10 d. Tarybos pranešime ir priimtoj rezoliucijoj traktuotais klausimais, turiu garbės informuoti Jūsų Ekscelenciją, kad aš, savaime aišku, su Tarybos noru sutinku. Bet dėlto tuo tarpu lauksiu iki penktadienio, kad Jūsų Ekscelencijos vyriausybė galėtų, jei ji to nori, atstovauti save posėdy, per kurį aš patieksiu savo pranešimą. Beelaerts Van Blokland, referentas, Olandijos atstovas prie Tautų Sąjungos Tarybos“. Lietuvos ministeris pirmininkas ir užsienių reikalų ministeris prof. Voldemaras tą pat dieną davė į tai telegrama tokį atsakymą: „Jo Ekscelencijai Beelaerts Van Blokland, Tautų Sąjungos Tarybos Nariui, Ženeva. Jūsų Ekscelencija pranešate man šios dienos telegrama, jog Taryba pareiškė norą, kad Tamsta jai praneštumei informacijas, kurias Tamsta galėjai oficialiai gauti iš Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių. Patiekdamas mūsų žiniai tuos faktus, Tamsta klausi, ar Lietuvos vyriausybė nori pasinaudoti savo teise, jai suteikta Pakto 4 straipsniu. Pr. m. gruodžio mėn. rezoliucija neįsteigus jokio organo prižiūrėti jos vykdymui ir informuoti Tarybai, Tarybos iškeltas klausimas negali būt patiektas darbų tvarkai, išeinant iš nustatytos procedūros ribų. Ir nors Lietuvos vyriausybė turi didžiausio noro, kad Taryba būtų painformuota apie jos rezoliucijų vykdymą, jai vis dėlto nėra galima atsisakyti nuo teisės turėti savo atstovą Taryboj ir todėl ji mato save priversta prašyti taikinti paprastą procedūrą, juo labiau, kad nebūtų materialinių galimumų taip trumpu laiku šios sesijos bėgyje nuvykti Ženevon“.


Lenkai „naikina“ Klaipėdos krašto autonomija

Šitas lenkų provokacinis dokumentas prasideda (kalba netaisoma): „Gerbemasai Pone! Siųsdami ši dokumentą, Klaipėdos krašto autonomijos liečiantį, turime garbės prašyti jo turinį pažinti. Turėdami vilties, kad išdėstiti šiame memorandume įrodymai pasitenkins gerai mums žinomus Jūsų teisingumo jausmus, nuolankiai prašytume, sulig galimybės, paremti mūsų, t. y. Klaipėdos gyventojų ir Lietuvos vyriausybės, pastangas ir siekimus Mažosios Lietuvos autonomijos panaikinimo realizacijai. Su aukšta pagarba Mažiosios Lietuvos Patrijotų Sąjunga. O toliau tas dokumentas turi tokią antraštę: „Klaipėdos autonomija sąrišy su visuotinės taikos klausimais“, ir skyreliai: „Taikos darbai“, „Neramumų bustai ir jų priežasties“, „Bendras reikalas visų neramumo šaltinių likviduoti“… Žodžiu, ištisas memorandumas, kuriame stengiamasi jo skaitytojus įtikinti, kad „Mažiosios Lietuvos“ patriotams ir Lietuvos vyriausybei padėtų naikinti. Memorandumas turi 8 puslapius, spausdintas lietuvių ir prancūzų kalbomis; popierius plonutis, toks pat, kokį naudodavo „Pirmyn“ ir visokios iš už administracijos linijos Lietuvon atplūstančios „Lietuvos draugų“ ir kitokių tos rūšies tvarinių agitkos. Mes turime žinių, kad tie lenkų provokaciniai memorandumai per Klaipėdos krašto ir artimus Klaipėdos kraštui paštus išsiuntinėti į užsienius žymiausiems įvairių valstybių politikos veikėjams, vyriausybių nariams, įvairių valstybių įvairiuos kraštuos atstovams ir t. t. Jų tikslas aiškus: „Žiūrėkite, Lietuva ruošiasi panaikinti Klaipėdos krašto autonomiją!“ „Mažiosios Lietuvos“ patriotai iš Varšuvos per savo agentus Lietuvoj sumanė iškrėsti mums naują kiaulystę. Parūpo, mat, „Mažiosios Lietuvos“ patriotams iš Varšuvos, kad: „Vokiečiai, užsienių paremiami, sugebėjo teip savo kultūrinį įtaką suorganizuoti ir teip ekonominį spaudimą išnaudoti, kad lietuviai giminėmis germanizuojasi, kas, tų sąlygų nepažįstantiems gali pasirodyti negalimumu ir netikrumu. Autonomija veda į tokias klastingas pasėkmes, duodama perdaug plačius politines teises ir vieton apsaugos gyvenantiems po svetimo valdžia elementams, liko teisėtu įrankiu terorui ir užpuolimams prieš valdančioji Tautą“. Šią „memorandumo“ ištrauką patiekiame kaip kurjozą, kaip lietuvių kalbos taisyklingumo pavyzdį, kuris parodo, kieno krosny tie blynai kepti. Arba štai dar, kur nušviečiami memorandumo“ tikslai: „Šį mūsų nuomonę skelbiame visų Santarvės Valstybių vyriausybėms ir visuomenėms, kad, darbuose visuotinės taikos sutverimui, paimtų dėmėsyn Mažiosios Lietuvos klausimą, kurio dabartinis stovis priešinosi taikos nuostatams ir gali perbriežti visas pastangas taikai sudaryti. Lojalaus pranešimo ir perspėjimo keliu, mes norime pasiekti tokio peržiūrėjimo ir susipažinimo su mūsų reikalavimais, kad mūsų teisėta nuomonė ir priešingas Mažosios Lietuvos autonomijai nusistatimas nėra priešingas visuotinės taikos nuostatams, o atvirkščiai, nori istorinę teisę realizuoti, bent ilgam laikui taiką sutverti ir sustiprinti. Mes žinome, kad priešinga mums vokiečių propaganda begėdiškai netikrai mūsų intenciją komentuoja, o galybe Vokiečių valstybės naikina balsą vargemų Mažiosios Lietuvos gyventojų, tyčia tylėdama apie Mažiosios Lietuvos tikrą padėtį. Vokiečiams rūpi priruošti Europos opiniją prie Mažiosios Lietuvos pagrobimo. Ir dėlto mes siunčiame šį memorandumą visiems vyriausybėms Santarvės Valstybių, norėdami susipažindinti su juo Aukštas Tarptautines Instancijas, Tautos Sąjungą ir užinteresuoti spaudą ir žinomus mūsų gadynėje politinius veikėjus. Norime aiškiai ir tiesiai atvaizduoti mūsų padėtį ir mūsų rūpieščius, kad visi juos pažintų tikrai, o ne vokiečių propagandos šviesoje“. Jau iš tų puikių pavyzdžių matyti, kad memorandumo autoriai nei Didžiosios, nei Mažosios Lietuvos lietuviai, o stačiai iš Lietuvos pabėgę, o gal ir Lietuvoj gyvenantieji kokie lenkų dvarininkėliai.


Hamburgo laikraštyje „Di Velt” išspausdintas straipsnis, kurio autorius — žinomasis Vakarų Vokietijos žurnalistas G. Ševė susižavėjęs rašo apie gyvenamųjų namų statybos mastą Maskvoje. Maskvos pietvakariuose, rašo jis, auga nauji miesto kvartalai, kyla aukštyn 8—10 aukštų gyvenamieji namai. Kai kurie jų jau apgyvendinti. Ryškiai nušviestos parduotuvių vitrinos. Žurnalistas pažymi, jog tarybinė sostinė taip greitai keičia savo išvaizdą, jog tie pakitimai iš karto krinta į akis žmogui, kuris grįžo į Maskvą, 3—4 mėnesius joje nebuvęs. Tai, kas čia kuriama, yra ne tik fasadas, pabrėžia autorius. Tuo pradedamas taikus lenktyniavimas, į kurį Chruščiovas iškvietė amerikiečius.


Šalies šiaurės rytuose esančioje anglies šachtoje sprogo metanas: 78 darbininkai žuvo, o daugiau kaip 200, užgriuvus išėjimui, liko po žeme. Administracijos atstovo žodžiais, galimi nauji sprogimai.


Lenkų pastangos įrodyti savo „taikingumą“.

Lenkų laikraščiai įdėjo pasikalbėjimą su lenkų pasiuntiniu Maskvoj Pateku, kurs atvyko į Varšuvą padaryti pranešimą ir aptarti kai kuriuos projektus dėl Lenkijos Sovietų Rusijos santykių vystymo. Pasak Pateko, paskutiniuoju metu lenkų rusų santykiuos pastebima tam tikras sustingimas, kurį iššaukią kai kurie dar nesutvarkyti klausimai. Kai jie būsią sutvarkyti, išsisklaidysiąs abiejų valstybių tarpusavio nepasitikėjimas. Pateko žodžiais, nepasitikėjimui nesą gilesnių priežasčių, nes Lenkijos politika esanti taikinga.


Anglų spauda rašo, kad dėl blogos sveikatos užsienių reikalų ministeris Chamberlainas gal visiškai į savo vietą nebegrįšiąs. Dabar jis išvažiavo ilgų atostogų į Ameriką. Chamberlaino vieton minimas dabartinis kolonijų ministeris Amery. Spaudoj nurodoma, kad beveik visas anglų ministerių kabinetas gyvenąs sveikatos krizį. Sergą kuo ne visi ministeriai. Bet pavojingiausia esanti Chamberlaino sveikata. Jau pats jo staigus pasitraukimas nuo pareigų sukėlė daug kalbų. Dabar žinios apie visišką Chamberlaino atsistatydinimą patvirtino jo pavojingą ligos pobūdį.


Laikraštis „Nodon sinmun“, komentuodamas JAV štabų viršininkų komiteto pirmininko Teiloro kelionę į Pietų Korėją, rašo, kad šis vizitas susijęs su JAV planais sustiprinti karinę isteriją Pietų Korėjoje ir sulipdyti karinę sąjungą Šiaurės Rytų Azijoje. Laikraštis praneša, kad, atvykęs į Pietų Korėją, Teiloras skubiai sušaukė eilę slaptų pasitarimų su Amerikos kariuomenės Pietų Korėjoje vadais ir karinio Pietų Korėjos režimo viršūnėmis. Pasitarimuose buvo svarstomas „JAV karinės pagalbos Pietų Korėjai plana


