Prancūzų ir Vokiečių pažiūros į Ženevos derybas.

Pasibaigus pirmiesiems pasikalbėjimams Ženevoj dėl Pareinio evakuacijos, svarbiausieji dalyviai - prancūzų užsienių reikalų ministeris Briandas ir Vokietijos kancleris Miuleris - kiekvienas atskirai priėmė spaudos atstovus ir išdėstė savo kraštų pažiūras į derybose paliestus klausimus. Briandas „Berliner Tageblatt“ atstovui pareiškė, kad prancūzų politika siekianti susitarimo, kad tai esąs proto reikalavimas, nes abu kraštai turi nepaprasto susiinteresavimo ta politika. Dėl evakuacijos derybų Briandas nurodė, kad tai buvęs geras daiktas visiems dalyviams, nes išnaudojama galimybė pašalinti nesusipratimus ir galutinai likviduoti karo liekanas, kad nieko neliktų, kas galėtų abi tautas kiršinti ateity. Po Ženevos pasikalbėjimų paprastu diplomatiniu keliu būsią susitarta dėl sąlygų, kuriomis turėsiąs dirbti finansinių ekspertų komitetas ir saugumo patikrinimo komisija. Būsiančios derybos dėl reparacijų, Briando nuomone, greitai duosią vaisių. Grįžęs iš Ženevos kancleris Miuleris padarė Berlyne pranešimą apie Ženevos derybų eigą ministerių kabinetui, kurs pritarė vedamai politikos linijai, ir po to priėmė spaudą. Savo išvedžiojimuose kancleris pabrėžė, kad esąs didelis žingsnis pirmyn, kai evakuacijos klausimas pirmą kartą pradetas oficiališkai svarstyti. Taip pat svarbu, kad oficiališkai pradėtas svarstyti ir reparacijų klausimas, nes Vokietija esanti suinteresuota, kad reparacijų suma būtų galutinai nustatyta. Ligšiolinėse derybose Vokietija nėra davusi jokių varžančių pasižadėjimų ir niekada nepripažino vidujinio arba išorinio ryšio tarp evakuacijos pagreitinimo ir reparacijų. Dėl lenkų pretenzijų dalyvauti derybose kancleris Miuleris pareiškė nuomonę, kad būtų nesuprantamas Lenkijos dalyvavimas, kadangi buvę aiškiai pasakyta, kad derybos eisiančios tik tarp šešių valstybių. Baigdamas savo pranešimą, kancleris išdėstė pagrindus, kuriais remiasi Vokietija, reikalaudama pagreitintos evakuacijos. Iš šių dviejų didžiųjų valstybių valdžios vyrų pranešimų matyt, kad nenugalimų kliūčių būsiančiose derybose nelaukiama, jei, žinoma, bus parodytas pakankamas laipsnis geros valios ir noro. Tačiau visada galimas nelauktas kliūčių atsiradimas, kurs geriausias viltis gali paversti niekais.


Mūsų Raudonosios Armijos pergalių dėka iš vokiškųjų okupantų jungo išvaduota ir mūsų brangioji Lietuva.

Išvydama vokiškuosius grobikus iš Lietuvos, Raudonoj Armija išgelbėjo lietuvių tautą nuo pražūties ir išnaikinimo o Lietuvą  — nuo vokiškosios kolonizacijos. Lietuvių tauta, tiesa, nedidelė, bet prieš ją vokiečiai dantį seniai griežė. Jau žiloje senovėje kryžiuočiai, kaip plėšrūs vilkai, puldinėjo mūsų kraštą, degino kaimus, grobė varėsi į vergiją ir naikino mūsų protėvius. Kryžiuočiai sakėsi, kad jie siekia skleisti krikščionybę Lietuvoje, bet ta buvo melas ir apgaulė, nes iš tikrųjų jie siekė apiplėšti mūsų kraštą, pavergti ir išnaikinti jo žmones, grobti jo žemes. Daug sunkių nuostolių padarė vokiškieji grobikai mūsų tautai. Jie atplėšė nuo Lietuvos Mažąją Lietuvą — Tilžę, Klaipėdą ir kitas sritis, nutautino jos žmones, o kai kurias lietuviškas gentis, pav., senprūsius ir kitas, kryžiuočiai visiškai išnaikino. Vėliau į Lietuvą dantų griežė kaizeriniai grobikai. Pakanka tik prisiminti garsųjį Liudendorfo planą, pagal kurį Lietuva po pirmojo pasaulinio karo turėjo būti kolonizuota vokiečiais. Vokiškieji grobikai jau seniai būtų išnaikinę lietuvių tautą, jeigu jai į pagalbą visuomet nebūtų atėjusi broliškoji rusų tauta, kuri padėdavo lietuvių tautai atsiginti nuo plėšriųjų vokiškųjų grobikų. Taip buvo viduramžiais, kovojant lietuvių tautai prieš vokiškuosius grobikus. Didžiausias Lietuvos istorijoje mūšis su vokiečiais kryžiuočiais 1410 metais ties Žalgiriu buvo laimėtas dėl to, kad lietuviams į pagalbą atėjo mums broliškos slavų tautos, pirmon eilen rusų tauta. Tokia pat padėtis susidarė pagrobus valdžią Vokietijoje hitlerininkams. Atplėšdami nuo Lietuvos Klaipėdą vokiškieji grobikai jau pradėjo vykdyti savo grobikiškus tikslus. Tačiau vokiškieji grobikai negalėjo užgrobti Lietuvos, nes lietuvių tauta, pasirinkusi 1940 metais tarybinę santvarką ir įstojusi į Tarybų Sąjungą, tapo nebepasiekiama vokiškiesiems grobikams. Lietuvą rėmė visos broliškos Tarybų Sąjungos tautos priešakyje su didžiąja rusų tauta, ir hitlerininkai buvo priversti atidėti savo tikslų vykdymą iki karo pradžios. Įsiveržę į Lietuvą karo pradžioje, hitlerininkai stengėsi apmulkinti Lietuvos darbo žmones ir skelbė, kad jie esą lietuvių tautos išvaduotojai. Tačiau savo tikruosius tikslus kartkartėmis išsiplepėdavo patys vokiečiai, ypač vokiškoje spaudoje. Smogikų vadas Himleris rašė: „Mūsų uždavinys yra ne germanizuoti Rytus senąja prasme, tai yra čia gyvenantiems žmonėms primesti vokiečių kalbą ir vokiškus papročius, bet rūpintis, kad rytuose gyventų tik žmonės, kurie yra tikrai vokiško germaniško kraujo“. Smogikų laikraštis „Das Švarce Korps“ savo straipsnyje „Germanizuoti?“ paaiškino, ką reiškia šie vyriausiojo hitlerininkų budelio žodžiai. „…Laimėjimai rytuose, — rašė tas laikraštis, — yra tik pirmieji žingsniai prie mūsų ateities užtikrinimo, o tas užtikrinimas tik tada bus baigtas, jei …laimėta žemė bus vokiška — vokiška žmonėmis, kurie joje gyvena ir dirba“. Kitaip sakant, hitlerininkai aiškiai pabrėžia, jog vokiečių ateitis bus tik tada užtikrinta, kada visos jų užgrobtos žemės bus vien vokiečių gyvenamos. Kaip tai pasiekti? Hitlerininkai pabrėžia, jog to negalima pasiekti nutautinant: „…iš svetimų žmonių negalima padaryti jokio vokiečio“; „reikia, — rašo jie, — kad naujai laimėtoji erdvė nebūtų pripildyta tik suv kietintais žmonėmis“, „…kad rytuose gyventų žmonės tik tikrai vokiško, germaniško kraujo! “ O ką gi daryti su tomis tautomis, kurios ligi šiol gyveno rytuose? Į tai smogikų laikraštis aiškiai atsako: „modernaus laiko skaičių sąvokoje tokios tautos tėra tik atskiri lašai ant karšto akmens, jos yra tik daigai, bet ne vaisiai“. Kitaip sakant, tos tautos turi išnykti, kaip kad išnyksta vandens lašas ant karšto akmens. Smogikų laikraštis taip pat neužmiršta pridėti, kam turi tekti mūsų žemė: „Iš fronto kario padaryti rytojaus kolonistą, yra mūsų gražiausias ir didžiausias uždavinys, kokį mums uždės likimas šiam karui pasibaigus“. Vadinasi, vokiškieji grobikai laukė tik karo pabaigos, kad išdalintų mūsų žemę savo plėšikiškos kariuomenės banditams. Lietuvių valstiečių ūkius, lietuvišką žemę turėjo gauti sugrįžę iš karo Hitlerio kariai. Tačiau dar aiškiau, negu smogikų žurnalas, byloja vokiškų fašistų darbai. Nesulaukdami karo pabaigos jie smarkiais tempais pradėjo vykdyti Lietuvos kolonizaciją. Geriausios pramonės įmonės buvo išdalintos atskiriems vokiečiams ar vokiškosioms bendrovėms. Tose įmonėse, kurios nebuvo atiduotos, buvo paskirti vadinamieji treuhenderiai — patikėtiniai, kuriems priklausė visa valdžia. Tarybiniai ūkiai bei šiaip didesnieji ūkiai buvo atiduoti vokiškai bendrovei — Landbevirtšaftungsgezelsaft Ostland. Namai — kitai vokiškai bendrovei — Grundštiukgezelšaft Ostland. Kad palengvintų sau Lietuvos kolonizaciją, vokiškieji grobikai visokiais būdais engė lietuvių tautos kultūrą. Jie žlugdė lietuviškąsias mokyklas, siaurina jų tinklą, jie sugriovė lietuviškas knygų leidyklas. Jie uždarė visas lietuviškąsias aukštąsias mokslo įstaigas, universitetus. Jie siekė paversti lietuvių tautą bemokslių tauta, kad lengviau galėtų ją pavergti. Jie panaikino lietuvių tautos valstybingumą. Mūsų respubliką jie panaikino ir dargi išbraukė patį Lietuvos vardą iš žemėlapio. Iš kelių okupuotų tarybinių respublikų jie padarė vokišką provinciją „Ostlandą“, o Lietuva tapo tos provincijos tik viena dalimi, vokiškai vadinama „becirku“. Į visas to becirko atsakingas vietas susėc išbandyti vokiški korikai ir budeliai, kurie tuoj pradėjo nusų krašto plėšimą ir naikinimą. Pagal Ypatingosios valstybinės Komisijos vokiškųjų grobikų bei jų bendrininkų piktadarystėms nustatyti ir ištirti pranešimą, per trejus okupacijos metus šie godūs plėšikai padarė skaudžiausią žalą mūsų kraštui. Prisidengę repatriantų grąžinimu, į Lietuvą lindo savo gyvenime jos nematę vokiškieji pašlemėkai ir čia grobė sau geriausius ūkius ir dvariukus. Išvaryti iš savo ūkių lietuviai valstiečiai buvo laikomi kaip žvėrys už spygliuotų vielų, be pastogės ir maisto su mažais vaikais ir ligoniais, o paskiau išvaromi į katorginius darbus Vokietijoje. Visa tai buvo daroma tiktai dėl to, kad lietuvių valstiečių ūkis pasidabojo vokiškam atsibastėliui. Kitoj vietoj ūkį pagrobęs vokietis įsakydavo valstiečiui — lietuviui pasilikti jo bernu ir dirbti taip, kaip vokietis įsakys. Siekdami pravalyti vietą savo kolonistams, vokiškieji okupantai be paliovos gaudė ir gabeno į vokiškąją vergiją dešimtis tūkstančių Lietuvos darbo žmonių. Tuo pat tikslu jie negailestingai žudė Lietuvos darbo žmones. Nepilnais Ypatingosios Komisijos duomenimis vokiškieji grobikai išžudė Lietuvoje apie pusę milijono žmonių. Hitlerininkams nepasisekė visiškai išnaikinti lietuvių tautos. Kaip ir senovėje, lietuvių tautai atėjo į pagalbą broliškosios tautos. Tarybinės tautos, priešakyje su didžiąja rusų tauta, ištiesė lietuviams broliškos paramos ranką, išvijo vokiškuosius grobikus iš Lietuvos. Mūsų Raudonoji Armija išgelbėjo lietuvių tautą nuo išnaikinimo ir pražūties. Lietuvių tauta garbingai dalyvavo visų tarybinių tautų kovoje prieš vokiškuosius grobikus. Dalyvavo siųsdama savo sūnus į frontą, kur jie kovojo ir tebekovoja lietuviškuose tautiniuose daliniuose, į partizaninius būrius, į fabrikus ir dirbtuves tarybiniame užnugaryje, kur jie padėjo kalti ginklus, reikalingus pergalei. Lietuvos darbo valstiečiai padėjo Raudonajai Armijai sabotuodami vokiečių uždėtų duoklių vykdymą, neleisdami savo jaunimo į vokišką kariuomenę, padėdami partizaniniam judėjimui. Tūkstančiai lietuvių tautos sūnų savo darbu ir kova Raudonojoje Armijoje, partizaniniuose būriuose, darbo fronte įsigijo amžiną garbę, tūkstančiai buvo apdovanoti ordinais bei medaliais. Tačiau atsirado saujelė tautos išdavikų, kurie, laužydami vieningą lietuvių tautos kovos frontą, parsidavė vokiečiams, tapo judošiais. Lietuvių tautos istorija žino ir daugiau atsitikimų, kada išdavikai stodavo į vokiškųjų grobikų pusę prieš savo tautą. Taip savo laiku, kada lietuviai sunkioje ir nelygioje kovoje grūmėsi prieš kryžiuočius, Lietuvos kunigaikštis Jogaila sudarė slaptą sutartį su kryžiuočiais prieš Kęstutį ir Vytautą. Žinodamas, jog Kęstutis su Vytautu nedovanos jam šios išdavystės, Jogaila pasikvietė juos pas save ir išdavikiškai, klastingai nužudė Kęstutį. Tokį pat likimą jis rengė ir Vytautui, kuriam tačiau pavyko išsigelbėti. Mūsų tauta visuomet gilia panieka ir neapykanta mokėjo tiems tautos išdavikams, kurie padėjo svetimšaliams pavergėjams engti mūsų kraštą. Tą tautos panieką ir neapykantą vokiškųjų grobikų pakalikams gražiai išreiškė mūsų tautos poetas Maironis, kuris savo dramoje „Kęstutis“ įdėjo į lūpas Kęstučiui šiuos žodžius, nukreiptus prieš Jogailą: „Ne vieta tau, Jogaila, tame soste, Kur tavo bočius didis Gediminas Sėdėjo kitą kart ir savo krūtine Lietuvių žemę dangstė nuo kryžiuočių. O tu dabar su jais slapta bučiuojies Ir sutartis su jais darai“. (Maironis, III t., 181 psl.) Vėliau, kaizerinės okupacijos laikais, kada lietuvių tauta atkakliai kovojo prieš kaizerinius okupantus ir grobikus, išdavikiškoji smetoniškoji taryba pardavė Lietuvą kaizeriui ir Lietuvos karaliumi pripažino kaizerinę išperą Urachą. Kaizerinių grobikų pralaimėjimas pirmajame pasauliniame kare neleido Urachui įsigalėti Lietuvoje, kaip to siekė lietuvių tautos pardavikai, tačiau vokiškieji grobikai nesiliovė kėsinęsi į Lietuvą, o jiems talkininkavo jų agentai Lietuvos viduje.