I. PETROVIČIUS Lietuvos TSR Politinių ir mokslinių žinių skleidimo draugijos narys

Mūsų Tėvyne - Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjunga yra didi daugianacionalinė valstybė. Mūsų šalies tautos vieningoje broliškoje šeimoje dirba tarybinės visuomenės labui. Ta tautų draugystė iškilo ir sustiprėjo kovoje už bendrus tikslus Komunistų partijai vadovaujant. Tautų draugystės ir savitarpio pagalbos dėka mūsų šalyje sėkmingai įvykdyti šalies industrializavimas, žemės ūkio kolektyvizavimas, kultūrinė revoliucija. Pirmųjų penkmečių metais gausių mūsų šalies tautybių darbo įmonių rankomis, Komunistų partijai vadovaujant, buvo statomi socialistines industrijos gigantai: Magnitogorsko metalurgijos kombinatas, Stalingrado traktorių ir Gorkio automobilių gamyklos, Dniepro hidroelektrine, Donbaso ir Kuzbaso šachtos, nauji miestai, tiesiamos geležinkelio magistralės. Socializmo statybose grūdinosi ir stiprėjo tarybinių tautų draugystė. Visų tautų darbo išdavoje keitėsi mūsų žemės veidas, buvo likviduotas anksčiau engiamų nacionalinių mažumų ekonominis ir kultūrinis atsilikimas. Didžioji rusų tauta, kaip vyresnysis brolis draugiškoje TSRS tautų šeimoje, padėjo visų sąjunginių respublikų tautoms statyti gamyklas ir fabrikus, elektrines, mokyklas ir teatrus. Socializmo pergalės dėka iš pagrindų pasikeitė TSRS tautų veidas, pranyko jų savitarpio nepasitikėjimo jausmas, išsivystė neišardoma broliška TSRS tautų sandrauga. Ta draugystė atlaikė visus sunkumus ir išmėginimus Tėvynės karo metais ir dar labiau užsigrūdino bendroje tarybinių žmonių kovoje prieš fašizmą. Drauge su visomis tarybinėmis tautomis nemažą indėlį į priešo sutriuškinimą įnešė ir lietuvių tauta. Fronte kovinius veiksmus vykdė lietuviškojo junginio kovotojai, priešo užnugaryje fašistus triuškino lietuvių partizanų būriai. Tarybų Sąjungos didvyrių tarpe yra 15 lietuvių, apdovanotųjų ordinais ir medaliais tarpe daugiau kaip 15.000 mūsų respublikos atstovų. TSRS tautų draugystė - vienas iš Tarybų Sąjungos istorinės pergalės Didžiajame Tėvynės kare šaltinių. Su nauja jėga tautų draugystė pasireiškė didvyriškame tarybinių tautų darbe gydant fašistinių žmogžudžių padarytas mums žaizdas. Visiems žinoma, kad po karo mūsų respublikos pramonė buvo beveik visiškai sugriauta. Didžioji rusų tauta siuntė Lietuvai metalą, anglį, mašinas, statybines medžiagas - visa, kas buvo reikalinga ne tik atkurti, bet ir sparčiais tempais pastūmėti į priekį Lietuvos TSR liaudies ūkį. Apie tą brolišką pagalbą liudija nemaža faktų bet kurioje respublikos įmonėje, kiekvienoje MTS, tarybiniuose ūkiuose, kolūkiuose. Pavyzdžiui, „Žalgirio“ gamyklos statybai metalą siuntė Uralas, anglį – Ukraina, statybines medžiagas - Archangelskas, o naujausius įrengimus gamykla gavo iš Maskvos, Leningrado, Novosibirsko, Tbilisio ir kitų miestų. Į gamyklą iš broliškųjų respublikų atvažiavo puikūs specialistai, kurie padėjo sutvarkyti gamybinį procesą, įsisavinti priešakinę tarybinę techniką ir technologiją. Tai, kad mūsų respublikoje pastaraisiais metais pradėjo veikti 318 naujų pramonės įmonių, iš kurių 38 - stambios, gaminančios laivus, stakles, elektros motorus, turbinas, dažymo aparatus ir kitas mašinas,  – rezultatas broliškos, nesavanaudiškos pagalbos, kurią telkė didžioji rusų tauta ir visos Tarybų Sąjungos tautos. Praėjusiais metais Lietuvos TSR pramonė davė produkcijos 4,8 karto daugiau negu ikikariniais 1940 metais. Mūsų respublikos pramonė pirma laiko įvykdė penktojo penkmečio planą. Dabartiniu metu Lietuvoje gaminama daug tokių produkcijos rūšių, kurios ne tik patenkina savo reikmes, bet ir siunčiamos kitoms tarybinėms respublikoms (staklės, turbinos, laivai, elektros motorai, baldai, popierius ir kt.). Šeštajame penkmetyje mūsų respublikoje bus pastatyta eilė stambių pramonės įmonių. Didžiausia statyba Lietuvos TSR bus Kauno hidroelektrinė. Padėti statyti ją iš broliškųjų respublikų atvažiuoja prityrę statytojai, atvyksta ešelonai su technika ir medžiagomis. Penkmečio metais mūsų respublikos sostinė gaus gamtines dujas iš broliškosios Ukrainos. 1955 metais TSRS visos pramonės produkcija viršijo 1913 metų lygi 27 kartus. Šeštasis penkmetis bus pramonės ir visų pirma sunkiosios industrijos - šalies liaudies ūkio pagrindo – spartaus vystymo penkmetis, tolesnės techninės pažangos, smarkaus darbo našumo pakėlimo penkmetis. Visa tai įmanoma pasiekti tik vieningai padedant visoms tarybinėms tautoms. Nuostabus broliškosios tarybinių tautų draugystės rezultatai atsispindi ne tik pramonėje, bet ir žemės ūkio, kultūros, mokslo vystymesi. Mūsų šalies kolūkių ir tarybinių ūkių laukuose dirba 1 milijonas 400 tūkstančių traktorių ir apie 400 tūkstančių kombainų, tame skaičiuje tūkstančiai traktorių ir šimtai kombainų mūsų respublikoje. Palyginti su 1950 metais TSRS pasėlių plotai padidėjo 27 procentais. 1955 metais, nepaisant nepalankių meteorologinių sąlygų eilėje šalies rajonų, paruošta grudų daugiau negu 1954 metais. Sėkmingai vykdoma partijos ir vyriausybės numatyta dirvonų ir plėšinių įsisavinimo programa. Pavasarį 424 naujai įkurti kolūkiai ir tarybiniai ūkiai užsės tose žemėse 30 milijonų hektarų. Šį gigantišką darbą atlieka visų sąjunginių respublikų geriausieji darbininkų ir kolūkiečių atstovai, kurių tarpe labai daug jaunimo. Savo pasiaukojančiu darbu jie gausina komjaunimo, tarybinio jaunimo šlovę, šlovę tų, kurie, įveikdami didžiulius sunkumus, tuščioje taigoje statė Komsomolską, Kuzbasą, Magnitką ir kitus sunkiosios industrijos gigantus. Lietuvos jaunuoliai bei merginos didžiuojasi tuo, kad ir jų pasiuntiniai Kazachstano ir Sibiro stepes paverčia brangiosios Tėvynės aruodu. Vykdant partijos nutarimus 1955 metais daugiau kaip keturis kartus išplėsti kukurūzų pasėlių plotai. Daugelis mūsų respublikos kolūkių išaugino gerus kukurūzų derlius. Jiems daug padėjo Ukrainos ir kitų respublikų specialistai, kurie buvo atvykę pas mus pavasarį ir mokė, kaip reikia sėti ir auginti šią vertingą kultūrą. Broliškoji TSRS tautų draugystė suteikė galimybę pasikeisti priešakiniu patyrimu tarp visų tarybinių respublikų darbo žmonių. Šiam kilniam tikslui puikiai tarnauja Visasąjunginė žemės ūkio paroda, kurioje atstovaujama ir mūsų respublika. Parodoje dalyvavo Lietuvos TSR Kapsuko ir Linkuvos rajonai, 47 kolūkiai, 36 tarybiniai ūkiai, daug gyvulininkystės fermų, 335 kolūkiečiai. Daugiau kaip 7 tūkstančiai mūsų respublikos ekskursantų aplankė parodą. Jie ten ne tik mokėsi, bet ir patys dalijosi savo patyrimu su kitų respublikų pasiuntiniais. Laimėjimai vystant liaudies ūki užtikrina tolesnį darbo žmonių materialinės gerovės pakėlimą. Palyginti su 1945 metais mūsų respublikoje vidutinis darbininkų darbo užmokestis padidėjo dvigubai, žymiai išaugo kolūkiečių pajamos. Didelių laimėjimų TSRS tautos pasiekė kultūrinio vystymosi srityje. Iš 60 mūsų šalies nacijų, nacionalinių grupių ir tautybių 48 pirmą kartą įsigijo savo raštą tik tarybinės valdžios metais. Dabar daugelyje miestų baigiama pereiti į visuotinį dešimtmetį mokslą. Palyginti su 1940 metais vidurinių mokyklų tinklas Lietuvos TSR 1šsiplėtė daugiau kaip penkis kartus. 70-čia TSRS tautų kalbų spausdinama mūsų grožinė literatūra. Tarybinės valdžios metais Lietuvos TSR darbo žmonės įsigijo plačią galimybę gimtąja kalba skaityti Puškino, Gogolio, Lermontovo, Nekrasovo, Majakovskio ir kitų klasikų, o taip pat šiuolaikinių rašytojų kūrinius. Daugelis lietuvių rašytojų kūrinių išversta į broliškųjų TSRS tautų kalbas. Tarybų Sąjungos tautos, vystydamos savo nacionalinę kultūrą, tuo pačiu turtina ir stumia į priekį visos socialistinės visuomenės kultūrą. Lietuvių tautos, kaip ir visų mūsų šalies tautų, kultura persunkta internacionalizmo ,pagarbos kitų tautų kultūrai ir nacionalinėms tradicijoms dvasia. Tuo pagrindu vyksta savitarpiškas nacionalinių kultūrų praturtėjimas. Apie tai akivaizdžiai liudija nacionalinių pasiekimų demonstravimas per literatūros ir meno dekadas. Per dekadą Maskvoje buvo aukštai įvertinti ir lietuvių tautos laimėjimai vystant meną ir literatūrą. Didelę reikšmę mūsų tautų draugystės stiprinimui turi įvairių tautybių jaunuolių ir merginų mokymasis Maskvos, Leningrado, Kijevo, Minsko ir kitų miestų aukštosiose mokyklose, draugiški sportininkų susitikimai ir t. t. Maskvos Valstybinio universiteto 59 tautybių studentų tarpe yra daug jaunuolių ir merginų iš Lietuvos. Vien tik Maskvos ir Leningrado aukštosiose mokyklose mokosi 600 studentų iš mūsų respublikos. Nuoširdumo ir draugystės aplinkybėmis mūsų šalyje vyksta sportininkų susitikimai. Kasdieniniame tarybinių tautų gyvenime yra daugybė pavyzdžių, rodančių kokia galinga yra tautų draugystės jėga - vienas iš pagrindinių kiekvienos tarybinės tautos sėkmingo ekonomikos ir kultūros vystymosi šaltinių. Ta draugystė - garantija, kad TSRS tautos vis greičiau žengs į karštai siekiamą tikslą - komunizmą. Komunistų partija nepaliaujamai rūpinasi visų TSRS tautų vystymusi, nesutaikinamai kovojo ir kovoja prieš bet kuriuos buržuazinio nacionalizmo pasireiškimus, nuolat ugdo tarybinius žmones tautų draugystės, tarybinio patriotizmo ir proletarinio internacionalizmo dvasia. Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimas numatė žymiai išplėsti sąjunginių respublikų teises ūkinėje ir kultūrinėje statyboje. Tai padės toliau stiprinti sąjungines respublikas, tvirtinti mūsų šalies tautų draugystę.


„Lietuvos Žinios“ trečiadienio numery vėl užtraukė senąją dainą apie ,,bado šmėklą“ Lietuvoje. Latvijoj in kitur, esą, nukentėjusiais nuo potvynių ir lietingo oro ūkininkais valdžia rūpinantis, duodanti paskolų, o pas mus girdi, „oficiozai paskelbė, kad nukentėjusiems nuo liūčių yra paskirta keliolika tūkstančių litų“. Bet ar tuo lašu esą galima pasitenkinti? Ar pas mus rūpinamasi bent kiek nukentėjusiųjų reikalais? Ir pačios „L. Žinios“ prisipažįsta: mes to nežinome... Visa „Lietuvos Žinių“ skribų tragedija ir yra ta, kad jie rašo apie tai, ko jie nežino. Tam pat laikraščio numery, kronikos skyriuj įdėta žinia: „Kiek ūkininkai gavo pašalpų“. Iš žinios matyti, kad žemės bankas nukentėjusiems nuo pavasario liūčių ūkininkams yra išdavęs paskolų linų ir mišinio sėkloms įsigyti 1.627.763 litus, o rudens sėjai vien Šiaulių apskr. - 85.000. Toliau tos pačios „Lietuvos Žinios“ patiekia taisykles, kaip ūkininkai gali gauti paskolų ir toliau. Kaip suderinti to paties laikraščio vedamasis straipsnis su ten pat spausdinamomis žiniomis? Ar dviejų milionų litų išdavimas nukentėjusiems ūkininkams yra nesirūpinimas? Po to ,,Lietuvos Žinių“ vedamojo autorius patetingai dar gali pareikšti: Mes to nežinome…


Vienoje Europos saugumo ir bendradarbiavimo konferencijos atstovai susitarė, kad Helsinkio proceso šalys galės tik vieną kartą per 2 metus rengti kariuomenės manevrus, kuriuose dalyvaus daugiau kaip 40 tūkstančių kareivių ir 900 tankų.


Šiandieną man didelė šventė. Aš džiaugiuosi, kad turiu teise balsuoti. Nenoromis pagalvojau apie praeitį, prisimenu tėvų-bežemių valstiečių pasakojimus apie sunkų gyvenimą buržuaziniais laikais. Dabar mano tėviškės - Jonavos rajono Lukšių, Kvietkučių, Pagiečių ir kitų kaimų valstiečiai susibūrė į „Kelias į taiką“ kolūkį. Išnyko čia skurdas ir vargas. Žemės ūkio artelė kasmet stiprėja, gerėja jos narių gyvenimas. Kolūkiečiai P. Bigenis, A. Laurinavičius ir daugelis kitų šiais metais uždirbo po 2 ir daugiau tonų grūdų. Kolūkyje yra biblioteka, klubas - skaitykla, septynmetė mokykla. Daug kolūkiečių vaikų mokosi Vilniaus, Kauno, Šiaulių aukštosiose mokyklose. Kolūkiečio P. Monkevičiaus sūnus Česlovas studijuoja Vilniaus Valstybiniame pedagoginiame institute, kitas sūnus tarnauja armijoje ir neakivaizdiniu būdu mokosi Vilniaus Valstybiniame V. Kapsuko vardo universitete. Aš, paprasto bežemio kaimiečio sūnus, esu dėkingas Tarybų valdžiai, Komunistų partijai, kuri padėjo man baigti vidurinį mokslą, mokytis VVPI Lietuvių kalbos ir literatūros fakultete. Baigęs institutą, dirbsiu pagal pasirinktą specialybę. Šiandieną, pirmą kartą eidamas prie rinkiminės urnos, aš savo balsą atiduosiu už geriausius Tėvynės sūnus ir dukras - komunistų ir nepartinių bloko kandidatus, už tolesnį Tarybų Lietuvos suklestėjimą.