Vakar paskelbėm Sov. Rusijos atstovo prieš kelias dienas įteiktą mūsų vyriausybei notą, kurioje užginčijama lenkų skleidžiami gandai, būk sov. Rusija siūliusi ar siūlanti Lenkijai pasidalyti Pabaltės valstybes tokiu būdu, kad Lenkija inkorporuotų Lietuvą, o Sov. Rusija - Latviją. Notoje nurodoma net kada ir kas šituos gandus skleidė. Būtent, jais bandė bauginti Lietuvą neseniai viešėjusi Kaune p. Holuvkos vedama lenkų delegacija. Mes čia turime visų pirma pažiūrėti, kad panašiais gandais lenkai bando Lietuvą bauginti jau ne nuo šiandien. Mažne nuo 1920 metų lenkai Helsinky, Taline, Rygoj ir kur galėdami susitikdami su lietuviais nuolat kelia Maskvos pavojų. Tą pavojų jie piešia įvairiomis spalvomis, įvairiais variantais. Mylimiausias lenkų variantas maždaug yra šis: ,,Bolševikai seniai mums siūlo nušluoti „limitrofus“ nuo žemėlapio tokiu būdu, kad mes pasiimtume Lietuvą, o jie pasiima Latviją, Estiją, o gal ir Suomiją. Žinoma, mes šitą pasiūlymą atmetėm su didžiausiu pasibiaurėjimu. Bet kas gali užtikrinti, kad Maskva ir be mūsų nebandys šitą savo sumanymą vykdyti? Todėl jums vienintelė išeitis: nieko nelaukdami dėkitės su mumis, nes tik mes vieni pajėgsime jus apginti nuo Maskvos“. Panašios kalbos teko girdėti mūsų vyriausybės atstovui Taline dar 1921 m., nors netiesiog iš lenkų, bet per ju gerus tarpininkus. Šitie bauginimai kai kuriose Pabaltės sostinėse darė gana gilaus ispūdžio. Kai kur gal ir šiandien tebedaro, nors toli gražu ne taip, kaip seniau. Žinoma, sunku žinoti, kas ką mano. Vis tik atsargiausia spręsti apie svetimus užmanymus iš jo žodžių ir ypač veiksnių. Kai dėl Sov. Rusijos, tai mes vistik negalime įregistruoti nė vieno fakto, kuris galėtų liudyti apie tokius jos sumanymus bei daromus lenkams siūlymus. Atvirkščiai, Sov. Rusijos politikos vadai daug kartų yra viešai pareiškę, kad Lietuvos nepriklausomybę jie laiko viena svarbiausia rytų Europos taikos sąlyga. Ir jų veiksmai taipogi nerodo, kad Sov. Rusijai rūpėtų Lietuvai atimti nepriklausomybę, o ypač inkorporuoti ją Lenkijon. Atvirkščiai, Sov. Rusija pirmoji pripažino visišką Lietuvos nepriklausomybę tam tikrose jos pačios sutartose sienose ir su sostine Vilnium. Tą pripažinimą Sov. Rusija patvirtino garantijų sutartim 1926 metais. Visai ką kitą matome pažiūrėję į Lenkijos veiksmus. Lenkai, kurie taip rūpinasi „apsaugoti“ Pabaltės valstybes nuo Maskvos pavojaus, dar karo metu, kai lietuviai namie ir užsieniuose iškėlė nepriklausomos Lietuvos idėją, visomis priemonėmis prieš tą idėją kovojo įkalbinėdami visiems Lietuvą esant Lenkijos dalimi. Vos susikūrus nepriklausomai Lietuvai, Lenkija 1919 m. pagrobia jos sostinę ir veržiasi okupuoti visą Lietuvą. 1920 m. Lenkija nesidrovi laužyti savo tarptautinėje sutarty padėto parašo smurtu ir biauriausiu vylium inscenizuodama sukilimo komediją, antru kartu pagrobti Vilnių ir būtų pagrobusi visą Lietuvą, jei ne lietuvių rimtas pasipriešinimas ir didžiųjų valstybių spaudimas. Laikydama savo naguose Vilnių, Lenkija ir toliau tyko kaip čia pagrobtų Kauną. Atsiranda Plečkaitis, ar kitas koks savo tėvynės priešas - lenkai tuojau pradeda su juo derybas, kad pagruobtų visą Lietuvą. Tai šitaipos atrodo mūsų „prietelių“ veiksmai, kurie tiek daug rodo rūpesčio, kad apsaugotų Pabaltę nuo Maskvos pavojaus. Taigi, prisiminę visus aukščiau pažymėtus faktus, mes turime visišką pamatą tiketi Sov. Rusijos nota, kuri tikrina, ,,kad minimas pareiškinas yra absoliutinis prasimanymas ir kad Sąjungos Vyriausybė niekuomet ir nė su kuo, tam skaičiuj ir su lenkų vyriausybe, nei tiesioginiai, nei per kokius asmenis nevedė derybų tuo klausimu ir nereiškė panašių sumanymų“. Vis tik reikia stebėtis lenkų diplomatijos nenusimanymu. Jei panašūs jos bauginimai randa šiokio tokio atbalsio Taline bei Rygoj (Helsinky, rodos, visai ne), tai jau reiškia būti stipriai naiviam, kad tikėtum jog tokiais bauginimais galima ką nors pasiekti Kaune. Šita lenkų logika turi panašumo su logika to plėšiko, kuris sulig pasakos užpuolęs ir smaugdamas keleivį stengiasi jį įtikinti: ,,Tu, brol, man nesipriešink ir geruoju viską atiduok, nes ten toli už kalno vaikščioja kitas – dar baisesnis plėšikas, kuris vistiek nuo tavęs viską atims“. Mes giname ir ginsime savo nepriklausomybę nuo kiekvieno, kas ją bandytų mums išplėšti. Jei Maskva kėsintųsi prieš mūsų nepriklausomybę, žinoma, mes ginsimės ir nuo Maskvos. Tačiau šiandien Maskva mums yra garantavusi mūsų nepriklausomybę ir su Vilnium net dviem sutartimis, ir mes nematome, kad Maskva ruoštųsi tas sutartis laužyti. Tuo tarpu Lenkija jau du kartu mums pagrobė sostinę su trečdaliu teritorijos, laužydama sutartis ir šiandien, ne tik nemano grobio grąžinti ir sulaužytos sutarties atstatyti, bet dar, anot p. Zaleskio, net neleisiarti jokių šituo klausimu kalbų. Lenkija, laikydama mus už gerklės ir kuone prisiekdama prieš visą pasaulį, kad ji mūsų gerklės nepaleisianti ir net nenorinti apie tai kalbėti, drauge stengiasi mums ,,prieteliškai“ įspėti, kad Maskva mus ruošiasi griebti už gerklės. Štai Varšuvos taktas ir logika!


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Kai kurių partijų agitatoriai pirmiau ir dabar skelbia, kad tautininkų ideologijos žmonės esą griežtai priešingi žemės reformai Lietuvoje, kad jie pirma proga tą reformą Lietuvoje sustabdysią. Dvarų grąžinimo dvarininkams baubu jie mėgsta kurstyti nesusipratusius žmones. Bet šai jau baigiasi antri metai, kaip Lietuvos valdymo vairas yra tautininkų ideologijos žmonių rankose, o žemės reforma ne tik nėra sustabdyta, bet ir toliau ji yra vedama. Pavyzdžiui, šiemet žemės reformos reikalams iš viso yra paimta per 28.000 ha. Savanoriai žeme yra uoliau aprūpinami, negu kada nors pirmiau. Žodžiu, žemės reforma yra tebevykdoma, nežiūrint to, kad dabar tautininkų ideologijos žmonės turi visą krašto valdžią. Bet žemės reformos vykdymo praktika parodo, kad esamasis žemės reformos įstatymas turi ir nemaža netikslumų. Viena ekonominiu atžvilgiu gal didžiausia jo yda yra tai per daug smulkinamas žemės ūkis, kas jo našumui ir žemės ūkio kultūros kėlimui nėra pageidaujama. Juk dabar dvarams yra paliekama tik 80 ha norma. Tiesa, tai jau gana nemažas ūkis. Bet prie 80 ha žemės negalima sunaudoti didelio dvaro trobesių, susiardo sėjomaina ir visa ūkio tvarka - ypač tuose dvaruose, kurie turi dideles sodybas. Pasiremiant grynai ekonomiškais motyvais, mums rodos, būtų naudinga dvarų savininkams, kurie turi gerą žemės ūkio inventorių ir gerus, stambiam ūkiui pritaikintus, trobesius be paliekamų 80 ha palikti dar po 70 ha tam tikromis sąlygomis, būtent, be teisės perleisti šią žemę į kitas rankas bent keliolika metų. Šiuo tarpu Lietuvoje yra dar apie 2.400 dvarų savininkų, kurių dvarai dar neišparceliuoti arba yra palikti kultūriniam ūkiui. Vykdant žemės reformą buvo palikta iš viso 80 ha normos kartais net keletui atskirai gyvenančių šeimų, iš to paties dvaro kilusių. Tuo būdu kartais dvaro įpėdiniai, savo laiku nesudarę reikalingų juridinių pasidalijimo bei atidalijimo aktų, faktinai gavo tik po keletą ar keliolika hektarų iš savo tėvų palikimo. Ar nereikėtų jiems kiekvienam palikti iki 80 ha jų valdomos žemės? 1920 metų pradžioj įstatymas pradėjo varžyti stambesnių savininkų žemės perleidimą į kitas rankas. Bet taikos teisėjai, notarai ir ipotekos skyrius dėl nesusigraibymo naujuose įstatymuose, o kartais ir dėl blogos valios buvo sudarę ta ar kita forma daug žemės perleidimo aktų, kurie žemės reformos įstatymo pakeitimu iš 1924 m. gegužės mėnesio 9 d. yra anuliuoti. Šis įstatymas uždėjo žemės reformos vykdomosioms įstaigoms prievolę neteisėtai perleistas žemes įskaityti savininkams į 80 ha nenusavinamą normą. Yra atsitikimų, kad dvaro savininkui vieton 80 ha normos lieka tik keletas ha, o kartais ir visai nieko nelieka. Kadangi taip atsitiko daugiau iš taikos teisėjų ir notarų kaltės, tai vargu žemės savininkus dėl jų reikėtų taip bausti. Kalbant apie nenusavinamą žemės normą, reikia turėti galvoj, kad dabar į 80 ha įskaitoma tinkama ir netinkama žemė. Tuo būdu kartais 80 ha ūky pasitaiko tam tikras plotas visai nedirbamos žemės, už kurią net valstybiniai mokesčiai nemokami. Vykdant žemės reformą ekonominiu ir kultūriniu atžvilgiu yra labai svarbu, kad naujakuriai kuo greičiausiai įsikurtų ir kad jų ūkiai ne tik juos pačius išmaitintų, bet duotų dar ir šiokio tokio pelno tautos ūkio prasme. Kaip žinoma, daugumas naujakurių yra neturtingi, iš pirmų dienų pradžiai gavę įvairių pašalpų iš valstybės. Taip, žemės gavę savanoriai statybai yra gavę miško ir ūkio reikalams sėklų, skaitant pinigais išeitų apie 2.400 litų kiekvienam. Dabar šios pašalpos yra laikomos beprocentinėmis paskolomis, grąžintinomis per 10 metų. Vyriausybės sluoksniuose dėl šio yra toks sumanymas: visiems kariams, įstojusiems Lietuvos kariuomenėn iki 1919 m. kovo 5 d., ir kariams savanoriams, įstojusiems kariuomenėn iki 1921 met. sausio mėn. 1 d., išduotas paskolas laikyti negrąžintinomis pašalpomis, o tiems, kurie paskolų nėra gavę, išduoti negrąžinamas pašalpas. Gavusiems mažesnes pašalpas papildyti iki nurodytos normos. Savanoriams numatoma prilyginti žuvusių savanorių šeimynas ir Lietuvon grįžusius 1863 m. tremtinius. Savanorių iš viso yra apie 6.500 žmonių. Tad, norint jiems visiems pilną pašalpos normą išduoti, reikėtų išleisti apie 15 milionų litų. Atskaičius jau išduotus 6 milionus litų su viršum, liktų dar išmokėti apie 9.000.000 litų. Šitokia valstybės dovana savanoriams prie žemės, rodos, niekieno pavydo negalėtų sukelti, nes nepriklausomybės atkovojime savanorių nuopelnai palieka dideli. Lig šiol žeme neaprūpintų savanorių yra dar apie 1.200 vyrų. Greit jau sukaks 10 metų, kaip jie pažadėtos žemės laukia. Atidėlioti jų aprūpinimą žeme negalima. Yra nemaža ir dvarų darbininkų, kuriems, dvarą išparceliavus, irgi reikia žemės duoti, nes, nesant dvaro, jie neturi kur užsidirbti. Bet jiems duoti po didesnę normą dėl žemės stokos negalima. Tenka davinėti po 3 - 5 ha. Tuo tarpu esamasis įstatymas numato jiems po 8-20 ha. Dalijant dvarų darbininkams po tiek žemės, jos neužtektų nei kariams savanoriams, nei vietiniams mažažemiams. Reikia pabrėžti, kad, dvarus išparceliavus, negalima žemės reformą laikyti baigta. Valstybė turi rūpintis, kad suskaldytose dvarų žemėse naujakuriai įsikurtų. Jiems reikalinga visokeriopa parama, pirmiausia atatinkamai sutvarkytas kreditas. Lig šiol naujakurių kreditavimą vedė žemės reformos valdyba. Naujakuriams buvo duodamos paskolos pinigais iš tam tikrų sąmatos sumų ir išparceliuotų dvarų medžių, trobesių ir pasėlių pavidalu. Tos paskolos turėjo būti be procentų, grąžintos per 5 metus, pradedant 6-tais metais. Suėjus terminui pirmiesiems naujakuriams paskolas grąžinti, paaiškėjo, kad jie yra dar per silpni. Todėl vyriausybės sluoksniuose manoma visas naujakurių skolas ir išperkamuosius mokesčius suvesti į vieną bendrą skolos sumą, kurią su 4% išdėstyti 50-čiai metų. Taip skolą išdėsčius, naujakuriai už kiekvieną šimta litu kas met mokėtų po 4 1t. 65 ct. Skolų išieškojimą numatoma perduoti Žemės bankui. Taip pat tolime į naujakurių kreditavimą numatoma perduoti tam pačiam Žemės bankui. Tik negrąžinamas pašalpas savanoriams ir toliau turėtų išdavinėti žemės reformos valdyba. Tuo būdu esamoji žemės reformos tvarka ir kai kurie jos dėsniai bei nuostatai yra reikalingi patobulinimo. Kaip tas patobulinimas atrodys, kada jis bus apsvarstytas ir priimtas vyriausybės, šiandie mes dar nežinome. Bet jau šiandie yra aiškūs du dalykai: 1) Nei dabartinė vyriausybė, nei tautininkų sąjunga nėra priešinga žemės reformai Lietuvoje, 2) žemės reformai, atsižvelgiant į paskutinių metų patyrimą, reikia duoti kiek kitokią eigą, apie kurios principus čia mes trumpai esame išsitarę.


Tarptautinė žydų persekiotojų ieškanti organizacija prašo Lietuvos Prezidentą Valdą Adamkų pasirūpinti, kad už nusikaltimus prieš žydus reabilitacijų netekę asmenys patirtų “praktinių pasekmių”. Norėta aptemdyti rabino vizitą Tarptautinio Simono Wiesenthalio (Vyzentalio) centro Izraelio skyriaus direktorius Efraimas Zuroffas laiške Lietuvos Prezidentui reiškia “nusistebėjimą ir apgailestavimą”, kad iki šiol nebuvo imtasi jokių priemonių atimti iš dereabilituotų asmenų kompensacijas, kurias jie gavo kartu su reabilitacijomis, kaip nukentėję nuo sovietų režimo. Tačiau E. Zuroffas savo pareiškime mini vien tik tariamus Lietuvos vyriausybės veiklos faktus, kurių niekas Lietuvoje negali patvirtinti. E.Zuroffo pareiškimas apie laišką Prezidentui V.Adamkui paskelbtas tą pačią dieną, kai į Lietuvą atvyko Izraelio vyriausiasis rabinas Israelis Meiris Lau bei keli Izraelio pareigūnai. E. Zuroffo pranešime reikalaujama, kad Lietuvos Vyriausybė paskelbtų, pasak jo, neseniai priimtą sprendimą atšaukti reabilitacijas 22 asmenims, “kurie dalyvavo persekiojant ir žudant žydus Antrojo pasaulinio karo metais”. Pranešime teigiama, kad tas pats nutarimas numato susigrąžinti iš tokių asmenų “jiems suteiktą finansinę paramą ir nuosavybę, kurią jie gavo, kai buvo reabilituoti”. Rašte E. Zuroffas prisistato neva buvęs 1995-aisiais įkurtos bendrosios Izraelio-Lietuvos komisijos, tiriančios reabilitacijos atvejus, nariu. Tokia komisija Lietuvoje nebuvo sudaryta, Lietuvai nesutikus, kad kokia nors bendra komisija Lietuvoje užsiimtų teisingumo vykdymu. Melagingi teiginiai Nieko panašaus, apie ką rašo E. Zuroffas, sakė negirdėję nei Lietuvos ambasados Izraelyje diplomatai, nei Užsienio reikalų ministerijoje nei Aukščiausiajame teisme, nei Lietuvos Prezidento patarėjai. URM Azijos, Afrikos ir Okeanijos skyriaus trečiasis sekretorius Jonas Skardinskas sakė, kad nėra priimta jokių panašių nuostatų, įstatymo ar nutarimo. Šis URM skyrius informuojamas apie visus sprendimus, galinčius dominti Izraelį ar žydų organizacijas. Aukščiausiojo Teismo Reabilitacijos skyriuje taip pat pastaruoju metu nebuvo nagrinėjami jokie klausimai, susiję su kompensacijų iš dereabilituotų  asmenų sugrąžinimu. Lietuvos Prezidento konsultantas Julius Šmulkšys, kuris be kita ko rūpinasi žydų klausimais, sakė, kad jam taip pat nėra žinoma, apie ką rašo E. Zuroffas. Jis prisiminė, jog per porą darbo mėnesių Prezidento V.Adamkaus komandoje, tai jau būtų trečiasis E. Zuroffo laiškas. Ankstesniuose dviejuose Centro Izraelyje direktorius reiškė savo susirūpinimą, neva Lietuva vilkina Aleksandro Lileikio teismą. Į pirmąjį J. Šmulkštys sakė parašęs atsakymą, informavęs apie bylos nagrinėjimą ir pabrėžęs, kad nusikaltimus padarę asmenys turi už tai atsakyti, tačiau Prezidentas negali daryti įtakos teismui. J.Šmulkštys į antrąjį E. Zuroffo laišką, kuriame buvo reiškiamas pasipiktinimas tuo, kad A. Lileikio teismas atidėtas iki rugsėjo mėnesio, nebeatsakė.


Klaipėdos seimelis lietuvių kalbą neigia?

O ką apie tai sako konvencija Vakar, kaip žinoma, buvo tęsiamas Klaipėdos krašto Seimelio posėdis, kuriame buvo svarstoma visa eilė skubotų pasiūlymų. Seimelis priėmė skubotą pasiūlymą pavesti Direktorijai, kad ji pasirūpintų įsteigti telefoną ar pašto agentūrą tose vietose, kurias dažnai ištinka potvynis, nes gyventojai būna visiškai atskirti nuo Krašto. Turėta galvoj Naujų Rugelių kaimą, kuris visada potvynio atskiriamas. Taip pat priimtas pasiūlymas dėl pensininkų ir žuvusių šeimoms pašalpų sureguliavimo. Taikant dabar Klaipėdos Krašte galiojančius dėsnius, jiems susidaro žymių nuostolių. Todėl negali būti mažinamas jų gaunamų pensijų dydis, kuris numatytas 1926 m. sudaryta tarp Lietuvos ir Vokietijos pensininkų aprūpinimo konvencija. Po to vienbalsiškai buvo priimtas Volkspartei skubotas pasiūlymas, kuriuo numatomi palengvinimai žvejams, mokant nuomas už žvejybą. Taip pat buvo priimtas Volkspartei skubotas pasiūlymas, kuriuo protestuojama prieš Direktorijos pirmininko įsakymą dėl jų frakcijos nario atstovo Riecherto paleidimo iš Krašto policijos inspektoriaus vietos. Šis įsakymas motyvuotas tuo, kad atstovas Riechertas, būdamas Seimelio nariu, rinkimų įstatymu, negali užimti vietos administracinėj įstaigoj. Toliau buvo priimtas lietuvių frakcijos skubotas pasiūlymas, kuris smulkiai numato būdus, reikalingus pavartoti, nukentėjusius nuo potvynio gyventojus ir žvejus šelpiant, ir kokių priemonių reikia imtis, kad ateity gyventojai būtų nuo didelių potvynių jiems daromų nuostolių apsaugoti. Šis pasiūlymas, bet kitko, perduotas finansų komisijai. Seimelis atmetė lietuvių frakcijos skubotą pasiūlymą įnešti į kito posėdžio darbotvarkę antro Seimelio svarstytą atvertinimo įstatymo projektą, socialinio apdraudimo įstatymo pakeitimo projektą ir priverstinio butų išnuomojimo įstatymo pakeitimo projektą. Prieš šiuos pasiūlymus pasisakė Landwirtschaftspartei, Volkspartei ir socialdemokratų frakcija. Pirmosios dvi grupės savo nusistatymą motyvuoja tuo, kad jie negalį svarstyti antram Seimely svarstytą ir priimtą atvertinimo įstatymą. Jis teturi būti pasiųstas Krašto Gubernatoriui pasirašyti. Kaip žinoma, antro Seimelio priimtas atvertinimo įstatymas buvo pasiųstas Krašto Direktorijai, bet ji jį grąžino atgal Seimelio prezidiumui. Ypač daug ginčų Seimely sukėlė Stikloriaus patiektas pasiūlymas išbraukti iš Seimelio regulamino straipsnį, kuriame yra pasakyta, kad Seimelio biuras veda savo bylas ir protokolus vokiečių kalba, o Seimelio atstovui pareikalavus, pateikia jam viską lietuvių kalba. Tas pats straipsnis numato, kad, Seimelio atstovui pareikalavus, vertėjas verčia į lietuvių kalbą visus pranešimus, įteiktus Seimeliui vokiečių kalba. Buvo nurodyta, kad šis straipsnis prieštarauja Klaipėdos konvencijos dvasiai, kuri numato abiejų kalbų lygybę, tuo tarpu kalbamasis straipsnis lietuvių kalbą stato į antrą eilę. Be to, jis ir visai nereikalingas, nes pasiūlymai ir sumanymai jau dabar visada pateikiami abiem kalbom. Be to, p. Stikliorius pažymėjo, kad bendrai Seimely mažai rodoma pagarbos lietuvių kalbai ir lietuviškai kalbantiems atstovams trukdo tie, kurie nemoka lietuviškai. Daugumos balsais Stikloriaus pasiūlymas buvo atmestas.


Šeštadienį Pakistanas pareiškė atlikęs dar vieną atominį sprogdinimą, nors anksčiau buvo pranešta, kad du. Šeštasis branduolinis bandymas buvo apie 15 kilotonų TNT galingumo, šalies spaudai pasakė su bandymo rezultatais susipažinęs Pakistano branduolinių tyrimų komisijos narys Samaras Mubarakas. 15 kilotonų TNT bomba yra galingesnė už tą, kuri buvo numesta ant Japonijos Hirosimos miesto. Dabar, kai abi šalys atliko branduolinių bandymų serijas, Pakistanas branduolinių technologijų brandumu “šiek tiek lenkia” Indiją, pareiškė Pakistano užsienio reikalų ministras Goharas Ajubas Chanas BBC televizijai. Pakistanas sulaukė tarptautinio pasmerkimo, kai paskelbė, kad siekdamas neatsilikti nuo Indijos, kuri nuo 1974 metų atliko šešis branduolinių ginklų bandymus, praėjusį ketvirtadienį susprogdino penkis, o šeštadienį - dar vieną branduolinį įtaisą. Indija penkis bandymus atliko gegužės 11 ir 13 dienomis, o dar vieną - 1974 metais. Anot Pakistano užsienio reikalų ministro, tarptautinės sankcijos tik sustiprins Pakistano ryžtą eiti savo keliu bei suvienys šalį. Sekmadienį sostinėje Islamabade sužinota, kad Pakistanas atšaukė šalies raketinių pajėgų nepaprastąją parengtį, kuri buvo paskelbta prieš keturias dienas baiminantis, kad Indija gali užpulti Pakistano branduolinius objektus. Raketos, turima informacija, iš dislokavimo vietų grąžintos į sandėlius. Manoma, kad prieš Indiją buvo nukreiptos “Ghauri”modelio raketos, galinčios sunaikinti už 1 500 km esančius taikinius. Vakar Pakistano branduolinių bandymų programai vadovavęs mokslininkas Samaras Mobarikas Mandas pareiškė, kad šalis turi naują raketą, galinčią nešti branduolinę kovinę galvutę. Pasak Mando, jau parengta išbandyti 700 km nuotolio branduolinė raketa “Shaheen-1”, kuriai naudojamas kietasis kuras. “Ji užkelta ant paleidimo platformos ir laukia vyriausybės nurodymo. Mes jau išbandėme šią raketą žemėje, jos tikslumas maksimalus…”,- sakė pareigūnas.