Dž. Bušas tikisi būti pirmasis JAV prezidentas, kuris atvyks į laisvą žemę po F. Kastro valdymo. Tai jis pasakė rinkimų mitinge Floridoje, kur daugelis gyventojų yra kubiečių kilmės. Jis pavadino Kubą neteisėto režimo valstybe-kalėjimu, pažadėjo nedelsiant padėti persitvarkyti, jeigu F. Kastras bus nuverstas.


MONTEVIDEO, kovo 23 d. (TASS). San-Paulo miesto municipaliniai rūmai vieningai priėmė kreipimąsi i Brazilijos prezidentą. Kreipimesi jie pasisako už prekybinių santykių atkūrimą su TSRS ir kitomis socialistinės stovyklos šalimis. Kaip praneša agentūra Inter-Pres, 100 San-Paulo profsąjunginių vadovų nusiuntė respublikos prezidentui memorandumą, kuriame raginama normalizuoti santykius su TSRS. Itabunos miesto prefektas, remdamas šalies plačiųjų visuomenės sluoksnių reikalavimą, pareiškė, kad santykių su TSRS atkūrimas bus labai vertingas Brazilijos liaudies ūkio vystymuisi.


Vakar Palerme nužudytas Italijos deputatas Europarlamente nuo 1984 metų, buvęs šio miesto meras ir finansų ministro pavaduotojas ankstesnėje vyriausybėje S. Limas. Pasak policijos, du motociklininkai priartėjo prie jo automobilio ir atidengė ugnį. Kai sužeistas S. Lima mėgino išlipti iš mašinos, užpuolikai nužudę ji šūviu į galvą.


NUMATOMI INDONEZIJOS VYRIAUSYBĖS PAKEITIMAI

DŽAKARTA, III. 6. (TASS-ELTA). Prezidentas Sukarnas pareiškė, kad netrukus bus pakeista Indonezijos Ministrų kabineto sudėtis ir struktūra. Apie tai praneša vietos agentūros ir laikraščiai. Pakeitimais kabinete, pasakė prezidentas, siekiama padaryti valstybinį aparatą efektyvesnį. Šį pareiškimą prezidentas padarė po dvi valandas trukusio pasitarimo su pirmuoju ministru Džuanda, nacionalinės gynybos ministru Nasutionu ir einančiu Liaudies patariamojo kongreso pirmininko pareigas Salechu.


Dokumentų šviesoje. Lenkų diplomatija, įrodinėdama savo teises į Želigovskio pagrobtą Vilniaus kraštą, paprastai neigia galiojimą tų mūsų 1920 m. liepos 12 d. sutarties su Rusija nuostatų, kurie liečia Lietuvos valstybės sienas. Šitą savo neigimą lenkai remia iš vienos pusės padarytais iš jų pusės pareiškimais tuo reikalu, o iš kitos pusės – 1918 m. rugpiūčio 29 d. liaudies komisarų tarybos dekretu, paskelbtu ,,Įstatymų ir dekretų rinkiny“ 1918 m. rugsėjo 9 d. Einant lenkų diplomatijos išvadžiojimais, minėtu dekretu sovietų vyriausybė esanti anuliavusi visus tarptautinio pobūdžio Rusijos valdymo titulus į teritorijas, įeinančias į lenkų respublikos 1772 m. sienas ir tokiu būdu taikos sutarties su Lietuva pasirašymo metu jau nebeturėjusi perleisti Lietuvai jokio juridinio titulo į kalbamas teritorijas. Tokį pareiškimą padarė ir Lenkijos užsienių reikalų ministeris p. Zaleskis derybų metu Karaliaučiuje. Todėl tenka įvertinti šituos lenkų diplomatijos išvadžiojinius pačių dokumentų šviesoje. Liaudies komisarų tarybos dekretas, kuriuo remiasi lenkai, šitaip skamba: ,,Visos sutartys ir aktai, sudaryti buv. Rusų imperijos vyriausybės su Prūsų karalijos ir Austro-Vengrijos imperijos vyriausybėmis, liečią Lenkijos padalinimus, dėl jų prieštaravimo tautų apsisprendimo dėsniui ir revoliucinei teisiškai sąmonei rusų tautos, pripažinusios lenkų tautai neginčijamą teisę būti savarankiška ir vieninga, – šiuo visam laikui panaikinami“. Ką reiškia šis dokumentas? Jeigu sutiktume su lenkų išvadžiojimais, tai išeitų, kad šiuo dokumentu liaudies komisarų taryba atstatė „Rzeczpospolitą“ 1772 m. sienose. Išeitų, kad jau 1918 m. rugpiūčio 29 d. Lenikijai perėjo juridiniai titulai į visas žemes „od morza, do morza“. Bet taip, matyt, ir patys lenkai negalvojo, nes vėliau nepasitenkino liaudies komisarų tarybo dekretu ,,dėl Lenkijos atstatymo“, o 1921 m. kovo 18 d. Rygoje pasirašė su sovietų vyriausybe taikos sutartį, kurioje tiksliai nustatė savo krašto sienas su Rusija. Kaip yra žinoma, tos sienos visai neatatinka 1772 m. Lenkijos sienas. Iš kitos pusės, tardamos su rusais klausimu, kurs einant lenkų aiškinimu, buvo išspręstas jau minėtu dekretu, lenkai patys pripažino, 1) kad sovietų vyriausybė ir 1920 m. turėjo juridinių titulų į teritorijas, įeinančias į lenkų respublikos 1772 m sienas ir 2) kad tie titulai minėtu dekretu nebuvo jai perleisti. Tačiau, nereikia būti juristu, kad būtų aišku, jog dekretas, kuriuo remiasi lenkai, nereiškia bet kokių teritorialinių klausimų sprendimo, o tuo labiau perleidimo Lenkijai suvereniteto į bet kokias teritorijas, o turi būti suprastas tik kaip sovietų vyriausybės atsisakymas nuo sutarčių, priešingų tautų apsisprendimo teisei. Lengva yra suprasti, kad patsai dekretas būtų prasižengęs su šia teise, jeigu jis turėtų lenkų jam teikiamos prasmės, nes tariamose 1772 m. sienose gyvena ne vieni lenkai ir, pav., lietuvių tautos nepriklausomybė. Tuo tarpu sovietų vyriausybės atsisakymas nuo sutarčių, liečiančių Lenkijos padalijimą, dar nesudarė juridinio statuto žemėms, kadaise buvusioms Lenkijos ribose. Tas statusas paaiškėjo tik pasirašius naujai susidariusioms buv. rusų imperijos griuvesiuose valstybėms taikos sutartis su sovietų Rusija, kaip tos imperijos įpėdinė, Tai lygiai yra taikoma tiek Lietuvai, tiek Lenkijai. Ir tolimesniame ginče dėl Vilniaus krašto priklausomybės pozityvės teisės atžvilgiu yra svarbi bendro Lietuvos ir Lenkijos kontragento – sovietų rusų vyriausybės pozicija. O šioji pozicija čia visai nedviprasmiškai yra pasireiškusi visoj eilėj dokumentų. Priminsime čia jų svarbiausius. Pirmiausiai Vilniaus kraštas buvo priskirtas Lietuvai, einant 1920 m. liepos 12 d. taikos sutartimi. Kada 1920 m. spalių 12 d. Rygoj buvo pasirašyta preliminarinė taikos sutartis tarp Lenkijos ir Rusijos ir toje sutarty pirmam straipsny buvo numatyta, kad klausimai, liečią ginčytinų tarp Lietuvos ir Lenkijos žemių priklausomybę, paliekami spręsti tarpusaviu Lietuvos ir Lenkijos susitarimu, sovietų vyriausybė 1921 m. sausio 30 d. notoje, įteiktoje mūsų atstovui p. Baltrušaičiui, pabrėžė, kad šioji sutartis tarp Rusijos ir Lenkijos „jokiu būdu nepanaikina lietuvių rusų liepos 12 d. sutarties ir nesumažina jos vertybės. – Kol klausimas, liečiąs nurodytų žemių priskyrimą, – buvo pareikšta toliau notoje, – nėra išspręstas sutartimi tarp Lietuvos ir Lenkijos šios pastarosios naudai, suverenė valdžia Vilniuje ir jo apskrity priklauso Lietuvai, kuriai šioji valdžia buvo perduota einant rusų lietuvių sutartimi“. Taigi, dar prieš Rygos sutarties pasirašymą Lietuvai buvo notifikuota prasmė nuostato, įrašyto šios sutarties III straipsnio antrame posme, kurs šitaip skamba: „Abi susitariančios šalys sutinka, kad kiek tarp esančių į vakarus nuo nurodytos šios sutarties II str. sienos teritorijų yra žemių, ginčytinų tarp Lenkijos ir Lietuvos, – klausimas dėl šių žemių priklausymo vienai arba kitai minėtų valstybių turės būti sprendžiamas išimtinai Lenkijos ir Lietuvos“. Kai dėl Lenkijos, tai pasirašydama po šituo nuostatu, Lenkijos vyriausybė pirmiausiai pripažino patį faktą, kad tarp Lenkijos ir Lietuvos yra ginčytinų žemių, o antrą vertus, ji tarptautinio pobūdžio aktu pasižadėjo ginčą dėl tų žemių spręsti susitarimu su Lietuva. Vėlesni sovietų vyriausybės pareiškimai, o ypač pasirašytas Maskvoje 1926 m. rugsėjo 28 d. nepuolimo paktas (žr. ,,Vyr. Žinių“ Nr. 241, eil. Nr. 1568) rodo, kad sovietų vyriausybė ginče dėl Vilniaus laikosi taikos sutarties su Lietuva nuostatų ir jokiu tarptautinio pobūdžio aktu nėra susilpninusi tų nuostatų galios. Taip pat ir Lietuva jokiu aktu nėra išsižadėjusi perėjusio jai teisėtu keliu suvereniteto į Vilniaus kraštą. O sykį taip, tai lenkų mėginimai nuneigti teritorialinių mūsu taikos sutarties su Rusija nuostatų galiojimą neturi jokio pagrindo.


Mito apie JAV mokslo-technikos ir karinį pranašumą krachas: Nauji taikūs Tarybinės vyriausybės pasiūlymai