+ Čekoslovakijoje šiomis dienomis buvo sulaikyta grupė Amerikos žvalgybos agentų, kurių uždavinys buvo šnipinėti Čekoslovakijos respublikos teritorijoje. + Kovo 16 d. tarp Vietnamo Demokratinės Respublikos ir Laoso karalystės buvo pasirašytas susitarimas užmegzti pašto ir telegrafo ryšius. + Pietų Afrikos Sąjungos vyriausybė ketina pateikti parlamentui naują rasistinį įstatymo projektą, draudžiantį spalvotiesiems gyventojams stoti į Vitvatersrando ir Keiptauno universitetus. Prieš šį įstatymo projektą protestavo studentai Johanesburge ir Durbane. + Nepalo ministras pirmininkas Čanka Prasad Ačarija priėmė kvietimą aplankyti Tarybų Sąjungą. Indijos laikraščiai praneša, kad Nepalo ministras pirmininkas galės aplankyti Tarybų Sąjungą po Indijos ministro pirmininko Neru vizito į Nepalą šių metų vasarą. + Prancūzijoje netoli Lanso miesto (Pa-de-Kalės departamentas) Ljeveno anglies šachtoje sprogo dujos. Žuvo 9 kalnakasiai, 4 sužeisti ir 1 darbininkas nesurastas.


B. Raselas: „Chruščiovo drąsa ir kilnumas“

Laikraščio „As safa“ vyriausiasis redaktorius pateikė eilę klausimų įžymiam Anglijos filosofui Bertranui Raselui. Be kita ko, jis paklausė B. Raselą: „Ar jūs tikite, kad Chruščiovo elgesys Kubos klausimu buvo humanišikas?“ Į tai B. Raselas atsakė: „Aš tikiu, kad Chruščiovo elgesys Kubos klausimu rodo drąsą ir kilnumą. Aš negaliu įsivaizduoti, kad Kenedis panašiai veiktų, jeigu susidarytų tokia pat padėtis dėl Formozos. Aš tikiu, kad tik Chruščiovo elgesys Kubos problemos atžvilgiu po to, kai buvo paskelbta blokada, neleido kilti pasauliniam karui


Lenkų spauda griežtai atmeta Sovietų Rusijos notą, kurią Čičerinas įteikė Lenkijos vyriausybei ryšy su pasikesinimui prieš SSSR prekybos atstovybės vedėją Lizarevą, reikalaudamas imtis energingų žygių prieš rusų emigrantų veikimą Lenkijoj. Oficiozinė ,,Epoka“ pabrėžia, kad panaši nota tegalinti turėti vieną tikslą –sukomplikuoti lenkų rusų santykius. Pilsudskiui artimas „Głos Prawdy“ vadina notą begėdiška ir brutališka. Lenkų visuomenė nesiduosianti įsibauginti panašiais Maskvos šiurkštumais.


TASS-O korespondentas J. Lopatinas praneša: ministerija Alžyro reikalams paskelbė klausimą, kuris pateikiamas referendumui dėl Alžyro apsisprendimo: „Ar Jūs norite, kad Alžyras taptų nepriklausoma valstybe, bendradarbiaujančia su Prancūzija tomis sąlygomis, kurios apibūdintos 1962 metų kovo 19 dienos deklaracijose?” Kitais žodžiais, kaip tai tapo įprasta prancūzų referendumams, viename klausime sumaišomos dvi sąvokos: Alžyro nepriklausomybė ir būsimasis jo bendradarbiavimas su Prancūzija. Tiems, kurie dalyvaus balsavime, neduodama galimybės išreikšti savo pažiūrą į šias dvi skirtingas problemas, nes atsakymas referendumo klausimą turi būti taip” arba „ne”. Referendumas, kuriame balsuos Alžyro gyventojai, įvyks šių metų liepos 1 d., tačiau atskirose komunose, specialiu laikinojo vykdomojo organo pirmininko nutarimu, jis gali būti perkeltas į liepos 2 d. arba 3 d. Alžyro laikinajam vykdomajam organui pavedama nustatyti praktines balsavimo puses, konkrečiai, jo organizavimą ir urnų atidarymo procedūrą. Centrinė referendumo kontrolės komisija pranešė, kad dalyvauti ruošimosi referendumui kampanijoje Alžyre oficialiai leista penkioms politinėms partijoms ir grupuotėms: Alžyro Komunistų partijai, Alžyro Nacionalinio išsivadavimo frontui, Jungtinei socialistų partijai, Judėjimui už bendriją” ir „Blidos — Mitidžos komitetui Eviano susitarimams remti”. Prancūzijos socialistų partijos ir nacionalistinės grupuotės — Alžyriečių tautos partijos” pareiškimai dėl dalyvavimo ruošimosi referendumui kampanijoje buvo atmesti, nes jos abi neįvykdė reikalaujamų registravimosi formalumų. Tačiau, kaip pareiškė Prancūzijos vyriausiasis komisariatas Alžyre, šis atsakymas gali būti peržiūrėtas ir dalyvaujančių kampanijoje sąrašas gali būti dar išplėstas, nors registravimuisi numatytas terminas pasibaigė šį vidurnaktį. Ruošimosi referendumui kampanija prasideda Alžyre, pasmarkėjus nenorinčio sudėti ginklus fašistinio pogrindžio terorui. Bejėgiškai niršdami ant neįveikiamo antikolonialistinio judėjimo, OAS banditai toliau vykdo barbarišką „Išdegintos žemės” taktiką, norėdami palikti jaunajai Alžyro valstybei tik griuvėsius. Pagrindiniu savo smūgių taikiniu jie pasirinko „ekonominius objektus”: ligonines, mokyklas, administracinius pastatus, ryšių patalpas ir t.t. Per kelias paskutines dienas jie sudegino Alžyre 40 mokyklų. Kartu OAS žudikai toliau kėsinasi iš užkampių į taikius Alžyro piliečius. Vakar jie užmušė Alžyre tris ir sužeidė penkis žmones.


Kaip pranešė radijas „Svoboda”, prezidentas B.Jelcinas susitikime su Rusijos kariuomenės vadais pareiškė, kad derybose dėl strateginių branduolinių arsenalų sumažinimo JAV siekianti vienšališko pranašumo. Pasak B.Jelcino, Vašingtonas norįs, kad Rusija atsisakytų visų sausumoje dislokuotų strateginių branduolinių raketų su kasetinėmis galvutėmis, o JAV povandeniniuose laivuose dalis tokio ginklo liktų. B.Jelcino nuomone, šiuos nesutarimus pavyksią pašalinti tik jam susitikus su Dž.Bušu Vašington


Kovo 27 d. susirenka lenkų seimas. Pilsudskininkai įeis į jį, kaipo stipriausia (128) frakcija. Antra po pilsudskininkų einanti frakcija – socialistai neturi ne pusės to skaičiaus (63). Kitos, kadaise didelės frakcijos turi – vos po ketvirtadalį. Priimtu parlamentuose papruočiu didžiausia frakcija turės duoti seimo pirmininką – maršalą. Pilsudskis jau esąs numatęs šiai vietai savo pavaduotoją ir seną bendradarbį – ligšiolinį vicepremierą Bartelį. Daugiausia kalbų ir spėliojimų sukelia tolimesnis Pilsudskio elgesys. Pasakytoj šiomis dienomis viešoj kalboj Pilsudskis pasisakė visuomet buvęs konstitucinės valdžios formos šalininkas, valdžios, kur bendradarbiauja prezidentas vyriausybė ir seimas. Turėdama savo gana didelę frakciją, vyriausybė galėsianti dirbti su seimu, tik seimas turėsiąs pakeisti darbo metodą. Buvusis seimas nieko pats nedirbęs ir kliudęs dirbti vyriausybei. Tą reikėsią pakeisti. Taip sako Pilsudskis. Bet tuojau kyla klausimas: su kuo blokuosis pilsudskininkai seime? Patys pakankamos daugumos neturi. 128 iš 444 dar toli gražu lig asoliutės daugumos (223) Absoliučiai daugumai Pilsudskiui trūksta dar apie 100 balsų. Iš kur juos imsi? Vis daugiau kalbama apie Pilsudskio artėjimą prie socialistų. Tačiau ir jų dar nepakaktų. Todėl manoma pritraukti dar kairiuosius valstiečius, kaip ,,Stronnictwo chlopskie“ arba „wyzwolenie“. Taigi, dabar jau aišku, kad Pilsudskis eisiąs su kairiaisiais. Kalbama net apie socialisto Moračevskio, dabartinio darbo ministerio, kandidatūrą į Pilsudskio pavaduotojus. Ministeriai konservatoriai: Niezabitovskis ir Meištavičius būk turėsią iš kabineto visai išeiti. Bet ar Pilsudskiui pavyks su kairiaisiais taip lengvai susitarti? Juk socialistai buvusiam seime visiškai ne buvo Pilsudskio šalininkais. Iš pradžių, po perversmo, jie dar kurį laiką rėmė Pilsudskį. Bet greit perėjo opozicijon. Juk ir Pilsudskis dalyvavo monarchistų susivažiavime Nesviže 1925 m. spalių mėnesį, kur buvo nutarta restauruoti monarchiją ir net buvo numatytas kandidatas į Lenkijos karalius – Janušas Radvila. Programa buvo tokia numatyta. Pirmiausia prezidento ir valdžios sustiprinimas, paskui regencijos įvedimas (Vengrijos pavyzdžiu). Regentu turėjo likti pats Pilsudskis. Pagaliau, monarchijos proklamavimas ir monarcho rinkimas. Buvo sudaryta net ir monarchistų partija. Tačiau ji išnyko dėl narių stokos. Iš esančių partijų tiktai krikščionys nacionalistai, ir tai neaiškiai, pripažįsta monarchiją. Taigi, šiandien Pilsudskis nuo savo monarchistinių svajonių bus greičiausiai jau atsisakęs. Bet visi atmena jo palyginamai neseniai pergyventą monarchistinį romantizmą. Atmena jį ir socialistai ir, suprantama, nepasitiki Pilsudskiu visiškai pamatuotai, bijodami, kad negrįžtų jo monarchinis romantizmas. Antras dalykas, kuris skiria Pilsudskį nuo kairiųjų – tai pilsudskininkų margumas. Čia yra ir stambiausių tituluotų dvarininkų ir smulkiausių ūkininkų, stambiausių pramoninkų ir darbininkų, žymiausių finansistų ir proletarų, uolių katalikų ir žydų. Suprantama, kad žemės ūkio pramonės ir finansų magnatų buvimas pilsudskininkų bloke vargu leis tam blokui susiartinti su kairiaisiais, ypač su socialistais. Tačiau, žinoma, daugiausia pareis nuo programos. Jeigu Pilsudskis pastatys kairiesiems priimtiną programą, tai bent laikinas koperavimas yra galimas. Įdomūs yra Pilsudskio santykiai su bažnyčia. Dar neseniai Pilsudskis labai koketavo su aukštąja dvasiškija. Ypač lenkų primas kardinolas Hlond, realus politikas, vokiečių centro pažiūrose augęs žmogus, buvo dideliu Pilsudskio garbintoju ir užtarėju. Taip pat Varšuvos kardinolas Kakovskis ir kai kurie kiti aukštieji dvasininkai buvo belaiką Pilsudskį savo žmogum. Ir Vatikano sferos gana maloniai žiūrėjo į Pilsudskį. Dėka tų santykių Pilsudskiui pavyko gauti iš Vatikano uždraudimą statyti kunigų kandidatūras, kas Pilsudskiui buvo ypač svarbu, nes kunigai daugiausia priklauso aršiausių jo priešų: krikščionių nacionalistų, krikščionių demokratų ir endekų. Tačiau Pilsudskio santykiai su aukštąja dvasiškija žymiai atšalo, paskelbus pilsudskininkų kandidatų sąrašą. Mat, tam sąraše šalia labai gerų katalikų atsirado ir labai blogi katalikai, laisvamaniai. O kas dar blogiau, net ir žydai. Tuo tarpu lenkų vyskupai prieš pat rinkimus išleido atsišaukimą, kuriam ragino balsuoti tiktai už tuos sąrašus, kuriuose yra geri katalikai. Suprantama, kad laisvamanius, o dar labiau žydus, sunku laikyti gerais katalikais. Todėl Pilsudskis tuo vyskupų atsišaukimu liko labai nepatenkintas ir priėmė jį, kaipo aiškiai pieš savo politiką nukreiptą akciją. Tuo tarpu dešinieji stengėsi vyskupų laišką išaiškinti savo naudai. Krikščionys nacionalistai, krikščionys demokratai, endekai visur įrodinėjo, kad tik jų sąrašai yra grynai katalikiški ir kad vyskupų atsišaukimas tik jiems vieniems yra taikomas. Nors vyskupų laiškas Pilsudskiui nė kiek nepakenkė, nes „chjena“ (chrzescjańska jednoćś narodowa) net ir su savo sąjungininku ,,piastu“ visiškai pralaimėjo, o Pilsudskis su savo laisvamaniais ir žydais – laimėjo, tačiau jo santykiai su bažnyčia jau atšalo ir kažin ar bepasitaisys. Taigi, Pilsudskio padėtis ir po rinkimų, nepaisant viso laimėjimo, palieka labai neaiški, jeigu jis norės valdyti su parlamentu.


Amerikos ginklo išbandymai Ramiajame vandenyne sudaro pavojų japonų žvejams

PEKINAS, kovo 13 d. (TASS). Kaip praneša Tokio radijas, Japonijos provincijos spauda griežtai smerkia JAV ketinimą surengti balandžio mėnesį atominio ginklo bandymus Enivetok-Bikinio atolų rajone. „Kachoku Simpo“, „Ivate Simpo“, „Jamagata Simbun“ ir kiti laikraščiai, išeinantieji Tochoku rajone (Chonsiu salos šiaurės vakarų dalis), vieningai reikalauja atšaukti išbandymus. „Jamagata Simbun“ nurodydamas, kad jų aukomis vėl gali tapti japonų žvejai, primygtinai reikalauja uždrausti bandomuosius sprogdinimus. „Kachoku Simpo“ kritikuoja paskutiniuosius premjero Chatojamos ir užsienio reikalų ministro Sigemicu pareiškimus, kurie, pasak laikraščio, yra mėginimas pateisinti JAV veiksmus ir tam tikru mastu rodo, jog vyriausybė nepasiryžusi atkakliai kovoti už tai, kad būtų įvykdyta neseniai priimta Japonijos parlamento rezoliucija dėl atominio ir vandenilinio ginklo bandymų uždraudimo.


Laikraštis „Niujork herald tribiun“ išspausdino žinomo Amerikos apžvalgininko Volterio Lipmano straipsnį apie JAV politiką Kubos atžvilgiu. Lipmanas anaiptol nesiūlo nutraukti priešiskos Kubai Jungtinių Valstijų politikos ir normalizuoti abiejų šalių santykių. Jis, pavyzdžiui, pareiškia, kad liaudies Kuba sudaranti „nepatogumų“ Jungtinėms Amerikos Valstijoms, ir su pasitenkinimu konstatuoja, kad Amerikos Vyriausybė daro Kubos respublikos atžvilgiu „beveik visa, ką galima padaryti, neprieinant iki karo“. Tačiau, atsižvelgdamas į realių jėgų santykį pasaulinėje arenoje, apžvalgininkas įspėja, kad bet kurios prieš liaudies Kubą nukreiptos karinės avantiūros gali sukelti pavojingų padarinių, pirmiausia Jungtinėms Amerikos Valstijoms. Jis tiesiog nurodo, kad tokie veiksmai „būtų karo aktas“. Lipmanas supranta, koks nepagrįstas ir pavojingas yra Jungtinėse Amerikos Valstijose paplitęs požiūris, jog Amerikos Vyriausybė turinti teisę griebtis bet kurių priemonių prieš Kubą, o Tarybų Sąjunga neturinti teisės imtis atsakomųjų priemonių prieš JAV karines pozicijas Vakarų Berlyne, Turkijoje, Tailande, Pietų Vietname, Japonijoje ir kituose pasaulio rajonuose. „Toks argumentas, pabrėžia jis, neišlaiko jokios kritikos“. Apžvalgininkas taip pat parodo, kaip nepagrįsta remtis Monro doktrina, kaip kad daro Amerikos oficialūs asmenys, ragindami imtis karinės intervencijos prieš Kubą. Jis pareiškia, kad JAV negali pritaikyti Monro doktrinos, nes vienas iš jos pagrindų – JAV nesikišimas į Europos reikalus – išnyko XX šimtmetyje. „Įsiveržimas į Kubą, – rašo Lipmanas, be abejo, būtų karo aktas, Jungtinės Valstijos, suprantama, galėtų lengvai laimėti karą prieš Kubą. Tačiau mes negalėtume būti tikri, kad mums pavyktų išvengti atpildo priemonių, kurioms mes save pasmerktume, priemonių prieš Berlyną, prieš Turkiją ar prieš Iran


Vladas Murmulaitis 1934 metais baigė Karo aviacijos buba kurioje dėstė žymiausias tuometinės Lietuvos aviastruktorius pulkininkas Antanas Gustaitis, vėliau tapęs aviacijos viršininku ir turėjęs generolo laipsnį. Puskarininbis Murmulaitis buvo paskirtas į 2-ąją oro eskadrile, didokuota Kaune. Vėliau lakūnui buvo suteiktas leitenanto laipsnis. Tuo laikotarpiu Lietuvos karo lakūnai skraidė naikintuvais iš Italijos, Prancūzijos ir Didžiosios Britanijos. O žvalgybiniai lengvieji bombonešiai buvo gen. A. Gustaičio sukonstruoti ANBO. Jo sukurtas ANBO-4 tuo metu pagarsėjo gera, modernia konstrukcija. 1934 m. birželį A. Gustaičio vadovaujama trijų minėtų lėktuvų grandis apskrido aplink Europą (11 tūkst. km), nutūpdama kai kurių valstybių sostinėse. Po S. Dariaus ir S. Girėno skrydžio Lietuvos vardas vėl buvo išgarsintas pasaulyje. V. Murmulaitis prisimena, kad didžiujų valstybių spauda daug rašė apie mažos Lietuvos laimėjimus aviacijos srityje. Galingiausi iš visų ANBO lėktuvų buvo ANBO-41, kuriuo daugiausia ir teko skraidyti V. Murmulaičiui. Vėliau A. Gustaitis sukūrė dar pranašesnį - ANBO-8, tačiau pradėti serijinės gamybos nespėjo. Eskadrilėje dar buvo vokiškų lėktuvų diukerių ir užsilikusių nuo Pirmojo pasaulinio karo rusiškų albatrosų, skirtų treniruotėms. Mokymui tiko lietuviški ANBO-5 bei ANBO-51. Pasak V. Murmulaičio, lietuviški lėktuvai turėjo puikią savybę - pakilti ir nutūpti jiems užtekdavo visai nedidelio ploto. Be to, ANBO-41 buvo toks galingas, kad galėdavo pakilti ir iš šlapios bei apaugusios krūmokšniais vietos. ”Uždarius žiklerius apie penkias minutes buvo švirkščiamas benzino mišinys. Ilgiau taip daryti nebuvo galima, nes labai įkaisdavo variklis, - pasakoja V. Murmulaitis. - Tuo metodu naudodavomės prireikus pakilti iš drėgnos vietos. O leisdavomės ”parašiutuodami”, išleidę lėktuvo sparnuose stabdžius. Tačiau darant šį manevrą reikėjo gerai pažinti savo lėktuvo jautrumą. Antraip galėjai patekti į vėjo sūkurį ir trenktis į žemę. ”ANBO-41 ore pasiekdavo apie 250 km/h greitį, o tūpdavo 50-60 km/h greičiu. Pavyzdžiui, čekoslovakiškų lėktuvų tūpimo kampas buvo labai mažas, todėl “prieiti” prie aerodromo reikėdavo iš toli dideliu greičiu. ANBO-41 pilotas turėjo du kulkosvaidžius, kurių kulkos būdavo sinchronizuotai praleidžiamos pro propelerio mentes, o žvalgas taip pat galėjo įsitaisyti porą kulkosvaidžių. Pasak V. Murmulaičio, daugiausia buvo naudojami belgiški 7,65 mm kalibro kulkosvaidžiai brauningai. Šūvių tankumas - apie 800 kulkų per min. Be to, šis lėktuvas galėjo skraidinti ir 16 aviacinių bombų po 12 kg (iki 200 kg bendro svorio), kurioms specialiai buvo sumontuoti automatiniai bombolaidžiai. Prie prancūziškų devotinių pritvirtinti taip pat prancūziški kulkosvaidžiai iššaudavo 1200 šūvių per minutę. Angliškuose gloster gladiatoriuose buvo sumontuoti keturi belgiški kulkosvaidžiai - tokie pat, kaip ir ANBO. ”Į oro taikinius šaudyti treniruodavomės virš Baltijos jūros, - pasakoja V. Murmulaitis. - Mums duodavo po 25 šovinius ir tris iš jų reikėdavo pataikyti į velkamą taikinį, vadinamąją rankovę. Jei tik nespėjai laiku atleisti mygtuko, visi 25 šoviniai išlekia. Kartą teko poligone mėtyti ir bombas stebint užsienio karo atašė.” V. Murmulaitis skraidė iki 1940 m. birželio 15-osios. Tą dieną aerodromą apsupo sovietų tankai. Eskadrilė pradėta išformuoti, lakūnai paleisti į atsargą, o visą inventorių perėmė rusų kariuomenė. Vėliau nemažai lakūnų buvo ištremti į Sibirą. “1940 metais dar buvo kažkokia sovietų aviacijos šventė, kurioje dalyvavo ir mūsų lakūnai, - prisimena V. Murmulaitis. - Tačiau ant mūsų lėktuvų šonų jau buvo išpieštos penkiakampės žvaigždės. Tą dieną skraidė ir mūsų lakūnas Jonas Dovydaitis (vėliau tapęs rašytoju), bet leidimas skraidyti buvo duotas toli gražu ne kiekvienam. Ore J. Dovydaitį vis tiek lydėjo du rusiški naikintuvai, matyt, nepasitikėjo… Rusai nemokėjo parodyti tokių figūrų ore kaip mūsų pilotai. Lietuvos lakūnų lygis buvo kur kas aukštesnis. Mūsų aviacijos mokymo metodika buvo grynai vakarietiška, o Vakarų aviacija tuo metu buvo gerokai pažangesnė nei rusų. Pats mačiau, kai jie atskrido į Kauno aerodromą ir po du tris ratus turėjo apsukti ore, kol pavykdavo nutūpti.” Lietuvą okupavus sovietams, ši kovos eskadrilė buvo priskirta prie 29-ojo rusų kariuomenės korpuso, dislokuoto Ukmergėje. Taigi kai kurie lietuviškos eskadrilės lakūnai ir technikai pateko į okupantų kariuomenę. Daugelis pasitraukė į Vokietiją, kur ir sulaukė karo pradžios. Atėjusiems rusams Lietuvos lakūnai turėjo perduoti ne tik lėktuvus, ginklus ar kitą techniką, bet ir skraidymo aprangą. Kai kurie lėktuvai(ANBO41, ANBO-51 ir angliški naikintuvai) buvo atiduoti tam pačiam 29-ajam korpusui. Šiaulių ar Panevėžio aerouostuose likę lėktuvai buvo išardyti ir išvežti traukiniais nežinoma kryptimi. Šiauliuose dislokuotą “Lithuanica-2”, priskirtą karo aviacijos kategorijai, rusai išvežė į poligoną kaip taikinį. “Pasipriešinti sovietų kariuomenei galėjome, jei būtų buvęs toks įsakymas, - pasakoja V. Murmulaitis. - Mes buvome drausmingi kariai ir savavališkai to daryti negalėjome. Generolas V. Vitkauskas pasirašė įsakymą rusus sutikti lojaliai. Man dar teko šio įsakymo nuorašą, nežinant jo turinio, skraidinti į Šiaulius ir Panevėžį. Tai buvo paskutinis mano skrydis. Kai prisiartinau, tankai jau supo mūsų aerodromą. A. Gustaitis įsakė pastatyti lėktuvą į angarą, ir aš po to išvažiavau namo. Ginklai visą laiką buvo mums po ranka, aerodrome. Iki ateinant rusams mechanikai bet kada galėjo juos užtaisyti. Gavę įsakymą, būtume smogę sovietams iš oro… Tačiau vadovybė neišdrįso to padaryti.” 1949 metais Vladas Murmulaitis buvo suimtas pagal 58 straipsnį ir išvežtas į Intą. Jis priklausė pogrindinei Kauno grupei, buvo jos ryšininkas, deja, saugumo agentai tai susekė. Iš Intos V. Murmulaitis grįžo 1955 m. gegužės mėnesį. “Tuo metu visa mano šeima gyveno Vilniuje, - tęsia pasakojimą V. Murmulaitis, - tačiau VRM man neleido ten būti. Tėvų namai buvo Kaune, Aleksote, todėl saugumiečiai man pasakė, kad ten važiuočiau ir gyvenčiau. Laimei, per draugus ir pažįstamus pavyko pasilikti Vilniuje. Vieną dieną mane iškvietė į milicijos valdybą ir davė raštelį, kad leista įsiregistruoti.” V. Murmulaitis prisimena įdomesnius skraidymo momentus: “Per Dubysą nutiestas aukštas ir gana ilgas tiltas. 1937 metais aš, galima sakyti, nusižengiau karinei drausmei - skridau ANBO-4 pro to tilto apačią. Tai nėra labai pavojinga, tereikia gerai apskaičiuoti. 1934 metais būdamas stažuotėje Šiauliuose, gelbėjausi parašiutu. Skridome dviese su tokiu Lapinsku. Jis pilotavo neprisirišęs. Kai patekome į terminį debesį, lėktuvą pradėjo purtyti oro bangos, o iš radiatoriaus tiško karštas vanduo, tad nieko kito nebeliko kaip tik iššokti. Turėjom itališkus parašiutus “Salvator”, tai jų firma pasidarė iš to reklamą, o man padovanojo auksinį parašiutėlį, tokį atminimo ženkliuką”. V. Murmulaitis - vienas iš nedaugelio karo lakūnų, kuris paskutiniais nepriklausomos Lietuvos metais buvo apdovanotas Lietuvos karo aviacijos garbės ženklu “Plieno sparnai”, kurį per kagebistų kratą jo žmona išgelbėjo suspaudusi delne. Už nuopelnus Lietuvos aviacijai 1993 m. veteranas buvo apdovanotas Dariaus ir Girėno medaliu. Šių metų birželio 25 dieną Vladas Murmulaitis švęs savo 85-ąją sukaktį. Jubiliatas - vienas paskutinių 2osios karo eskadrilės pilotų - apgailestavo dėl anuometinės valdžios sprendimo nesipriešinti pirmajai sovietų okupacijai. “Aukų būtų buvę kur kas mažiau, nei buvo okupantus įsileidus, o užsienis ir šiandien į mus kitaip žiūrėtų. Belieka tikėtis, kad ši istorija nepasikartos.”


Pasak vieno Tadžikistano premjero pavaduotojų, šalies politinė ir ekonominė krizė didėja. Jis taip pat pasakė, kad vadovybė dar turi galimybių stabilizuoti padėtį. Per pastaraisiais mėnesiais įvykusius buvusio prezidento šalininkų ir priešininkų susidurimus šimtai žmonių žuvo. Buvęs prezidentas R. Nabijevas praėjusį penktadienį pareiškė Reuters agentūrai, kad jį privertė atsistatydinti grasindami ginklu.