NESENIAI amerikiečiai nesėkmingai mėgino paleisti savo dirbtinį Žemės palydovą. To mėginimo sužlugimas parodė, kad Jungtinės Valstijos dar nėra pasiruošusios spręsti tokį sudėtingą mokslinį-techninį ir ekonominį uždavinį. Sprendžiant iš Amerikos spaudos straipsnių, painformuoti žmonės Jungtinėse Amerikos Valstijose numatė nesėkmę. Tačiau vis dėlto buvo pamėginta, nes Amerikos valdantieji sluoksniai norėjo žūt būt paleisti palydovą dar prieš prasidedant Šiaurės Atlanto bloko (NATO) tarybos Paryžiaus sesijai ir tuo nors šiek tiek sumažinti tarybinio mokslo ir technikos didžio triumfo padarytą įspūdį, išgelbėti JAV prestižą jų blokų partnerių akyse. Tarybinės ekonomikos, mokslo ir technikos didžios pergalės iš esmės pakeitė visą tarptautinę padėtį, pakirto pačius pagrindus, kuriais buvo paremta Amerikos politika „iš jėgos pozicijos” ir JAV karinė strategija. Tokią politiką turėjo pateisinti, kaip žinoma, legenda apie tai, kad esanti Tarybų Sąjungos grėsmė Vakarų kapitalistinėms šalims. Uoliai palaikydami ir skleisdami šį prasimanymą Amerikos valdantieji sluoksniai metais teigė savo partneriams Atlanto bloke, kad nuo „užpuolimo iš Rytų” juos gelbsti tariamai JAV karinis-techninis pranašumas prieš Tarybų Sąjungą. Visos šios JAV diplomatinės ir strateginės nuostatos sužlugo. Dabar Vakarų šalims vis atkakliau iškyla uždavinys iš pagrindų peržiūrėti savo politiką socialistinių šalių atžvilgiu ir įgyvendinti taikaus sambūvio principus. Pasaulio viešajai nuomonei negalėjo nepadaryti didžiulio įspūdžio tas faktas, kad tuo momentu, kai paaiškėjo neginčijamas TSRS mokslinis-techninis pranašumas palyginti su JAV ir kitomis kapitalistinėmis šalimis, Tarybų Sąjungos vyriausybė vėl ėmėsi eilės pastangų pakreipti įvykių vystymąsi taikos sustiprėjimo link. „Reikia, — pareiškė N. S. Chruščiovas TSRS Aukščiausiosios Tarybos jubiliejinėje sesijoje, — pripažinti tą realų faktą, kad yra socialistinės valstybės ir kapitalistinės valstybės, kad jos eina savais keliais, kad jose esanti santvarka — tai tautų vidaus reikalas. Reikia visus ginčijamus klausimus valstybių santykiuose spręsti derybomis, be karo. Gyventi be karo taikiai lenktyniaujant — štai kas yra taikaus sambūvio pagrindas”. Šiuo tikslu drg. Chruščiovas pasiūlė kapitalistinių šalių ir socialistinių šalių atstovų susitikimą aukštu lygiu. Šiomis dienomis paskelbtuose N. A. Bulganino laiškuose prezidentui D. Eizenhaueriui, kancleriui Adenaueriui, Anglijos ir Prancūzijos ministrams pirmininkams Makmilanui ir Gajarui, Tarybų Sąjungos vyriausybės notoje valstybėms — SNO nariams yra konkretūs pasiūlymai, kuriuos priėmus pagerėtų visa tarptautinė padėtis ir atsirastų pasitikėjimas tarp valstybių. Tuo būdu Tarybų Sąjunga, ištikima taikos politikai, siekia savo mokslinius-techninius ir ekonominius laimėjimus panaudoti taikiam dviejų sistemų sambūviui organizuoti. Tačiau negalima nekreipti dėmesio į tą faktą, kad Jungtinių Amerikos Valstijų ir kitų Vakarų šalių valdantieji sluoksniai eina kitu keliu, dar didesnio politikos iš jėgos pozicijos aktyvinimo ir intensyvumo ruošimosi atominiam karui keliu. Propagandos srityje tai pasireiškė tuo, kad kurstoma karinė isterija, kuria siekiama, priešingai faktams, taip pavaizduoti dalyką, kad TSRS laimėjimai mokslo, technikos ir ekonomikos srityje padidinę „grėsmę Vakarams”. Amerikos diplomatai, politikai, publicistai sąmoningai nagrinėja Tarybų Sąjungos laimėjimus tik grynai kariniu požiūriu. Tai jiems reikalinga tam, kad liaudies masės būtų priverstos paklusniai sutikti su naujomis aukomis dėl ginklavimosi varžybų sustiprinimo (neatsitiktinai Amerikos senatorius Bridžesas pareiškė, kad į tarybinių palydovų paleidimą JAV gyventojai turi atsakyti „krauju, prakaitu ir ašaromis”). Karinės isterijos kurstymas reikalingas JAV valdantiesiems sluoksniams ir tam, kad JAV satelitai Europoje būtų laikomi pažaboti, kad ne tik būtų išvengta NATO sužlugimo, kuris jau ėmė reikštis, bet ir kad būtų suteiktas šiam blokui dar agresyvesnis pobūdis, kad jame būtų dar labiau sustiprintas Amerikos viešpatavimas. Kaip tik tokio tikslo siekia „savitarpio priklausomybės” doktrina, paskelbta „deklaracijoje apie tikslų bendrumą”, kurią pasirašė spalio 25 d. po savo derybų Eizenhaueris ir Makmilanas. Tada parengtame „savitarpio priklausomybės išplėtimo” plane numatoma padidinti Amerikos karinių bazių tinklą Vakarų Europos šalių teritorijose ir įsteigti keliasdešimt bazių raketiniams sviediniams leisti. Bet apie kokią „savitarpio priklausomybę gali būti kalbama, jeigu pagal minėtą planą raketų naudojimu disponuos JAV, o ne šalys, kuriose šis ginklas bus kaupiamas. Dar ankstesnėje NATO tarybos sesijoje Amerikos diplomatai, pasinaudoję sunkia Anglijos ir Prancūzijos padėtimi sužlugus jų agresijai prieš Egiptą, primetė Šiaurės Atlanto bloko dalyviams tokius nutarimus, kurie įpareigojo juos „konsultuotis” svarbiausiais karinio pobūdžio klausimais su JAV, bet atleido Jungtines Valstijas nuo tokio paties įsipareigojimo savo partnerių atžvilgiu. Dabar „savitarpio priklausomybės” principo priedanga ruošiamas dar didesnis smūgis NATO narių Europoje suverenumui, nes JAV ketina visiškai pasiimti sau prerogatyvą spręsti karo ir taikos klausimus. „Savitarpio priklausomybės” planas siekia toli einančių tikslų. Juo pasiremdamos, JAV siekia paversti Vakarų Europos šalis, kurios sutiks įsteigti savo teritorijose Amerikos raketines ir atomines bazes, atsakomųjų smūgių objektu karo kilimo atveju ir užtikrinti savo pačių teritorijos saugumą. Tačiau dera priminti, kad, kaip pripažįsta laikraštis „Vašington Post”, Vakarų Europos šalys taip nori, kad jų teritorijoje būtų įrengtos Amerikos branduolinės bazės, kaip namų savininkas galėtų norėti, kad jo namo rūsyje būtų įrengtas parako sandėlis. Pagal „savitarpio priklausomybės” principą, sprendžiant iš užsienio spaudos pranešimų, numatoma sujungti visus esamus imperialistinius blokus su NATO, sustiprinti NATO narių „mokslinį bendradarbiavimą raketinio ginklo srityje tokiomis sąlygomis, kuriomis JAV išlaikydamos savo atomines paslaptis, naudotųsi savo partnerių pasiekimais. Ar bereikia įrodinėti, kad šios priemonės sustiprins JAV viešpatavimą savo sąjungininkams Europoje. JAV valdantieji sluoksniai skiria didelę reikšmę NATO Paryžiaus sesijai, nes jie mato, kad dabar šis blokas gyvena gilią krizę, kad pakirstas tikėjimas jo reikalingumu. „Tuo dramatišku pasitarimu, — rašo agentūros Junaited Pres korespondentas Gelbreitas, — siekiama įkvėpti naują gyvybę Atlanto paktui”. Korespondentas primena Daleso žodžius, kad vienas svarbiausių Paryžiaus sesijos rezultatų „būtų NATO reikalingumo supratimo atgaivinimas” ir šio bloko „jėgos bei energijos išsaugojimas”. Tuo pačiu metu Jungtinių Valstijų nubrėžtoje programoje numatoma paversti NATO absoliučiai aklu įrankiu dar agresyvesnei, negu anksčiau, dar beprotiškesnei ir avantiuriškesnei Amerikos valdančiųjų sluoksnių politikai. Tačiau, kaip rašė šiomis dienomis Anglijos laikraštis „Skotsmen”, vargu ar visiems NATO nariams patiks planas, skiriantis jiems patrankų mėsos vaidmenį. Negalima neatsižvelgti į tai, kad vis platesni Vakarų visuomenės sluoksniai daro iš pastarųjų Tarybų Sąjungos laimėjimų kitokias išvadas, negu agresyvūs JAV sluoksniai, ir reikalauja iš pagrindų peržiūrėti politiką TSRS atžvilgiu. Kaip pranašauja laikraštis „Niujork Post”, NATO Paryžiaus pasitarime pasireikš didžiulis atotrūkis tarp žmonijos vilčių ir Daleso politikos. Vis aiškiau pasireiškianti NATO krizė yra šį agresyvų bloką sudariusios jėgos politikos bankrutavimo padarinys. Tik atsisakymas nuo šios pasenusios ir pavojingos politikos, tik nauja Vakarų šalių pažiūra į dviejų pasaulių savitarpio santykių problemą jų sambūvio pagrindu, — tik toks kelias gali likviduoti įtempimą ir užtikrinti žmonijai tvirtą taiką ir pažangą. Kaip tik šio kilnaus tikslo siekia Tarybų Sąjunga visoje savo užsienio politikoje, visuose savo laiškuose, kuriuose ji kreipėsi į Vakarų valstybes dabartinės tarptautinės padėties ir NATO tarybos dabartinės sesijos klausimais.


Kaip praneša Reuterio agentūros korespondentas iš Bagdado, šiandien Jungtinių Amerikos Valstijų ambasadorius Trake Džonas Džernigenas Irako vyriausybės reikalavimu išvyko iš Bagdado. Tuo pačiu metu Irakas atšaukė savo ambasadorių iš Vašingtono. Irako vyriausybė griebėsi šios priemonės todėl, kad JAV užmezgė diplomatinius santykius su esančiu Persijos įlankoje Kuveito emiratu. Irakas mano, kad Kuveitas istoriškai yra jo teritorijos dalis ir kad, užmegzti oficialus santykiai su Kuveitu pažeidžia suverenias Irako teises.


Nauji tarybiniai pasiūlymai SNO Generalinės Asamblėjos sesijoje

TASS-o korespondentas G. Vasiljevas praneša: Vakar 15 valandą 15 minučių Niujorko laiku (22 valandą 15 minučių Maskvos laiku) prasidėjo dieninis plenarinis SNO Generalinės Asamblėjos posėdis. Pirmas kalbėjo Afganistano ministro pirmininko pavaduotojas ir užsienio reikalų ministras Sardaras Muhamedas Naimas. Po to kalbėjo Tarybų Sąjungos delegacijos vadovas TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko. TSRS užsienio reikalų ministro kalba buvo išklausyta su labai dideliu susidomėjimu. Užtikrinti taikų sambūvį tarp valstybių, turinčių skirtingą visuomeninę santvarką, sudaryti sąlygas, kurios įgalins visiškai pašalinti karą iš visuomenės gyvenimo, pareiškė Gromyko, toks pagrindinis tarptautinių santykių uždavinys, kurį iškėlė Tarybų Sąjungos Komunistų partijos programa, priimta praėjusių metų spalio mėnesį TSKP XXII suvažiavime. Šis uždavinys lemia Tarybų valstybės užsienio politiką. Kalbėdamas apie didelius pakitimus pasaulyje, TSRS užsienio reikalų ministras pabrėžė, kad dabar naujas pasaulinis karas nėra fatališkai neišvengiamas. Tačiau vienas dalykas, toliau kalbėjo jis, galimybė užkirsti kelią karui, o kitas dalykas – tos galimybės realizavimas. A. Gromyko pabrėžė Suvienytųjų Nacijų Organizacijos vaidmenį kovoje už raketinio branduolinio karo grėsmės likvidavimą. Suvienytųjų Nacijų Organizacijos nariams, susirinkusiems į Generalinės Asamblėjos XVII sesiją, toliau kalbėjo Gromyko, turi sukelti ypatingą nerimą Jungtinių Amerikos Valstijų prezidento Dž. Kenedžio pareiškimas spaudos konferencijoje šių metų rugsėjo 13 d. Iš prezidento žodžių seka, kad Jungtinės Amerikos Valstijos turinčios teisę pradėti karinę akciją prieš Kubą ir pačios nustatysiančios, kada jos ras reikalinga pradėti tokį įsiveržimą. Prezidentas pareiškė, kad JAV vyriausybė, kaip ir anksčiau, bendradarbiaus su Kubos kontrrevoliucijos vadovais, kurie susirado prieglobstį Jungtinių Amerikos Valstijų teritorijoje. Pačių paskutiniųjų dienų faktai ne mažina, o didina SNO valstybių nerimą dėl JAV politikos Kubos atžvilgiu. Kyla klausimas, kurgi iškilmingi JAV vyriausybės įsipareigojimai gerbti SNO įstatus, kurie ragina valstybes nesikišti į kitų šalių vidaus reikalus? Tarybų Sąjungos vyriausybė, pasakė A. Gromyko, laiko reikalinga pakelti įspėjamąjį savo balsą ir atkreipti SNO valstybių dėmesį į tai, kokių labai rimtų padarinių gali sukelti taikai JAV politika Kubos respublikos atžvilgiu. Kubos užpuolimas sukeltų padarinius, dėl kurių Tarybų Sąjungos vyriausybė įspėjo visą pasaulį žinomame 1962 metų rugsėjo 11 d. pareiškime. TSRS užsienio reikalų ministras plačiai kalbėjo apie visuotinio ir visiško nusiginklavimo problemą. A. Gromyko pasakė, kad reikia kuo greičiau įvykdyti Tarybų Sąjungos vyriausybės vadovo N. Chruščiovo pasiūlymu priimtą Generalinės Asamblėjos deklaraciją apie nepriklausomybės suteikimą kolonijų šalims ir tautoms. Toliau A. Gromyko pabrėžė, kad viena iš opiausių tarptautinių problemų yra Vokietijos taikos sutarties sudarymo ir padėties Vakarų Berlyne normalizavimo jos pagrindu problema. TSRS užsienio reikalų ministras pabrėžė, kad rimtą grėsmę taikai Tolimuosiuose Rytuose ir visame pasaulyje sudaro tai, jog Jungtinės Valstijos tebelaiko okupavusios nuo senovės Kinijai priklausančią teritoriją – Taivanio salą ir yra pavertusios Pietų Korėją karine Amerikos baze. Tarybų Sąjungos vyriausybė iškėlė klausimą, kad būtina išvesti užsienio kariuomenę iš Pietų Korėjos, ir pasiūlė Generalinei Asamblėjai apsvarstyti šį klausimą šioje sesijoje. A. Gromyko atkreipė delegatų dėmesį į tai, kad kai kurie vadovaują NATO valstybių veikėjai ragina pradėti preventyvų branduolinį karą. Todėl Tarybų Sąjungos vyriausybė laiko reikalinga pateikti SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijai svarstyti specialiu dienotvarkės punktu svarbų ir skubų klausimą „Preventyvaus karo propagandos pasmerkimas“, taip pat atitinkamos Generalinės Asamblėjos rezoliucijos projektą. A. Gromyko pabrėžė, kad reikia nedelsiant išvaryti iš SNO čankaišistinę mumiją, atkurti pagrįstas Kinijos Liaudies Respublikos teises Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje. Jis pasakė, kad reikia pakeisti šios tarptautinės organizacijos struktūrą, kuri turi atitikti pasaulyje susidariusią padėtį. Ilgai trunkančiais plojimais buvo sutikti baigiamieji Tarybų Sąjungos delegacijos vadovo žodžiai: tautų valia užtikrinti taiką turi vadovautis visos valstybės visuose savo veiksmuose. Tarybų Sąjunga, savo ruožtu, kaip ir anksčiau, nuosekliai vykdys taikos ir tautų draugystės politiką, taikaus valstybių sambūvio, nepriklausomai nuo jų visuomeninės santvarkos, politiką, nes kaip tik tokia politika atitinka svarbiausius visų tautų interesus ir lūkesčius. Atsakydamas JAV delegatas Stivensonas mėgino įrodyti, kad Jungtinės Valstijos „nepagrįstai“ kaltinamos agresijos ruošimu prieš Kubą. Tačiau jo samprotavimai galėjo tik įtikinti, kad tokie kaltinimai teisingi. Stivensonas grasinamu tonu pakartojo, kad JAV ketina imtis bet kurių priemonių prieš Kubą dėl Kubos vyriausybės vykdomos kažkokios „ardomosios veiklos“ Vakarų pusrutulyje. Po to Generalinės Asamblėjos plenumas patvirtino bendrą Indonezijos ir Olandijos rezoliuciją, kurioje šios šalys susitaria, kad Vakarų Irianas perduodamas Indonezijai. Po to Indonezijos–Olandijos susitarimų klausimu kalbėjo einąs SNO generalinio sekretoriaus pareigas U Tanas. Sekantis plenarinis posėdis įvyks rugsėjo 24 d. ryt