1949 m. spalio 1 d. Kinijos Liaudies Respublikos įkūrimo iškilmių proga Pekine su džiaugsmu priėmė pirmąją tarybinę kultūros ir meno veikėjų delegaciją, kuriai vadovavo A. Fadiejevas ir K. Simogovas. Nuo to laiko Kinijos ir Tarybų Sąjungos kultūriniai ryšiai kasdien vis labiau plėtėsi ir stiprėjo. Savitarpio pasikeitimas delegacijomis yra viena iš svarbių kultūrinio pasikeitimo tarp įvairių šalių formų. Per laikotarpį nuo 1949 m. spalio mėnesio iki 1955 m. gruodžio mėnesio iš Kinijos į Tarybų Sąjungą buvo pasiųstos 75 kultūrinės delegacijos su 1464 nariais - mokslininkais, rašytojais, teatro ir kino darbuotojais, žurnalistais, dėstytojais, radijo darbuotojais. Per tą patį laikotarpi Kinijoje lankėsi 44 tarybinės delegacijos, turėjusios savo sudėtyje 1439 narius. Delegacijų, Kinijos pasiųstų į Tarybų Sąjungą, skaičius 1955 metais padidėjo palyginti su 1949 metais beveik devynis kartus, o jų narių sudėtis – 14 kartų. 1955 metais Kinijoje viešėjusių tarybinių delegacijų skaičius palyginti su 1949 metais padidėjo 8 kartus, o jų narių skaičius – daugiau kaip 4 kartus. Kinijos delegacijas Tarybų Sąjungoje visada iškilmingai sutinka ir nuoširdžiai jomis rūpinasi plačiosios gyventojų masės. Delegacijos susipažino su tarybinės liaudies laimėjimais ūkinės ir kultūrinės statybos srityse, studijavo priešakinį tarybinį patyrimą. Kartu jos pažindino tarybinius žmones su padėtimi įvairiose naujosios Kinijos gyvenimo srityse. Ypatingai gilų įspūdį Kinijos liaudžiai paliko atvažiuojančių į Kinija kultūrinių delegacijų veikla. Čia labai gerai prisimena 1952 metais Kinijoje viešėjusią 300 žmonių kultūrinių veikėjų delegaciją, kurios sudėtyje buvo tarybinio meno darbuotojų grupė, Tarybinės Armijos dainų ir šokių Raudonosios Vėliavos ordino ansamblis ir tarybinės kinematografijos darbuotojai. Atvykę dalyvauti Kinijos-Tarybų Sąjungos draugystės mėnesyje, šie tarybinės liaudies pasiuntiniai užmezgė platų ryšį su Kinijos žmonėmis, suteikė jiems galimybę susidaryti dar geresnę nuomonę apie Tarybų Sąjungą. Kinų ir tarybinių kultūros veikėjų delegacijų savitarpiški draugystės vizitai padėjo užmegzti tarp mūsų šalių broliškosios draugystės santykius ne tik politinėje, ekonominėje, bet ir kultūrinėje srityje. Šie glaudūs kultūriniai ryšiai nepaprastai padidino ir sustiprina amžiną ir neišardomą Kinijos ir Tarybų Sąjungos tautų draugystę.


Lietuvos pionierių festivalis atidarytas!

VILNIAUS geležinkelio stoties diktorius pranešė: – Traukinys Maskva – Vilnius atvyko į peroną… Kitų žodžių Vilniaus septynmetės mokyklos Nr. 37 moksleiviai nebegirdėjo, nes iš vagonų pradėjo lipti keleiviai. – Štai jie, štai, – džiaugsmingai sušuko geltonkasė pionierė, ir visi vaikai, gėlių puokštėm nešini, nuskubėjo pasitikti nekantriai laukiamų svečių. Draugiški pasisveikinimai, žydinčios gėlės, kaip mat, suartino tolimus svečius – maskviečius, atvykusius į I Lietuvos pionierių festivalį, su Vilniaus moksleiviais. Po kelių minučių, kaip seni bičiuliai, jie jau pasakojosi apie gyvenimą, mokymąsi, pionierių veiklą. Turi apie ką papasakoti vilniečiams Maskvos Spalio rajono vidurinės mokyklos Nr. 227 pionierius Saša Tieluchinas. Saša – mokslo pirmūnas, aktyvus visuomenininkas, labai gerai baigė VI klasę. Jis vadovauja III klasės pionierių būriui. Kiek daug įdomių dalykų nuveikė jo būrio pionieriai! III klasė buvo pripažinta tvarkingiausia visoje mokykloje. Būrio pionieriai dalyvavo „darbščiųjų rankųˮ, piešimo, siuvinėjimo būreliuose. „Darbščiųjų rankųˮ darbeliams vadovavo Saša. Klasė suruošė net savo darbelių parodą. O kaip iškilmingai buvo priimami vaikai į pionierių organizaciją! Šis svarbus įvykis buvo švenčiamas Tarybinės Armijos muziejuje. 9 geriausi trečios klasės mokiniai tą dieną tapo jaunaisiais leniniečiais. Visi trečiaklasiai perėjo į ketvirtą klasę. Kartu su Saša Tieluchinu į festivalį atvažiavo ir Saša Tvorogovas, ir Galia Rajeckaja – taip pat pionieriai-aktyvistai, mokslo pirmūnai. Su šiais moksleiviais atvyko komjaunimo Maskvos miesto komiteto mokyklų skyriaus vedėjo pavaduotoja Olia Malikova. Vilniečiai brangiems svečiams aprodė savo mokyklą, gamtininkų daržą, buvo drauge užkopę į Gedimino kalną, vaikščiojo Neries pakrante. Prisiminimui vilniečiai įteikė svečiams dovanėlių. Daug brangių svečių atvažiavo į festivalį iš Ukrainos, Latvijos, Estijos, Baltarusijos TSR, iš Leningrado, Kaliningrado. Jie buvo laukiami, priimami, kaip nuoširdžiausi bičiuliai. Pionierių iš broliškųjų respublikų atvykimas – didelis džiaugsmas Lietuvos jauniesiems leniniečiams. Orkestras groja maršą. Tūkstančiai jaunųjų leniniečių išsirikiuoja Lenino aikštėje. Trimitininkai skelbia: „Dėmesio! ˮ Vilniaus septynmetės mokyklos Nr. 21 VII klasės moksleivė pionierė Birutė Guiskytė išeina priešais išsirikiavusius draugus: – Festivalio dalyviai, raportui pasiruošk! Lygiuok! Ramiai! Birutė sako: Mes atvykom. Kaklaraiščių ugnys Šiandien sostinę – Vilnių užlies! Mes nuostabią draugystę išugdėm, Festivalį ji saule nušvies. Paskui ji raportuoja I respublikinio pionierių org. komiteto pirmininkui, kad pionieriai festivalio atidarymui pasiruošę. Lietuvos LKJS Centro Komiteto sekretorė drg. A. Zaksaitė sveikina festivalio dalyvius, skelbia festivalį atidarytą. Į stiebą kyla respublikinio pionierių festivalio vėliava. Į pionierius kreipiasi Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo pirmininkas drg. J. Paleckis. Jaunieji leniniečiai susijaudinę klausosi jo žodžių. Pionierių – svečių iš broliškųjų respublikų vardu festivalio dalyvius sveikino maskvietė pionierė Galia Rajeckaja. Orkestras groja himnus, plazda vėliavos. Uždegama festivalio aukuro ugnis. Iš pionierių rankų pakyla balandžiai – taikos ir draugystės simbolis. Būrys pionierių pribėga prie respublikos partijos ir vyriausybės vadovų drg. drg. A. Sniečkaus, M. Šumausko, J. Paleckio ir kitų, užriša pionierių kaklaraiščius, prisega festivalio ženklelius. Trimitai vėl skelbia „Dėmesio! ˮ Festivalio dalyviai – pionieriai duoda priesaiką. Pionieriai gėlėmis papuošia Lenino paminklą. Po to kolonos vėl išsirikiuoja. Grojant orkestrui, darnios pionierių gretos žygiuoja Stalino prospektu į „Spartakoˮ stadioną. „Spartakoˮ stadione – geriausi Vilniaus miesto pionieriai-sportininkai, atliko masinius pratimus. Festivalio dalyviams pasirodė geriausi respublikos gimnastai. Vyko futbolo, tinklinio, krepšinio rungtynės. Pionieriai važiavo dviračiais, bėgo maišuose, bėgo, šokdami per virvutę, traukė virvę. O vakare kalnų parke suliepsnojo festivalio laužas, skirtas Didžiojo Spalio 40-ųjų metinių garbei. Pionieriai susitiko su revoliucionieriais-pogrindininkais. Šiandien festivalis vyksta toliau.


Nuo lapkričio 28 d. iki 30 d. Dubnoje (Maskvos sritis) įvyko eilinis ESPT atominės energijos naudojimo taikiems tikslams nuolatinės komisijos posėdis, kuriam pirmininkavo profesorius V. Jemeljanovas. Posėdyje dalyvavo Bulgarijos Liaudies Respublikos, Čekoslovakijos Socialistinės Respublikos, Lenkijos Liaudies Respublikos, Rumunijos Liaudies Respublikos, Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos, Vengrijos Liaudies Respublikos ir Vokietijos Demokratinės Respublikos delegacijos. Vykdydama Ekonominės savitarpio pagalbos tarybos XVI (neeilinės) sesijos nutarimus, komisija paruošė konkrečias priemones, kuriomis numatoma toliau vystyti šalių – ESPT narių – bendradarbiavimą taikiai naudojant atominę energiją. Posėdis vyko broliško bendradarbiavimo ir draugiško savitarpio supratimo dvasi


Prezidentas Josipas Broz-Tito aplankys Rumuniją

BELGRADAS, birželio 17 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša agentūra Tanjug, Rumunijos Didžiojo nacionalinio susirinkimo prezidiumo ir Ministrų tarybos kvietimu JFLR prezidentas Josipas Broz-Tito š. m. birželio mėnesio pabaigoje padarys oficialų trijų dienų vizitą į Rumuniją. Kartu su prezidentu Tito Rumuniją aplankys Sąjunginės vykdomosios večės pirmininko pavaduotojas Edvardas Kardelis, Valstybės sekretorius užsienio reikalams Koča Popovičius, Sąjunginės vykdomosios večės narys Mijalko Todorovičius ir Chorvatijos Liaudies Respublikos vykdomosios večės pirmininkas Jakovas Blaževičius,


Vakar ELTA išplatino Lietuvos Respublikos Vyriausybės 1992 m. birželio 2d. nutarimą Nr. 415, kuris teigia: „1. Leisti „Lietuvos aido” redakcijai perimti šio dienraščio steigėjo ir leidėjo teises. 2. Padalyti „Lietuvos aido” balanse esantį turtą (be nuosavybės teisės į pastatą) į paprastąsias vardines 100 rublių nominalios vertes akcijas. 3. Suteikti teisę „Lietuvos aido” nuolatiniams darbuotojams lygiomis dalimis iki 1992 m. liepos 1 d. įsigyti dienraščio akcijų, sumokant už kiekvieną 100 rublių vertės akciją po 50 rublių (lėšos pervedamos į nepriklausomos spaudos rėmimo fondą). 4. Leisti „Lietuvos aido” redakcijos darbuotojams, privatizuojant pastatą Vilniuje, Maironio g. 1, Lietuvos Respublikos valstybinio turto pirminio privatizavimo įstatymo nustatyta tvarka įsigyti 30 procentų pastato vertės akcijų pagal Lietuvos Respublikos Vyriausybės 1992 m. gegužės 5 d. nutarimą Nr. 322 „Dėl darbuotojų pirmenybės įsigyti privatizuojamų įmonių akcijų įgyvendinimo tvarkos”. Kaip matome, „Lietuvos aidas” privatizuojamas, remiantis buvusių komunistinių ir tarybinių leidinių privatizavimo patirtimi, nors jo kapitalas sukauptas mokesčių mokėtojų lėšomis jau nepriklausomoje Lietuvoje. „Lietuvos aidas” priklauso Aukščiausiosios Tarybos jurisdikcijai, tad šis Vyriausybės nutarimas dar gali būti užginčyta


Jau prieš išeinant traukiniui geležinkelio stotin pradėjo rinktis norintieji išlydėti mūsų delegaciją į Karaliaučių. Automobilis po automobilio vežė į stotį mūsų vyriausybės atstovus, diplomatus, visuomenės veikėjus ir kitus. Visi aukštieji palydovai ėjo tiesiog į stoties priėmimo kambarį, kur gyvai kalbėjosi visiems įdomia tema dėl būsimųjų derybų. Čia buvo mūsų ministeriai: vidaus reikalų – pulk. Musteikis, švietimo inž. Šakenis, teisingumo – p. Žilinskas, generalio štabo viršininkas gen. št. pulk. Plechavičius, gen. št. pulk. Skorupskis, gen. Nagevičius, aviacijos viršininkas gen. št. pulk. ltn. Pundzevičius, Kauno karo komendantas majoras Saladžius, diplomatinio ir konsularinio korpuso nariai – Vokietijos ministeris Morath, Italijos ministeris Amadori, Prancūzijos ministerio pavaduotojas p. Eybert, SSSR atstovas Arosevas, Danijos chargé d'affaires p. Berings, Latvijos – Rušlas, Vatikano p. Faidutti, Čekoslovakijos – prof. Galia, Belgijos konsulas Kaune A. Lange, mūsų aukšti valdininkai užsienio reikalų ministerijos generalinis sekretorius p. Balutis, departamento direktorius Savickas, Kauno m. ir apskrities viršininkas p. Čaplikas ir daug visuomenės atstovų. Stoties perone jau laukė išsirikiavęs gusarų pulko garbės eskadronas su orkestru ir čia pat susirinko bene visos įgulos karininkai. Prie stoties ir perone susirinko didelė žmonių minia. Pagaliau į stotį atvyko mūsų delegacijos pirmininkas ministeris-pirmininkas ir užsienių reikalų ministeris prof. Voldemaras su žmona ir mūsų delegacijos nariai – užsienių reikalų ministerijos direktorius dr. Zaunius, Lietuvos pasiuntinys Vokietijai p. Sidzikauskas, generolas Radus Zenkevičius ir važiavęs kartu su delegacija „Lietuvos Aido“ redakcijos narys prof. Tamošaitis. Netrukus atėjo ir traukinys. Atsisveikinęs su palydovais ministeris pirmininkas išėjo į stoti, kur jį pagerbė garbės sargyba, o orkestras sugrojo maršą. Delegacijos nariai priešaky su jos pirmininku užėmė vietas vagone. Per atidarytus langus ministeris-pirmininkas dar kalbėjosi su Vokietijos ministeriu Morathu ir kt. Minioj buvo rimta ir kartu graži nuotaika. Tuo tarpu pasigirdo šabloniška ,,važiuojam“ ir traukinys pradėjo eiti. – „Valio, valio, valio!“


TSRS Ministrų Tarybos pirmininko N. A. Bulganino laiškas Prancūzijos Respublikos Ministrų Tarybos Pirmininkui Gi Molė

Birželio 7 d. TSRS Nepaprastasis ir Įgaliotasis Ambasadorius Prancūzijoje S. A. Vinogradovas aplankė Prancūzijos Ministrų Tarybos Pirmininką Gi Molė ir įteikė jam TSR Sąjungos Ministrų Tarybos pirmininko N. A. Bulganino laišką. Žemiau spausdinamas nurodyto Laiško tekstas: „Maskva, Kremlius. 1956 metų birželio 6 d. Gerbiamas pone Ministrų Tarybos Pirmininke, Ką tik Maskvoje pasibaigusių Prancūzijos-Tarybų Sąjungos derybų metu mano kolegos ir aš turėjome laimingą galimybę pasikeisti su Jumis ir ponu Pino nuomonėmis dėl svarbių tarptautinės padėties problemų ir nustatėme tuos klausimus, kuriais abiejų šalių Vyriausybės nuoširdžiai siekia savitarpyje pageidautinų tikslų. Mūsų Vyriausybės visų pirma priėjo išvadą, kad valstybių pastangos turi būti skirtos nutraukti pavojingoms ginklavimosi varžyboms, kurios sudaro grėsmę taikos palaikymui ir atitraukia didžiulius resursus nuo taikios gamybos ir tautų gerovės kėlimo tikslų. Bendrame Prancūzijos-Tarybų Sąjungos pareiškime mes turėjome galimybę viešai deklaruoti viso pasaulio viešajai nuomonei, kokią reikšmę abi Vyriausybės teikia nusiginklavimo problemai. Suprantama, nusiginklavimo srityje tautos visų pirma suinteresuotos praktiniais valstybių veiksmais. Iš karto, tik pasibaigus karui, mūsų šalys tarpusavyje bendradarbiavo SNO organuose, ieškodamos būdų pasiekti tarptautinį susitarimą dėl apsiginklavimo visuotinio sumažinimo ir atominio ginklo uždraudimo. Sunkios pamokos dviejų praėjusių pasaulinių karų, kurie padarė Tarybų Sąjungos ir Prancūzijos tautoms, kaip ir daugelio kitų Europos valstybių tautoms, didžiulių nuostolių ir sugriovimų, natūralu reikalavo iš mūsų imtis priemonių, kad būtų pašalinta galimybė kilti trečiajam pasauliniam karui, kuris, esant naujoms masinio naikinimo ginklo rūšims, atneštų žymiai didesnių, nesuskaičiuojamų nelaimių visai žmonijai. Tačiau, kaip Jūs žinote, derybos dėl nusiginklavimo, kurios vyksta daugiau kaip 10 metų Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje, iki šiol nedavė realių rezultatų. Tai sukelia būtinumą ieškoti naujų būdų nusiginklavimo problemai išspręsti, o tai žymiu mastu padės gerinti bendradarbiavimą tarp valstybių, tame tarpe tarp Europos šalių, kurių tautos gyvybiškai suinteresuotos, kad Europos žemynas netaptų naujo, dar kruvinesnio ir labiau naikinamo karo arena. Derybų Maskvoje metu mes sugebėjome konstatuoti su Jumis, pone Pirmininke, kad dabar tam tikru mastu pagerėjo tarptautinė padėtis. „Šaltasis karas“ vis labiau užleidžia vietą tarptautinių draugiškų kontaktų vystymui, jų tarpe šalių vadovaujančių valstybinių veikėjų kontaktų vystymui. Tai sudaro palankesnes sąlygas įgyvendinti efektyvias ir praktines priemones apsiginklavimui mažinti. Aš manau, Jūs sutiksite su tuo, kad tokių priemonių (vykdymas jau šiuo metu, nelaukiant kol bus pasiektas tarptautinis susitarimas dėl nusiginklavimo, padėtų toliau gerinti tarptautinę padėti, stiprinti valstybių pasitikėjimą ir sudarytų palankias sąlygas Europos saugumo problemai išspręsti. Kaip tik šiais sumetimais ir vadovavosi Tarybine Vyriausybe, priimdama nutarimą vėl žymiai sumažinti savo ginkluotąsias pajėgas 1.200.000 žmonių virš 1955 metais įvykdyto TSRS ginkluotųjų pajėgų sumažinimo 640.000 žmonių. Atitinkamai bus sumažinti TSRS ginkluotųjų pajėgų apginklavimas ir kovine technika, o taip pat Tarybų Sąjungos išlaidos kariniams reikalams pagal TSRS Valstybini biudžetą. Pagal šį nutarimą išformuojamos 63 divizijos ir atskiros brigados, jų tarpe esančios Vokietijos Demokratinės Respublikos teritorijoje 3 aviacijos divizijos ir kitos kovinės dalys - daugiau kaip 30 tūkstančių žmonių. Mes, žinoma, suprantame, kad išvedant nurodyto skaičiaus tarybinę kariuomenę iš Vokietijos klausimas galutinai neišsprendžiamas. Ši Tarybinės Vyriausybės priemonė tėra tik pirmas žingsnis. Tačiau mes vadovaujamės tuo, kad, jeigu JAV, Anglijos ir Prancūzijos vyriausybės, turinčios kariuomene Vokietijos teritorijoje, savo ruožtu taip pat imsis priemonių savo ginkluotosioms pajėgoms Vokietijoje sumažinti, tai, be abejo, paruoštų dirvą ryžtingesniems žingsniams šiuo klausimu. Mes čia turime galvoje, kad tokios keturių valstybių vyriausybių priemonės po to galėtų atvesti į susitarimą dėl smarkaus užsienio ginkluotųjų pajėgu Vokietijoje skaičiaus sumažinimo arba dėl užsienio ginkluotųjų pajėgų išvedimo iš Vokietijos teritorijos. Mes su pasitenkinimu pažymime, kad Prancūzijos Vyriausybė mūsų gegužės 19 d. bendrame pareiškime pripažino svarbią Tarybinės Vyriausybės gegužės 14 d. nutarimo reikšmę. Aš manau, kad Jūs, pone Pirmininke, sutiksite, jog svarbiausia atsakomybė sprendžiant nusiginklavimo problemą tenka didžiosioms valstybėms ir kad būtų svarbu, kad jos visos imtųsi iniciatyvos vykdyti praktines priemones ginkluotosioms pajėgoms ir apsiginklavimui sumažinti. Galima neabejoti, kad tokios didžiųjų valstybių priemonės suteiktų esminę pagalbą siekiant susitarimo dėl visaapimančios nusiginklavimo programos. Mano kolegos ir aš reiškiame nuoširdžią viltį, kad Prancūzijos Vyriausybė su visu dėmesiu apsvarstys pridedamą Tarybinės Vyriausybės gegužės 14 d. Pareiškimą nusiginklavimo klausimu ir savo ruožtu įneš reikiamą indelį į visuotinės taikos stiprinimą ir Europos saugumo užtikrinimą. Su nuoširdžia pagarba N. BULGANINAS Jo Prakilnybei GI MOLĖ, Prancūzijos Respublikos Ministrų Tarybos Pirmininkui Paryžius“.


Peronistų partijos laimėjimas kovo 18 d. rinkimuose paaštrino Vidaus politikos padėtį šalyje. Per rinkimus vyriausybinė „nesutaikinamųjų pilietinė radikalų sąjunga“ neteko absoliučios daugumos nacionaliniame kongrese. Apytikriais duomenimis, ši partija turės deputatų rūmuose 75 vietas į 192, vietoj 102 vietų, kurias ji turėjo iki rinkimų. Peronistai turės 43 vietas deputatų rūmuose. Peronistų kandidatai į gubernatorius nugalėjo dešimtyje provincijų iš 14, kur vyko rinkimai, jų tarpe didžiausioje Buenos Aireso provincijoje. Spaudos pranešimais, vakar ginkluotųjų pajėgų vadovai pareikalavo, kad prezidentas Frondisis nusiųstų vyriausybės įgaliotinius į tas provincijas, kur peronistų kandidatai gavo balsų daugumą, kad nebūtų leista naujiesiems gubernatoriams pradėti eiti savo pareigų.


„Matin“ rašo, kad Briandas važiuoja į Ženevą su griežtu nusistatymu išaiškinti Vengrijos slaptą ginklavimosi ir Saint Gothardo kulkosvydžių įvykį. Pasak laikraščio, Briandas tais klausimais nedarysiąs jokių kompromisų.


Spec. TASS-o koresp. A. Baranovas praneša: Po vėlai vakar vakare pasibaigusio posėdžio Alžyro respublikos laikinoslos vyriausybės ir Prancūzijos vyriausybės delegacijos vėl susitiko šiandien už derybų stalo Evian le Bene, siekdamos sureguliuoti liekančius dar ginčijamus klausimus. Tokie klausimai yra: koks turi būti lakinasis vykdomasis organas, kuris veiks Alžyre pereinamuoju laikotarpiu tarp ugnies nutraukimo ir referendumo dėl Alžyro liaudies apsisprendimo ir kaip turi būti paskelbtas ugnies nutraukimas. Kai dėl ugnies nutraukimo Alžyre paskelbimo procedūros, tai Prancūzija, kaip čia pažymima, norėtų išvengti Alžyro respublikos laikinosios vyriausybės pripažinimo ir drauge pavaizduoti ugnies nutraukimą vos ne… karine Prancūzijos pergale. Kovojančio Alžyro atstovai negali, suprantama, sutikti su tokia koncepcija. Jie vadovaujasi tuo, kad ugnies nutraukimo paskelbimo sąlygos turi atitikti realią padėtį, kuri privertė Prancūzijos vyriausybę tartis su laikinąja Alžyro respublikos Vyriausybe. Po to, kai abi delegacijos susitars visais šiais klausimais, joms beliks galutinai suredaguoti jų paruoštus susitarimus ir dokumentus, kurie, kai kuriomis žiniomis, sudaro maždaug 80 puslapių. Daugelis vietos stebėtojų mano, kad šiandieninė, dvyliktoji derybų diena gali būti paskutinė kolonijinio karo Alžyre diena, jeigu Prancūzijos delegacija blaiviai pažiūrės į liekamų ginčijamų klausimų sprendimą.


Indijos apsaugos kariniai daliniai užėmė Babrio apylinkę, kur savaitgalį religiniai fanatikai indusai sugriovė musulmonų mečetę. Karingai nusiteikę indusai buvo išvaryti iš vietovės. Indijos vyriausybė įsipareigojo atstatyti mečetę ir uždrausti ekstremistų indusų judėjimą. Pakistane prasidėjo masiniai protestai prieš Indijos indusus. Įpykusi minia įsiveržė į kelias indusų šventyklas. Pakistane buvo paskelbta gedulo diena.


„Šįryt Lietuvoje kiek švariau, - pradėdamas kalbėti apie politinę padėtį, pasakė Sąjūdžio Seimo tarybos pirmininkas Juozas Tumelis. - Penki laikraščiai išėjo baltais lapais”.


Kubiečių tauta sugebės sutriuškinti priešą

„Kuba šiandien – tai didžiulė mokykla“, – pareiškė liaudies mokyklų atidarymo metu Kubos Jungtinių revoliucinių organizacijų nacionalinės vadovybės narys Blasas Roka. 29 liaudies mokyklos atidarytos rugsėjo 1 d. visose Kubos provincijose. Kalnuose ir slėniuose, miestuose ir kalmuose, pasakė Blasas Roka, šiandien mokasi vaikai, jaunimas, darbo žmonės, mokosi visi darbingi žmonės, įsavindami kultūrą. Šių mokyklų įsteigimas, pabrėžė Blasas Roka, yra dalis revoliucinės vyriausybės pastangų kelti kultūrinį liaudies lygį. Socializmui reikia, kad darbo žmonės ir visa liaudis būtų labai kultūringi, kad jie mokėtų valdyti naujausias mašinas ir kurti daugiau gėrybių visai visuomenei. Minėdamas agresyvius Amerikos imperializmo veiksmus prieš Kubą, Blasas Roka pabrėžė, kad „Amerikos imperialistai, kurie jau ne kartą matė, kaip sužlugo jų planai prieš Kubą, dabar vykdo naujus agresyvius veiksmus prieš mūsų šalį, bet šie planai taip pat sužlugs. Ir tai parodys kad jie vėl apsiriko“. Kubos politika, pareiškė Blasas Roka, visuomet buvo aiški. Kuba dar kartą kartoja, kad dėl Amerikos provokacijų ji kreipsis į tarptautines organizacijas, o naujos agresijos atveju kubiečių tauta sugebės sutriuškinti prieš


Moldovos parlamento sesijoje prezidentas M.Sneguras paskelbė, kad atsistatydina premjeras V.Muravskis ir keli jo vyriausybės nariai. Pasak prezidento, vidaus reikalų, gynybos ir nacionalinio saugumo ministrai lieką postuose tol, kol Moldovoje galioja ypatingoji padėti