ietų Korėjos jaunimas nenori tarnauti armijoje

Pietų Korėjos jaunimas vis energingiau kovoja prieš lisynmaninį prievartinio ėmimo į Pietų Korėjos armiją planą. Nepaisant policijos represijų, vengiančių šaukimo į armiją skaičius kasdien didėja. Kaip pranešė Pietų Korėjos agentūra Tonjan Thonsin, nuo praėjusių metų lapkričio mėnesio iki š. m. kovo 11 d. policija išaiškino daugiau kaip 51.580 žmonių, besislepiančių nuo šaukimo į armiją.


Socialdemokratų savaitraščio „Forverts” paskutiniame numeryje išspausdintas VSDP valdybos nario, bundestago socialdemokratų frakcijos pirmininko pavaduotojo Frico Erlerio straipsnis, kuriame nurodomas atominio ginklavimosi varžybų pavojingumas ir pabrėžiama, kad reikia ateinančiais 1958 metais susitarti dėl nusiginklavimo, įskaitant atominį ginklą. Šiame straipsnyje ypatingas dėmesys atkreipiamas į pavojų, kurį sukelia planai apginkluoti Vakarų Vokietijos armiją atominiu ginklu ir dislokuoti VFR teritorijoje raketinį ginklą. Erleris pabrėžia, kad ypatingą pavojų vokiečių tautai sukelia planai dislokuoti Vakarų Vokietijos teritorijoje atominį ir raketinį ginklą. Jis rašo, kad tas, kas, užuot apsvarstęs pasiūlymus sumažinti įtempimą Europoje sudarant zoną, laisvą nuo atominio ginklo, ir iš tos zonos išvedant užsienio kariuomenę, „dislokuoja federatyvinės respublikos teritorijoje bazes vidutinio ir tolimo veikimo spindulio raketoms ir įtraukia mus į atominio ginklavimosi varžybas, tas tik labiau sutvirtins Vokietijos suskilimą…”


NIUJORKAS, birželio 17 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša Amerikos spauda iš Port-o-Prenso (Haitis), Haityje stiprėja protesto judėjimas prieš antidemokratinį perversmą, kurio dėka paėmė valdžią karinis triumviratas, vadovaujamas armijos štabo viršininko brigados generolo Kebro. Chuntos suformuotas kabinetas, agentūros Junaited Pres liudijimu, ištisai sudarytas iš kariškių. Agentūros Junaited Pres korespondentas praneša iš Port-o-Prenso, kad birželio 16 d. Port-o-Prenso landynėse 12 valandų vyko kruvini kariuomenės mūšiai su nuversto laikinojo prezidento Danielio Finjolio šalininkais. Ne mažiau kaip 50 žmonių užmušta ir šimtai žmonių sužeisti. NIUJORKAS, birželio 17 d. (TASS-ELTA). Sprendžiant iš paskutinių Amerikos spaudos pranešimų iš Port-o-Prenso (Haitis), generolo Kebro vadovaujama karinė Chunta toliau terorizuoja sostinės darbininkų rajonų gyventojus. Užmušta daugiau kaip 100 žmonių. Suimta apie 1000 ėjusio Haičio prezidento pareigas Finjolio šalininkų. Karinė chunta išleido dekretą, kuriuo draudžiama streikuoti ir numatoma rūsčiausia bausmė už šio draudimo pažeidimą. Amerikos spauda nurodo, kad JAV ambasadorius Haityje palaiko nuolatinį kontaktą su armija.


Konferencija Tarptautinis atominės energijos agentūros Įstatams patvirtinti

NIUJORKAS, rugsėjo 20 d. (TASS-ELTA). Šiandien SNO patalpose prasidėjo konferencija Tarptautinės atominės energijos agentūros Įstatams apsvarstyti ir patvirtinti. Konferencijos darbe dalyvauja 85 šalių atstovai, jų tarpe TSRS, Albanijos, Bulgarijos, BTSR, Vengrijos, Lenkijos, Rumunijos, Ukrainos TSR, Čekoslovakijos, JAV, Anglijos, Prancūzijos delegacijos. Tarybų Sąjungos delegacijai konferencijoje vadovauja TSRS ambasadorius Jungtinėse Amerikos Valstybėse G. N. Zarubinas. Konferencija turės apsvarstyti ir patvirtinti naujos tarptautinės organizacijos įstatų projektą. Šios organizacijos tikslas yra siekti plataus valstybių bendradarbiavimo naudojant atominę energiją taikiems tikslams ir keliant tautų gerovę. Agentūra turi padėti vystyti mokslinio tyrimo darbą atominės energijos srityje, prisidėti prie jos praktinio pritaikymo, o taip pat mokslininkų bei specialistų pasikeitimo vizitais, mokslinėmis ir techninėmis žiniomis šioje srityje. Konferencijos darbo pradžios proga Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje atidaryta atominės energijos taikaus naudojimo paroda, kurioje, be kita ko, demonstruojama Tarybinės vyriausybės dovana Suvienytųjų Nacijų Organizacijai 1954 metais Tarybų Sąjungoje atiduotos eksploatuoti pirmosios pasaulyje atominės elektrinės maketas. Konferencija gavo telegramą nuo TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko N. A. Bulganino.


LDDP pirmininko ALGIRDO BRAZAUSKO pasisakymas

Kovo 19-20 dienomis Vienoje vyko tarptautinė konferencija „Bendradarbiavimas vardan Europos ateities“, į kurią buvo pakviesti LSDP pirmininkas A. Sakalas ir LDDP pirmininkas A. Brazauskas. Forumo iniciatoriai - Austrijos ir Vokietijos socialdemokratai, Europarlamento nariai. Iš viso konferencijoje dalyvavo daugelio Europos valstybių socialdemokratinės orientacijos partijų atstovai. Tarp svečių buvo Čekijos ir Slovakijos federalinio susirinkimo pirmininkas A. Dubčekas, Austrijos federalinės vyriausybės vadovas H. Vranickis, Europos bendrijos vadovybės atstovai, ministrai, kiti įžymūs politikai. Buvo nagrinėjama keletas temų: demokratizacijos procesai, nacionalinių mažumų politika, ekonomikos reforma ir Rytų Europa, nedarbo socialinės pasekmės, Vakarų Europos pagalbos Rytams galimybės. Konferencijoje kalbėjo LDDP pirmininkas A. Brazauskas. Spausdiname šios kalbos santrauką. Šiaurės Europos valstybių - buvusių TSRS respublikų ekonominis potencialas yra gana aukštas. Dar ne taip seniai pagal bendro nacionalinio produkto gamybą vienam gyventojui Lietuva užėmė vietą ketvirtajame dešimtuke tarp viso pasaulio valstybių. Pastaraisiais metais mūsų pramonės gamybos lygis staiga nukrito, ir tai gali sukelti daugelį neigiamų reiškinių: nedarbą, skurdą, masinę emigraciją ir kt. Kokios viso to priežastys? Be abejo, ekonomika išgyvena sunkias dienas tiek dėl objektyvių, tiek ir dėl subjektyvių priežasčių. Nebesilaikoma prekybos sutarčių su buvusiais ekonominiais partneriais dabartinėmis nepriklausomomis valstybėmis. Jaučiami labai sunkūs senosios, centralizuoto skirstymo ir tiekimo sistemos padariniai. Sudėtingiau pervežti prekes ir produkciją per valstybines sienas, nes įsigalėjo muitų sistema, gana biurokratinė licencijų išdavimo tvarka. Panaikinus centralizuotą užsienio prekybos sistemą - pirmiausia turiu galvoje prekybą su Vakarų partneriais - atsirado tam tikras vakuumas, nes alternatyvinei sistemai nėra pakankamai tvirtų valiutinių išteklių. Bankų sistema taip pat kuriama valstybinės monopolizuotos bankų sistemos bazėje. Šiam darbui nėra ne tik reikiamų sąlygų, bet ir pakankamo patyrimo. Nevykdoma pinigų emisijos politika. Rublis pasiliko visiškai be jokios „globos“. Šalia objektyvių problemų norėčiau paminėti ir kai kurias subjektyvias priežastis, kurios yra gana specifinės vienai ar kitai valstybei. Jos priklauso nuo konkrečios šalies valstybinės sandaros, politinių jėgų pusiausvyros. Deja, dar pasitaiko, kai netgi ekonomikos įstatymai priimami vadovaujantis politiniais, ideologiniais motyvais. Pagrindinis tikslas - nors šiek tiek pagerinti žmonių gyvenimo sąlygas - tarsi užmirštamas. Neanalizuojamos ekonomikos reformos socialinės pasekmės. Taip jau atsitinka, kad paisoma tik tam tikros vienos gyventojų grupės interesų ir taip suskaldoma visuomenė. Demontavus senąją socialistinę ūkininkavimo sistemą, nesukurta alternatyva, nebuvo tausojami kvalifikuoti kadrai, jais pernelyg nepasitikima. Pasitaikydavo, kad žmones atleisdavo iš darbo vien tik dėl to, kad jie kažkada priklausė Komunistų partijai. Tenka kurti santykius su kaimyninėmis valstybėmis įvertinant daugybę veiksnių: ne per seniausias skriaudas, aneksiją, aukas, susikaupusi pyktį ir t. t. Visa tai, ką paminėjau ir ko nesuspėjau paminėti, gali būti naujų, neseniai nepriklausomybę atgavusių Rytų Europos valstybių atsilikimo ir net skurdo priežastis. Tai, be jokios abejonės, gali atsiliepti visos Europos bendrijos raidai. Šiandieninė konferencija, skirta bendradarbiavimui kuriant Europos ateitį, yra labai reikalinga, surengta kaip tik laiku. Ji parodo, kad socialdemokratinėms jėgoms pirmiausia rūpi visuomenės, kiekvieno jos nario interesai. Ką norėčiau pasiūlyti? Pirma, būtina garsiai ir atvirai skelbti, kas gero ir kas blogo yra mūsų valstybėse įstatymų leidimo, ekonomikos srityse, kaip vyksta visuomeniniai politiniai procesai, kaip kuriama demokratinė visuomenė. Antra, būtina išnaudoti visas įmanomas galimybes skatinti užsienio investicijas, diegti naujas technologijas. Trečia, sparčiau plėsti Rytų ir Vakarų Europos prekybinius santykius. Ketvirta, suteikti pagalbą rengiant aukštos kvalifikacijos specialistus Vakarų pramonės ir mokslo centruose. Penkta, plėtoti giminingų politinių partijų bendradarbiavimą.


Iškilmingasis priėmimas. Vakar į Stokholmą atplaukė Estijos valstybės galva Tenisonas. Švedijos karalius, sosto įpėdinis, užsienių reikalų ministeris ir kiti išplaukė į jūrą svečių pasitikti karališkuoju motoriniu laivu. Ant estu karo laivo „Lenuk“ buvo pasakytos pirmosios sveikinimo kalbos. Uoste laukė ministeris pirmininkas Ekman ir kiti vyriausybės nariai, aukštieji švedų kariuomenės atstovai ir karališkoji garbės sargyba. Tenisonas kartu su Švedijos karalium ekipažu nuvyko į katališkąją pilį, kur estų valstybės galva apsigyveno. Vakar ir šiandien karalius suruošė vaišes. Taip pat švedų užsienių reikalų ministeris pakvietė vaišių estų užsienių reikalų ministerį. Stokholme visi namai papuošti švedų ir estų vėliavomis. Visa švedų spauda deda sveikinimus Estijai. Rugsėjo 14 d. į Stokholmą atvyks ispanų karalius Alfonsas, kurs bus sutiktas labai iškilmingai. (Elta).


PRANCŪZIJOJE PERSEKIOJAMA PAŽANGI SPAUDA

Policijos organai konfiskavo pažangų Marselio laikraštį „Marsejez” už tai, kad jis išspausdino ištraukas iš brošiūros „Karo prievolininkų liudytojiški parodymai”. Šioje brošiūroje, kurią išleido katalikų grupė, surinkta medžiaga apie prancūzų valdžios organų policines represijas Alžyre.


Ar vyks reformos? Ką pakeis naujasis premjeras? Tokie klausimai mirgėjo Maskvos laikraščių skiltyse, kasdien apie tai buvo diskutuojama per televiziją ir radiją. Demokratinė spauda V.Černomyrdino išrinkimą premjeru sutiko labai šaltai. Judėjimas „Demokratinė Rusija”, kuris rėmė B.Jelciną Rusijos prezidento rinkimuose, J.Gaidaro pralaimėjimą įvertino kaip didelį demokratinių jėgų ir prezidento nuostolį. Judėjimo suvažiavime demokratai grasino pereisią į opoziciją, jei vyriausybė stabdysianti reformas. Antra vertus, neseniai įvykusiame Rusijos demokratų partijos suvažiavime jos lyderis N. Travkinas pareiškė, kad prieš V.Černomyrdiną, kuris dar nespėjo žengti nė vieno žingsnio, gali pasisakyti tik tie, kurie pasiglemžė daugybę pinigų ir todėl būgštauja dėl ateities. Tad nuomonės įvairios. Ką galima pasakyti apie naują Rusijos vyriausybės vadovą? Gimė 1938 metais. Dirbo šaltkalviu, mašinistu ir mokėsi. Baigė dvi aukštasias mokyklas: Kuibyševo politechnikos institutą ir Sąjunginį neakivaizdinį politechnikos institutą. Technikos mokslų kandidatas. Dirbo TSKP miesto komitete, dujų perdirbimo gamyklos direktoriumi, po to - TSKP CK aparate. Nuo 1982 m. - TSRS dujų pramonės ministro pavaduotojas, vėliau - ministras. 1989 m. sukūrė pirmąjį šalyje valstybinį koncerną „Gazprom” ir jam vadovavo. Šiemet nuo gegužės mėnesio J.Gaidaro vyriausybėje buvo vicepremjeras bei kuro ir energetikos ministras. - Aš gerbiu V.Černomyrdiną kaip kvalifikuotą specialistą ir gerą organizatorių. Per tą laiką, kai mes dirbome kartu, pažinau jį kaip dorą žmogų. Žinoma, jis kitaip įsivaizduoja, kokia turėtų būti ekonominė politika ir reformos, - tai J.Gaidaro žodžiai. - Tai labai aukštos kvalifikacijos specialistas. Tačiau ekonomikos teorija - ne V.Černomyrdino specialybė. Todėl jo vyriausybėje turi būti profesionalus ekonomistas, - tokia Rusijos pramonininkų ir verslininkų sąjungos prezidento A. Volskio nuomonė. - Aš - už reformas ir niekam nedaviau pagrindo tuo abejoti, - pareiškė naujasis premjeras spaudos konferencijoje. - Tiesa, bet kuri programa tikslinama, gyvenimas verčia ją papildyti, bet svarbiausia kryptis bus išlaikyta. Tad kas laukia Rusijos reformų? Atrodo, kad didelių pokyčių nebus, nes buvusios J.Gaidaro vyriausybės branduolys išlieka. Ekonomikos reformos, galbūt šiek tiek pakeistos, turėtų vykti toliau. Tuo labiau kad, ekonomistų nuomone, reformų raidos pasukti atgal nebeįmanoma. Kaip bebūtų, daugelis apžvalgininkų pranašauja, kad Rusijos laukia nauji sukrėtimai. Niekas netiki, kad prezidento ir opozicijos kompromisas truks ilgai. Pavasarį įvyks referendumas dėl Konstitucijos, turįs pagaliau duoti aiškų atsakymą, kas valdys šalį: parlamentas ar prezidentas. O tai lems, kokiu tempu vyks ekonomikos reformos.


Kaip buvo svarstoma mūsų byla su lenkais 53-čioje T. S. tarybos sesijoj.

(Mūsų Tautų Sąjungos korespondento). II. Prof. Voldemaro kalba. Ne vienas buvo nustebintas, kada Lietuvos ministeris pirmininkas, dar nespėjo po kelionei tinkamai pasilsėti, pusantros valandos bėgy su dideliu pasiryžimu, įtikinančiais argumentais, stipria logika gražiai niuansuota prancūzų kalba, plėsdamas Lietuvos vyriausybės tezę, nušvietė svarbesnius bylos etapus, Karaliaučiaus derybų sunkenybes, lenkų vylių ir pasiektus rezultatus. Sveikimai p. Quinonas de Leon ir jo nešališkumo pažymėjimas. Prof. Voldemaras sveikino naują bylos pranešėją. Dar Paryžiuje Luxembourgo rūmuose lenkų lietuvių byloj p. Quinones de Leon pareiškė aktyvumo. Jis buvo vėliau ir narys kontrolės komisijos, kuri buvo sudaryta po Želigovskio smurto. Ten p. Quinones de Leon parodė savo didelį susidomėjimą ir visišką nešališkumą, kurio ženklus randame ir patiektame raporte. Kodėl protokolas paskutinio Karaliaučiaus derybų posėdžio nepasirašytas? Lenkų delegacija pasiėmė redaguoti paskutinio posėdžio protokolą, bet jį redagavo labai blogai. Be to jame atsirado replikų ir deklaracijų visai nepažįstamų. Daugely vietų stenografija lenkų ir lietuvių skiriasi. Bet „last but not least“… Prancūzų kalba protokole labai menka. Redakcijos stilius stačiai ausį drasko. Galima blogai kalbėti, bet rašyti reikia taisyklingai. Vienas „dokumentas net regaduotas „rytų lotynų“ kalba t. y. rusų. P. Zaleskis yra pateikęs spaudai savo kalbą pritaikintą konferencijos užbaigimui dviem dienom aukščiau ir visgi jo kalba figuruoja in-extenso pačiame protokole, o ne priede. „Aš palyginau, sakė p. pirmininkas, p. Zaleskio kalbą Mirusių egiptiečių knygai. Ši knyga turėjo būti įdėta ir egiptiečių kapą, kurie turėjo stoti prieš 49 dievybių tribunolą. Joje randasi numirėlio viso gyvenimo išpažintis. Numirėlis sakydavo dievybėms: „Aš nesu to daręs, aš nesu tai daręs, o baigė: „Aš esu grynas, visiškai grynas; todėl įleiskite mane į Šviesos karalystę“. Du griešninku. Štai koks buvo lenkų elgesys. Mes buvome dviejų griešninkų padėty. Tačiau mes stojome ne prieš dievybes, bet prieš Tautų Tribunolą. Vienas iš griešninkų sako, kad jis niekuomet nėra nusidėjęs, kad jis grynas. Ką gali pasakyti Lietuvis? Aš negaliu pasisakyti, kad būčiau grynas, sakė prof. Voldemaras, bet aš pažymėjau, kad aš turiu vilties surasti teisingumą, – nieko daugiau! Aš dargi pasakiau „Pereat mun dus, fiat iustitia“. Aš net pamainiau tekstą sakydamas: „Tebunie teisingumas, kad dėl jo nesimo pasaulis neišnyktų“. Protokole ir tai yra iškraipyta. Juokų krėtimas. Lietuvos vienintelis tikslas rasti teisingumą. Lenkai ne tiktai ką nemano atitaisyti skriaudų, bet jie net užsiima juokų krėtimu. Jie reikalauja apie 7 milionus dolerių už generolo Želigovskio kariuomenę. Teisybė, generolo Želigovskio kariuomenės dalys nėra išvardintos, bet visi gerai žino, kad tos kariuomenės dalys buvo generolo Želigovskio, o gal sunku patiems lenkams atminti kuriuo momentu jie skaitė Želigovskį maiškininku, o kuriuo momentu disciplinuotu kariu? Derybų dvasia. Deryboms ne vien reikalinga dviejų šalių esimas, bet dar ir tvirtas noras, atatinkama dvasia, palinkimas suprasti sanderybininką. Lenkams ir noro ir tinkamos derybos dvasios trūksta. Jie net mano, kad ambasadorių konferencijos 1923 m. kovo 15 d. nutarimas juos atleido nuo visokių pareigų Lietuvos atžvilgiu. III. Lietuva negali priimti tokios teorijos, kad ambasadorių konferencija galėtų suteikti Lenkijai atlaidus, atleisti ją nuo tarptautinio pobūdžio pasižadėjimų. Teisybė, viduramžy bažnyčia galėjo atleisti vasalą nuo ištikimybės priesaikos suverenui, bet ambasadorių konferencija neturi juk teisės atleisti vieną ar kitą šalį nuo tarptautinių angažementų. Ginčo pradžia labai sena. Praeitis yra svarbu žinoti: jeigu pamirštama praeitis, jokiu būdu nėra galima suprasti konflikto esmės.


Per pasitarimus, per kuriuos turėjo Klaipėdos krašto gubernatorius su seimelio daugumos atstovais dėl direktorijos sudarymo, dar kartą išėjo aikštėn, kad seimelio dauguma turi savotišką supratimą apie lietuvių kalbos teises Klaipėdos krašte. Šių atstovų manymu, Klaipėdos krašto valdininkams ir autonominės valdžios atstovams lietuvių kalbos mokėjimas nėra privalomas, nes, reikalui esant, jie gali naudotis vertėjais. Tokia pažiūra į lietuvių kalbos teises Klaipėdos krašte Seimelio daugumos vedamai politikai yra labai charakteringa. Dar neseniai lietuvių frakcijos atstovas, p. Stiklorius, iš seimelio tribūnos kėlė protestą prieš lietuvių kalbos teisių profanaciją. Kaip yra žinoma, seimelio darbai atliekami vokiečių kalba, ir pačiame seimelio statute yra pasakyta, kad seimelio „kanceliarija veda savo aktus ir protokolus vokiečių kalba“. Esant seimelio daugumai nusistačiusiai prieš visa, kas yra lietuviška, toks lietuvių kalbos teisių ignoravimas yra tik viena grandimi ilgoje antilietuviškų seimelio daugumos išsišokimų eilėje. Nemokėdami patys lietuvių kalbos ir nesirūpindami jos išmokti, seimelio daugumos atstovai siekia paveikti ir Klaipėdos krašto direktorija, kad ši nesirūpintų aiškių Klaipėdos konvencijos nuostatų kalbų atžvilgiu įgyvendyti. Kada Klaipėdos krašto direktorijos pirmininkas, atsižvelgdamas į Klaipėdos statuto reikalavimus, išsiuntinėjo mokytojams įspėjimus, tai seimelio dauguma pakėlė dideliausią triukšmą. Dėl to šiandien tiek teismuose, tiek mokyklose Klaipėdos krašte naudojamasi beveik vokiečių kalba. Buvo atsitikimų, kad, bylininkams pareikalavus išklausyti juos lietuviškai, teisėjai piktai juos išbarė ir lietuvių kalba naudotis neleido. Mokyklose lietuvių kalba yra dėstoma tik kaipo svetimoji kalba, nors mokiniai lietuviai sudaro 2/3 ir daugiau visų mokinių skaičiaus. Lietuvių kalbos programa visai neišdirbta. Jos dažniausiai moko mokytojai vokiečiai, patys tos kalbos nemokėdami. Apskritai, apie 80% visų Klaipėdos krašto mokytojų nemoka lietuvių kalbos ir todėl visai negali jos dėstyti. Nors pradžios mokslo įstatymas reikalauja, kad vaikai pradėtų nuo pirmųjų mokslo metų mokytis skaityti ir rašyti gimtąja kalba, daugumoje mokyklų pradžios mokymas eina vokiečių kalba, o lietuvių kalba pradedama jiems dėstyti nuo penktų mokslo metų ir vėliau. Be to, galima pastebėti dar vieną charakteringą reiškinį, būtent, kad į mokyklas, kuriose beveik visi mokiniai yra lietuviai, mokytojais yra skiriami asmenys, visai nemokantieji lietuvių kalbos. Tokiose mokyklose susidaro paradoksalinė padėtis: ne mokytojas moko vaikus lietuvių kalbos, o mokiniai — mokytoją. Negeresnė lietuvių kalbos atžvilgiu padėtis yra įvairiose kitose autonominės valdžios įstaigose. Čia taip pat lietuvių kalbos teisės ignoruojamos, ir interesantams, norintiems atlikti savo reikalus, tenka griebtis vokiečių kalbos, nes susikalbėti lietuviškai retai kur galima. Esant tokiai padėčiai valdžios įstaigose privatinės įmonės ir piliečiai taip pat nerodo lietuvių kalbai reikiamos pagarbos. Beveik visose Klaipėdos krašto įmonėse: dirbtuvėse, parduotuvėse, viešbučiuose, restoranuose, kavinėse ir t. t. sąskaitos vedamos vokiečių kalba, o kai kur net ir reichsmarkėmis (sic!). Tokia padėtis visiškai neatitinka Klaipėdos konvencijos nuostatus ir jos dvasią. Klaipėdos statuto 27 str. aiškiai sako, kad „lietuvių ir vokiečių kalba bus pripažintos lygiai oficialinėmis kalbomis Klaipėdos teritorijoje“. Iš šito nuostato matyti, kad bent valdžios įstaigose abiem kalbom turi būti pripažintos lygios teisės. Kiekvienas pilietis, panorėjęs susikalbėti lietuviškai, turi turėti galimumo. Bet toks galimumas bus tik tada, jei visi Klaipėdos krašto valdžios atstovai ir valdininkai mokės lietuvių kalbą. Kaip matyti iš „Mem, Dampf.“ Nr. 292 vedamojo straipsnio, seimelio daugumos atstovai Klaipėdos statuto 27 str. aiškina ta prasme, kad šis straipsnis užtikrinąs kiekvienam Klaipėdos krašto gyventojui teisę naudotis ta kalba, kurią jis nori vartoti. Prieš toki aiškinimą visų gyventojų atžvilgiu nieko negalima pasakyti. Paprastam Klaipėdos krašto gyventojui iš statuto 27 str. negalima išvesti prievolės mokėti abidvi kalbas. Tačiau visai kitas dalykas yra Klaipėdos krašto valdžios atstovai ir valdininkai. Kad gyventojai galėtų su jais viena arba antra kalba susikalbėti, yra būtinai reikalinga, kad valdininkai mokėtų abidvi kalbas. Esamą kalbų atžvilgiu padėti Klaipėdos krašte ir seimelio daugumos teikiamas vokiečių kalbai pirmenybes Klaipėdos krašto vietininkai siekia pateisinti kai kada tuo argumentu, kad, girdi, Klaipėdos krašto įstatymai esą atspausdinti vokiečių kalba ir visi teisės šaltiniai ir literatūra tuo klausimu taip pat tegalima rasti vokiečių kalba. Tačiau, taip argumentuojant, užsimirštama, kad Klaipėdos kraštas nėra kažkokia nepriklausoma valstybė, kad šis kraštas yra Lietuvos Respublikos dalis ir kad čia greta palikusių galioje Vokietijos įstatymų veikia taip pat ir bendri visai Respublikai Lietuvos įstatymai. O kai dėl šių įstatymų ir Lietuvos teisės šaltinių, tai savaime yra aišku, kad jiems pažinti neužtenka mokėti vokiečių kalbos. Aukščiau minėtam ,Memeler. Dampf.“ straipsnyje randame dar „praktiškų“ išvedžiojimų prieš lietuvių kalbos teisių sulyginimą. Būtent, anot „Mem. Dampf.“, pagaminimas visų seimelio ir kitų valdžios įstaigų aktų ir raštų greta vokiečių kalbos dar lietuvių kalba žymiai padidintų kanceliarijos išlaidas ir pareikalautų didesnio valdininku skaičiaus. Į tai galima atsakyti, kad jeigu jau reikia daryti sutaupas kanceliarijos išlaidose, tai ar ne pritiktų geriau visus valdžios įstaigų aktus ir raštus rašyti lietuvių kalba. Juk Klaipėdos kraštas yra Lietuvos Respublikos dalis, ir jeigu jau reikia rinktis viena kuri iš dviejų kalbų, tai daugiau teisių čia kaip tik turi lietuvių, o ne vokiečių kalba. Šiandien, kad Lietuvos vyriausybės ir visuomenės dėmesys yra nukreiptas į Klaipėdos kraštą, pravartu prisiminti šis reikalas. Jeigu autonominė Klaipėdos krašto valdžia nepajėgia, ar nenori vykdyti tų Klaipėdos konvencijos nuostatų, kurie yra nepakeliui Klaipėdos freištatininkų užsimojimams, tai tiem nuostatams įvykdyti turi surasti būdus centro vyriausybė. To iš jos reikalauja tiek Lietuvos visuomenė, tiek prisiimtos Klaipėdos konvencijoje prievolės.


Užsienio spaudos atgarsiai į draugo N. CHRUŠČIOVO pranešimą

„Tarybų Sąjungos vyriausybės vadovas Chruščiovas šiandien kalbėjo TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje“ – tokiais trumpais „žaibais“ vietos informacijų agentūros ir radijo stotys pranešė apie TSRS Ministrų Tarybos pirmininko N. Chruščiovo kalbą TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje. Agentūra Frans pres, nutraukusi kitos informacijos perdavimą, ilgoje telegramų serijoje iš Maskvos atpasakojo N. Chruščiovo pranešimą. Vienoje šių informacijų išskiriami Tarybinės vyriausybės vadovo žodžiai, kad Tarybų Sąjungos politika įgalina sužlugdyti JAV imperialistinių sluoksnių sąmokslą prieš Kubą ir užkirsti kelią termobranduolinio karo grėsmei. Radijo stoties „Europa-1“ komentatorius paskutiniųjų žinių laidoje pabrėžė, koks svarbus Tarybinės vyriausybės vadovo N. Chruščiovo pareiškimas, kad Tarybų Sąjunga, kaip ir anksčiau, nenukrypstamai laikosi lenininio principo apie taikų sambūvį tarp valstybių, turinčių skirtingą socialinę santvarką. Tarybų Sąjungos vyriausybės vadovo kalbos TSRS Aukščiausiosios Tarybos sesijoje šiomis dienomis Prancūzijoje buvo laukiama su didžiuliu susidomėjim


Elektrėnai šiandien – didelio įvykio išvakarėse. Baigiamas montuoti pirmasis agregatas. Šio įvykio laukimas tauriu virpuliu jaudina visos respublikos širdis, verčia jas plakti greičiau ir darniau. Mes žinome – pirmąją Elektrėnų turbiną įsuks rankos, kurių darbštumas aplenkė laiką, širdys, kurių kilnumas gimdė darbo didvyriškumą. Nei laikas, nei sunkumai nepalenkė broliškų pečių, kurie pakelia visą statybos naštą, nes ji gali parklupdyti tiktai vienišą, sulenkti tiktai vienišo pečius, kurie sugurtų po tokia našta ir neišlaikytų tokio pašėlusio darbo tempo, kaip Elektrėnuose. Bet tūkstantinis statytojų ir montuotojų internacionalas visur ir visada buvo galingas tuo, kad broliškai dalijosi tarpusavyje vienais džiaugsmais, vienu darbo ritmu ir vienais rūpesčiais, patyrimu ir išsimokslinimu. Ir kai visa didžiulė šalis kaip savą priėmė tą rūpestį Elektrėnais, jis išaugo į visų sąžinės pareigą padėti, talkininkauti, paremti, surišo įvairiausių tautų žmones vienų tikslų bendrumu. Lietuva gali įžiebti Elektrėnų ugnis tik tokios draugystės valia. Miestas prie Anykštos galėjo iškilti tik tos draugystės valia. Ir šiandien, 1963-čiųjų slenkstyje, Elektrėnai ryškiausiai sukaupia savyje visą mūsų tautų draugystės galią, atskleidžia tuos naujus santykius tarp tautų, kur viešpatauja pasitikėjimas, gerbimas, draugiškumas. Jis lyg simbolis to, kokią jėgą Lietuva įgijo tautų brolybės įkvėpta. Tarybinių tautų jėgą sudaro tas, kad jos visur, visada jaučia atvirą savo draugų – tarybinių tautų – širdį, tvirtą jų petį, kuriuo remdamosios jos stiprina savo ekonomiką ir visuomeninį gyvenimą, savo kultūrą, kuria naują, komunistinį gyvenimo būdą. Į mūsų respublikos darbo žmonių gyvenimo stilių kaskart platesne srove įeina internacionalinis sugyvenimas, draugiškumas, brolybė. Ir šį jausmą, ir šią didžią atsakomybę už visus ugdė rusų karys, uždengęs dzoto angą, kad galėtų gyventi ir veržtis į priekį jo draugai. Šį jausmą lyg estafetę jis perdavė plėšinių traktorininkams, kurie gynė duoną degančiuose laukuose, kad išgelbėtų ją visiems Šį jausmą diegė ir ugdo lietuvė motina iš fašistų stovyklos mirties nagų ištraukusi kūdikį, mergina studentė, kuri tauriai siūlo atiduoti savo jaunas akis Amerikos komunistui… Šimtai tūkstančių tarybinių žmonių savo gyvenimu įtvirtina internacionalinę draugystę, kaip kiekvieno žmogaus aukščiausią dvasinį grožį. Tai yra ir mūsų respublikos darbo žmonių politinio, visuomeninio, moralinio gyvenimo norma. Draugystė, įėjusi į kūną ir kraują, apėmusi visą žmogų, tampa nenugalima jėga. Ir todėl esame nepakantūs bet kokiam nacionalizmo ir šovinizmo pasireiškimui, nes jis silpnina tą dvasinę jėgą. Tarybinių tautų draugystė atnešė tarybinėms tautoms visa, ką jos turi šiandien geriausio ir šviesiausio. Ji, kaip skaudų vakarykštį palikimą, iš žmonių santykių šalina nacionalinio nepasitikėjimo liekanas, kuria visiškai naujus ateities tautų santykius. Štai kodėl kiekvienas tarybinis žmogus savo širdies pareiga, sąžinės įsakymu laiko kuo plačiausiai skleisti ir įdiegti į žmonių sielas ir į jų gyvenimo santykius žmogiškuosius draugystės ir internacionalizmo jausmus, vienos tarybinės tautos atsakomybę už visas, ir visų broliškų tautų – už vieną. Štai kodėl lietuvis, mylėdamas savo tautą, laiko savo pareiga tvarkytis pagal lenininės tautų draugystės principus, kuriuos skelbia mūsų Komunistų partija. Keturiasdešimt metų žemėje yra įsikūrusi visiškai naujais, draugystės ir lygiateisiškumo santykiais pagrįsta tautų sandrauga – Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjunga. Ji rodo visai žmonijai, kaip reikia tvarkyti nacionalinius santykius, kaip didelės ir mažos tautos, bendraudamos, viena kitą tarpusavy turtina, viena kitą dvasiškai papildo, ir visos sudaro vieningą, taurią šeimą. Šioji sąjunga, įkurta Lenino partijos, jos puoselėjama ir stiprinama, daug tarybinių tautų prikėlė į šviesą ir kultūrą. Ir lietuvių tauta, būdama šioje sąjungoje, užtikrina savo dvasinių jėgų klestėjimą, savo šviesią dabartį ir dar šviesesnę ateitį. Naujųjų Metų slenkstyje, apžvelgdami dar vienerius komunistinės statybos metus, drąsiai ir atvirai žiūrime į tai, ką pasiekėme, ir į tai, ką turime nuveikti. Mūsų šalies, mūsų respublikos laukia didingi uždaviniai. Ir suprantame, kad jie bus įvykdyti tuo sėkmingiau, kuo tvirtesnė, labiau į kraują įsiliejusi bus draugystė, kuria ginkluoti tarybiniai žmonės gali kalnus nuversti. Draugystė kaip vėjas nušluoja nacionalizmo ir uždarumo dulkes, kaip gaivus lietus prakala tą skaidrią sėklą, kuri mūsų dienomis brandina didelius materialinius ir dvasinius turtu


Taip pavadintą žinutę išspausdino „Moskovskije novosti“. Nebesančios TSRS parlamentaras D. Starodubcevas patvirtino, kad TSRS liaudies deputatų suvažiavimas įvyks kovo 17 dieną Maskvoje. Jis teigė, kad pagal reglamentą ir statusą pirma laiko atšaukti deputatus gali tik rinkėjai.


Gruodžio 11 d. Lietuvos Seimo rūmuose įvykusiame brifinge Seimo atstovas spaudai V.Kavaliauskas kolegoms žurnalistams pristatė laikinai einantį Seimo pirmininko pareigas Č. Juršėną, kuris papasakojo žurnalistams apie Seimo darbą. Kalbėdamas apie ateinančios savaitės darbus, Č.Juršėnas pažymėjo, jog svarbiausi jų - prezidento rinkimų įstatymo bei Vyriausybės programos svarstymas. Ne mažiau svarbūs ir kiti darbai: Seimo pirmininko pavaduotojų rinkimai, o po savaitės - Konstitucinio Teismo įstatymo projekto svarstymas. Dėl opozicijos reikalavimų Č.Juršėnas pasakė, jog ultimatumai nėra darbo forma ir jie neišgąsdins. Juo labiau, kad Konstitucijoje nenurodyta, kiek Seimo narių turi dalyvauti posėdyje, kad jį būtų galima laikyti teisėtu, todėl Seimas gali dirbti ir esant „parlamentinei rezistencijai”. Jis išvardijo tuos atvejus, kai, priimant svarbius įstatymus, reikalingas atitinkamas kvorumas. Rinkimuose pralaimėjusi partija negali diktuoti juos laimėjusiai partijai. Tačiau, pasak Č.Juršėno, geriausia būtų, jeigu daugelis sprendimų būtų priimami konsensuso pagrindu, nes dauguma - dar nereiškia demokratijos. Ji yra tuomet, kai atsižvelgiama į mažumos nuomonę. Tačiau vardan demokratijos nebus leidžiama pažeisti Konstitucijos, kurią patvirtino tauta, pažymėjo jis. Kalbėdamas apie Seimo komitetų formavimo principus, Č.Juršėnas pasakė, jog opozicija buvo pareiškusi norą vadovauti tam tikriems komitetams. Tačiau pasitarus buvo nuspręsta, kad jiems vadovaus laimėjusi partija. Mes, pasakė Č.Juršėnas, pasiūlėme jiems vadovauti kai kuriems kitiems komitetams, bet jie atsisakė. Kartu Č.Juršėnas patikslino, jog jis opozicijai įvardyti vartoja kitą terminą. Paaiškino, jog yra valdančioji dauguma ir nevaldančioji, - tai yra kas lieka nuo LDDP frakcijos. Todėl opozicija, jo nuomone, yra nevaldančioji mažuma. Jos dalis yra pasivadinusi opozicija.


Opozicinės Šiaurės sąjungos pajėgos mėgina susigrąžinti Afganistano šiaurėje esantį Mazari Šarifo miestą, kurį talibai užėmė šeštadienį. Praėjusią parą vyko mūšiai pietinėse šio strategiškai svarbaus miesto prieigose. Šiame mieste įsitvirtinę talibai galėtų išstumti opoziciją iš šiaurinių šalies rajonų. Šiaurės sąjungos atstovai teigia, kad jų pajėgoms pavyko įsitvirtinti keliuose Mazari Šarifo kvartaluose ir net pasistūmėti centro link. “Talibano” vadovai neigia šiuos pranešimus, sako, kad jie visiškai kontroliuoja 500 tūkst. žmonių miestą. Talibai per radiją ragina miesto gyventojus laikytis rimties ir neiti į gatves, o savo priešus - sudėti ginklus. Jie įsakė išmesti iš namų į gatvę televizorius ir sunaikinti alkoholio atsargas. Kovos suaktyvėjo ir į šiaurę nuo Kabulo. Maždaug už 25 km nuo Afganistano sostinės esantys opozicijos vado Ahmado Sacho Masudo daliniai sėkmingai atrėmė talibų mėginimus priversti juos pasitraukti iš užimamų pozicijų. Jeigu talibams pavyktų užimti kelius į Pandšero tarpeklį ir šiaurę, iš esmės pasikeistų karinė strateginė padėtis jų naudai. Tačiau Masudo kariuomenė toliau išlaiko savo pozicijas ir gali raketomis apšaudyti Kabulo oro uostą, iš kurio talibai permeta pastiprinimą į Mazari Šarifo rajoną. Tadžikistanas stiprina sieną su Afganistanu Tadžikistano vyriausybė kartu su Kolektyvinių taikos palaikymo pajėgų ir Rusijos pasienio kariuomenės Tadžikistane vadovybe imasi skubių priemonių sienai su Afganistanu stiprinti. Kovos parengtis paskelbta šalies jėgos struktūrų daliniuose. Šių priemonių imtasi todėl, kad talibai aktyvina kovos veiksmus Afganistane ir artėja prie sienos su Tadžikistanu. Jėgos struktūrų duomenimis, kai kuriuose ruožuose “Talibano” judėjimo daliniai yra už 20-40 km nuo sienos su Tadžikistanu. Mūšiai Mazari Šarifo oro uoste Šiaurės sąjungos pajėgos atkovojo iš talibų Mazari Šarifo oro uostą. Tai atsitiko naktį iš sekmadienio į pirmadienį. Dabar Šiaurės sąjungos pajėgos siekia išstumti talibus iš viso miesto, pareiškė Šiaurės sąjungos atstovas. Kiti šaltiniai šios informacijos kol kas nepatvirtino. Visą naktį aplink buvusią Šiaurės sąjungos sostinę vyko sunkiosios technikos ir artilerijos mūšiai. Vakar kautynės tebevyko. Ypač jos atkaklios už 1220 km į vakarus nuo Mazari Šarifo, kur abi šalys naudoja tankus ir šarvuočius. JAV ambasadas susprogdino teroristai savižudžiai? Bent jau vieną iš teroro aktų prie JAV ambasadų Afrikoje įvykdė teroristas savižudis, pirmadienį teigia Tanzanijos spauda. Ligi šiol nepatvirtintais duomenimis, tokia išvada peršasi ištyrus prie JAV ambasados Dar es Salame įrengtų apsaugos vaizdo kamerų filmuotą medžiagą. Teroristas į ambasados teritoriją nepastebėtas atvažiavo vandenvežiu. Čia per praėjusį penktadienį nugriaudėjusį sprogimą žuvo 10 žmonių. Beveik tuo pat metu nugriaudėjusio sprogimo prie JAV ambasados Kenijos sostinėje Nairobyje vykdytojas, kaip pirmadienį rašo “Washington Post”, į ambasados patalpas, atrodo, pateko pro galinius vartus. Anot vieno iš ambasados darbuotojų, nepanorusio nurodyti savo pavardės, bombą vežusio automobilio vairuotojas pirma sustojo prie pagrindinių ambasados vartų, tačiau jam buvo pasakyta važiuoti už namo. Čia jis sviedė mažiausiai vieną rankinę granatą ir prasiveržė pro apsaugą, o paskui susprogdino pagrindinį sprogstamąjį įtaisą. Per pasikėsinimą Nairobyje, naujausiais duomenimis, žuvo 199 žmonės. JAV ekspertai mano, kad abu teroro aktus surengė islamo ekstremistų grupuotės. Izraelio ministro pirmininko Benjamino Netanjahu biuro atstovas Davidas Bar-Ilanas sekmadienio vakarą pareiškė net neabejojąs, kad atsakomybė už teroro aktus tenka radikalioms islamo organizacijoms. Anot šio pareigūno, Izraelis savarankiškai tiria sprogdinimus prie JAV ambasadų. Sekmadienio vakarą Kaire telefonu atsakomybę už abu pasikėsinimus prisiėmė ligi šiol nežinoma islamo šventųjų vietų išlaisvinimo armija. Artimųjų Rytų ekspertai, tiesa, spėja, kad sprogdinimų kaltininkė greičiau yra “Džihad” grupė, veikianti Egipte. Anot “Washington Post”, “Džihad” praėjusį ketvirtadienį arabiškame “Al Hayat” laikraštyje išspausdino pareiškimą, kuriame pagrasino JAV atkeršyti už trijų islamo kovotojų suėmimą ir deportavimą iš Albanijos. Prancūzijos žiniasklaida spėlioja, kad teroro aktus galėjo užsakyti Saudo Arabijos milijardierius Osana bin Ladenas. Pasak sekmadieninio laikraščio “Le Journal du Dimanche”, šis 40-metis turtuolis yra pagrindinis įtariamasis. Tokiai nuomonei pritaria ir Prancūzijos valstybinė televizija. Sprogdintojų ieškoma Albanijoje Po sprogimų prie dviejų JAV ambasadų Afrikoje Albanijos policija apklausė šalyje gyvenančius arabų kilmės piliečius, sekmadienį paskelbė šios Balkanų valstybės vidaus reikalų ministerija. Sprogstamieji įtaisai prie JAV ambasadų Kenijoje ir Tanzanijoje buvo susprogdinti kitą dieną po to, kai Egipto karingoji islamo grupė “Džihad” pagrasino atkeršyti JAV už tai, kad Vašingtonas tariamai prisidėjo prie septynių jos narių suėmimo Albanijoje bei kitoje Rytų Europos šalyje ir išdavimo Egipto valdžiai. Praėjusią savaitę Albanija Egiptui išdavė keturis “Džihad” grupės narius, tarp jų ir vieną iš jos lyderių Ahmedą Ibrahimą al Sajedą al Nagarą. 35 metų Nagaras 1997 metais Egipto aukščiausiajame karo teisme už fundamentalistinės propagandos skleidimą užsienyje buvo nuteistas mirti. Albanijos vidaus reikalų ministro pavaduotojas Iliras Canas sekmadienį per spaudos konferenciją pranešė, kad siekiant sustiprinti JAV ambasados Tiranoje apsaugą, čia pradėjo patruliuoti specialiosios paskirties dalinio policininkai. Papildoma apsauga skirta ir ambasadorės Marisos Lino rezidencijai. Vietos policija nedelsdama pradės griežčiau tikrinti visus į Albaniją atvykstančius užsieniečius, pasakė Canas. Anot kai kurių šaltinių policijoje, po praėjusių metų sukilimo Albanija tapo viena iš populiariausių šalių tarp vietos pasislėpti ieškančių tarptautinių nusikalstamų organizacijų narių. Čečėnijos prezidentas ieškos kompromisų su Rusija Aslanas Maschadovas ketina ieškoti kompromisų su Rusija, išskyrus reikalavimą, kad Čečėnijai būtų suteiktas tarptautinės teisės subjekto statusas. Dėl šio principo negali būti jokio kompromiso, pareiškė Čečėnijos prezidentas, susitikęs sekmadienio vakare su Rusijos žurnalistais Vašingtone. Tačiau čečėnai pasirengę kurti savo diplomatinius santykius su užsienio šalimis, galbūt net konsultuodamiesi su Rusija, sakė jis. Maschadovas pareiškė, kad jis visiškai kontroliuoja politinę padėtį Čečėnijoje net būdamas Amerikoje ir kad pilietinio karo Čečėnijoje niekada nebus. Vyriausybės nariai, kurie nesutinka su mano politika, pasitraukia, o su neigiamais reiškiniais Čečėnijoje aš susidorosiu pats, pažymėjo prezidentas. Čečėnijoje bus kuriama islamo valstybė, bet savito modelio. Tai, ką siūlo kraštutinės ir radikalios islamo srovės, Čečėnijai nepriimtina. A.Maschadovas įsitikinęs, kad čečėnai nepritars nei vahabizmui, nei fundamentalizmui, nei ekstremizmui. Kol kas anksti kalbėti apie teokratinės valstybės kūrimą Čečėnijoje. Čečėnų mentalitetui artimesnė demokratija. Musulmonų valstybės labai domisi Čečėnija ir jis sieks užmegzti su jomis ryšius, pareiškė prezidentas.