Lietuva nesikremta dėl Vienos viršūnių sprendimo

“Nors ir nesulaukėme oficialaus kvietimo į derybas su ES, bet dvišalis teisės aktų peržiūrėjimas prasidės anksčiau, - po vakar Prezidentūroje vykusio Gynybos tarybos posėdžio sakė Ministras Pirmininkas Gediminas Vagnorius. - Nėra jokių abejonių, kad derybų būsime pakviesti kitąmet”. Anot premjero, Lietuva nepakviesta derybų tik dėl politinių motyvų: vyksta pačios ES vidinės reformos, plėtrai nepalanki ir Europos valstybių gyventojų nuomonė. “Mes neturime jokio pagrindo savęs kaltinti ar menkinti”, - bendrą visų Gynybos tarybos narių nuomonę dėstė G. Vagnorius. Paklaustas, kokią strategiją ateityje pasirinks Lietuva, G. Vagnorius atsakė, kad jau pasiekta tiek, jog visuotinai pripažįstama Lietuvos pasiekta pažanga. “Diskusijos vyksta tik dėl to, kurį mėnesį, pusmečiu anksčiau ar vėliau mus kviesti, - teigė G. Vagnorius. - Taip neatsitiktų, jei nebent Lietuvoje įvyktų kokia nors tragedija”. Anot premjero, ateityje reikia kalbėti ne apie pasiekimus, o apie tai, kokią derybų poziciją turi užimti Lietuva. Tai atsispindės Vyriausybės veikloje - šiandien vyksiančiame Vyriausybinės Europos integracijos komisijos posėdyje bus nagrinėjama visų teisės aktų vykdymas, bus sutarta, kada kurį darbą reikės baigti. Premjeras, kalbėdamas apie ES reikalavimą uždaryti Ignalinos AE, sakė, kad iš Lietuvos reikalaujama ne energetikos strategijos, o vienašališko įsipareigojimo kuo greičiau ją uždaryti. “Daugelis pripažįsta, kad šis reikalas susijęs ne su saugumu, o su politiniais “gero pavyzdžio” motyvais, - teigė G. Vagnorius. - Turime visą moralinę teisę pasakyti: jei norite, kad uždarytume anksčiau laiko, tai turi būti suteikta tinkama neatlyginama parama”. Jei ES tokios pagalbos suteikti negali, tai Lietuva turi turėti teisę eksploatuoti Ignalinos AE tol, kol sukaups būtiną fondą jos uždarymui. Lietuva turi neblogų perspektyvų Seimo Pirmininko Vytauto Landsbergio nuomone, Lietuva turi ir erdvę veiklai, ir neblogų perspektyvų kartu su Latvija būti pakviesta kitais metais įsijungti į derybas dėl narystės. “Daugelis laikraščių pabrėžia, kad nelabai sėkmingas buvo Vienos viršūnių susitikimas, kad ES nesugebėjo išspręsti net savo pačios problemų, nekalbant apie kokias nors plėtimosi gaires, kryptis ar terminus. Tačiau tai nėra žingsnis atgal, tai yra lėtas judėjimas pirmyn. Europa juda šiek tiek pirmyn ir mes judame pirmyn”, - sakė Seimo vadovas. Seimo Pirmininkas taip pat paragino ES netaikyti “dvejopų standartų” dėl branduolinės energetikos saugumo ir priminė, kad Lietuva laukia derybų “dėl įvairiai spekuliuojamos” Ignalinos branduolinės jėgainės ateities. Pasak Lietuvos pareigūnų, ES spaudžia Lietuvą pirma laiko uždaryti Ignalinos AE dėl jos tariamai nepakankamo saugumo. V. Landsbergis komentavo praėjusį ketvirtadienį įvykusį Austrijos prezidento Thomo Klestilo susitikimą su Slovakijos ministru pirmininku Mikulasu Dzurinda. Pasak “Reuters”, T. Klestilas pareiškė, kad griežtų saugumo standartų branduolinėse jėgainėse užtikrinimas yra dar viena ES narystės siekiančioms šalims keliamų sąlygų. “Saugumo klausimas yra ir Slovakijos didžiausias prioritetas. Mes padarysime viską, kad galėtume įgyvendinti šiuos standartus”, - teigė M. Dzurinda. Kaip žinoma, Austrija ir kitos regiono valstybės yra ne vieną kartą pareiškusios susirūpinimą dėl Slovakijoje netoli sienos su Austrija veikiančios Mochovcės branduolinės elektrinės, kurioje įrengti sovietinio tipo reaktoriai VVER-213. “Austrijos prezidentas ir Slovakijos premjeras abu vienu balsu pareiškė, kad saugumo standartai yra sąlyga perspektyvinei narys”, - sakė V. Landsbergis. “Lietuva labai seniai yra tos nuomonės ir laikosi tos pozicijos, kad absoliutūs saugumo standartai, jų siekimas ir laikymasis yra mūsu pačių svarbiausias rūpestis”, - sakė Seimo Pirmininkas. “Todėl bus labai įdomu sekti kaip bus traktuojama Slovakija. Manau, ten dar neįgyvendinti tokie saugumo standartai kaip Lietuvoje” - sakė jis. Pasak V. Landsbergio, iš Slovakijos reikalaujama “užtikrinti saugumą, o ne ką nors daugiau”. “Taigi jeigu Lietuvai bus taikomi dvigubi standartai, teks kalbėti dar atviriau, kam pasirengusi, o kam nepasirengusi ES”, - pabrėžė V. Landsbergis.


Vakar prasidėjo oro susisiekimas tarp Londono ir Cannes. Pirmas keleivių lėktuvas nukrito žemėn. Pavojingai sužeisti trys anglų žurnalistai.


Kovo 27 d. Indijos parlamento valstijų taryboje įvyko diskusija užsienio politikos klausimais. Valstijų taryba pritarė Indijos vyriausybės užsienio politikos kursui.


Atsakydamas žemuosiuos rūmuos į klausima, ar pašalinus Zinovjevą ir kitą kairųjį elementą iš Sovietų vyriausybės, Anglijos vyriausybė atnaujinsianti diplomatinius santykius su Sov. Rusija, Chamberlainas pareiškė, kad pakitėjimas Anglijos nusistatymo Rusijos atžvilgiu šiuo atveju negalėtų būt pateisintas.


Van Bloklando ir prof. Voldemaro telegramos. Kovo m. 6 d. iš Tautų Sąjungos referento Lietuvos Lenkijos klausimu van Bloklando buvo gauta tokia telegrama: „Jo Ekscelencijai Voldemarui, Ministeriui Pirmininkui, Kaunas. Pareiškus Tarybai norą, kad aš, kaipo referentas, praneščiau jai informacijas, kurias aš galėjau oficialiai iš Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių gauti pr. m. gruodžio mėn. 10 d. Tarybos pranešime ir priimtoj rezoliucijoj traktuotais klausimais, turiu garbės informuoti Jūsų Ekscelenciją, kad aš, savaime aišku, su Tarybos noru sutinku. Bet dėlto tuo tarpu lauksiu iki penktadienio, kad Jūsų Ekscelencijos vyriausybė galėtų, jei ji to nori, atstovauti save posėdy, per kurį aš patieksiu savo pranešimą. Beelaerts Van Blokland, referentas, Olandijos atstovas prie Tautų Sąjungos Tarybos“. Lietuvos ministeris pirmininkas ir užsienių reikalų ministeris prof. Voldemaras tą pat dieną davė į tai telegrama tokį atsakymą: „Jo Ekscelencijai Beelaerts Van Blokland, Tautų Sąjungos Tarybos Nariui, Ženeva. Jūsų Ekscelencija pranešate man šios dienos telegrama, jog Taryba pareiškė norą, kad Tamsta jai praneštumei informacijas, kurias Tamsta galėjai oficialiai gauti iš Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių. Patiekdamas mūsų žiniai tuos faktus, Tamsta klausi, ar Lietuvos vyriausybė nori pasinaudoti savo teise, jai suteikta Pakto 4 straipsniu. Pr. m. gruodžio mėn. rezoliucija neįsteigus jokio organo prižiūrėti jos vykdymui ir informuoti Tarybai, Tarybos iškeltas klausimas negali būt patiektas darbų tvarkai, išeinant iš nustatytos procedūros ribų. Ir nors Lietuvos vyriausybė turi didžiausio noro, kad Taryba būtų painformuota apie jos rezoliucijų vykdymą, jai vis dėlto nėra galima atsisakyti nuo teisės turėti savo atstovą Taryboj ir todėl ji mato save priversta prašyti taikinti paprastą procedūrą, juo labiau, kad nebūtų materialinių galimumų taip trumpu laiku šios sesijos bėgyje nuvykti Ženevon“.


JFLR Prezidento draugo Josipo Broz‑Tito viešėjimas Maskvoje

Birželio 3 d. Maskvoje buvo šilta ir saulėta, kaip retai kada. Puošniai atrodė paruošta atidaryti Visasąjunginė žemės ūkio paroda, kur taip pat yra Visasąjunginė pramonės paroda. Ant stiebų plevėsuoja JFLR ir TSRS, sąjunginių Tarybų respublikų Valstybinės vėliavos. Ryški vejų žaluma, žydinčios tulpės, tviską fontanų purkšlai teikė viskam šventišką vaizdą. Prieš 10 valandą ryto į parodas atvyko viešintieji Tarybų Sąjungoje su oficialiu vizitu Tarybinės Vyriausybės kvietimu JFLR Prezidentas Josipas Broz‑Tito su žmona, Sąjunginės vykdomosios večès Pirmininko pavaduotojas Edvardas Kardelis, Valstybės sekretorius užsienio reikalams Koča Popovičius, Sąjunginės vykdomosios večės narys Mijalko Todorovičius, Chorvatijos Liaudies Respublikos Vykdomosios večės pirmininkas Jakovas Blaževičius ir kiti lydintieji Prezidentą asmenys. Juos sutiko TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas K. J. Vorošilovas, draugai N. A. Bulganinas, N. S. Chruščiovas, L. M. Kaganovičius, G. M. Malenkovas, A. I. Mikojanas, V. M. Molotovas, M. G. Pervuchinas, M. Z. Saburovas, L. I. Brežnevas, TSRS Ministrų Tarybos pirmininko pavaduotojai V. A. Malyševas, V. V. Mackevičius, TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo sekretorius N. M. Pegovas, TSRS Ministrai I. A. Benediktovas, V. P. Jeliutinas, V. P. Zotovas, G. S. Chlamovas, TSRS Užsienio reikalų ministro Pirmasis Pavaduotojas V. V. Kuznecovas, JFLR Ambasadorius TSR Sąjungoje Velko Mičiunovičius, TSRS Ambasadorius Jugoslavijos Federatyvinėje Liaudies Respublikoje N. P. Firiubinas, armijos generolai A. I. Antonovas ir I. A. Serovas, VPSCT sekretorius P. N. Korobova, VŽŪP direktorius akademikas N. V. Cicinas, Visasąjunginės pramonės parodos Vyriausiojo komiteto pirmininkas J. J. Maksariovas, pramonės parodos direktorius V. E. Novakovskis ir kiti oficialūs asmenys, Jugoslavijos žurnalistai, tarybinių ir u Čia taip pat buvo JFLR Ambasados TSR Sąjungoje bendradarbiai. Prie įėjimo į parodą susirinko pirmieji ekskursantai, atvykę iš Tarybų šalies respublikų. Jie karštais plojimais sveikino JFLR ir Tarybų Sąjungos vadovus. Svečiai jugoslavai ir Tarybų Sąjungos vyriausybės ir Komunistų partijos vadovai sėda į atviras mašinas ir važiuoja per parodas. Mašinos sustoja prie Svarbiausiojo paviljono, kuriame rodo savo pasiekimus įvairiose mokslo ir technikos srityse TSRS Mokslų akademijos institutai. Apie eksponatus papasakojo TSRS Mokslų akademijos Prezidiumo vyriausiasis mokslinis sekretorius A. V. Topčijevas. Prezidentą Tito sudomino didelis reljefinis šalies žemėlapis, kuriame atvaizduotas TSRS vieningos energetinės sistemos vystymo variantas. Ji sudarė G. M. Kržižanovskio vardo Energetikos institutas. Svečiai susipažino su TSRS Mokslų akademijos darbu kuriant naujas apskaičiavimo mašinas, kurios skiriamos mokslo darbuotojams ir inžinieriams, Akademijoje sukurtos elektroninės greitai veikiančios matematikos mašinos, labai greitai atliekančios inžinerinius apskaičiavimus. Po to draugai jugoslaval įėjo į paviljoną „Rusijos Tarybų Federatyvinė Socialistinė Respublika“. Paviljone „Kazachijos TSR“ svečiams buvo papasakota apie atliktą šioje respublikoje milžinišką darbą įsavinant dirvonus ir piešinius, apie neišsemiamus Kazachstano gelmių turtus, dar nepaliestus naudingųjų iškasenų – įvairiausių rūdų ir anglies klodus. Jugoslavijos ir Tarybų Sąjungos vadovai paragavo Kazachstano vynus ir obuolius - garsųjį Alma-Atos aportą. N. S. Chruščiovas, keldamas taurę, paskelbė tostą: – Už Kazachijos respubliką, už Kazachstano tautų sveikatą! Prezidentas Tito su pasitenkinimu parėmė šį tostą. Gruzijos TSR paviljone Jugoslavijos liaudies atstovai sustojo prie stendų, atvaizduojančių dideli darbą, atliekamą nusausinant Kolchidos žemumą ir drėkinant sausringuosius respublikos rajonus. Po to visi nuėjo į didelę oranžeriją, kur atstovaujama vešli subtropinė Gruzijos augalija. Čia jau prinoko mandarinai. A. I. Mikojanas nuskynė keletą vaisių ir pasiūlė juos svečiams jugoslavams. Ukrainos TSR paviljono eksponatai ryškiai rodo ukrainiečių tautos pasiekimus vystant pramonę ir žemės ūkį. Juos apžiūrint N. S. Chruščiovas pristatė Prezidentui Tito atvykusi į Paroda Socialistinio Darbo Didvyrį F. I. Dubkoveckį - priešakinio Ukrainos kolūkio - Cerkasų srities „Zdobutok Zovtnia“ pirmininką. N. S. Chruščiovas pastebėjo, kad drg. Dubkoveckis vadovauja šiam ūkiui dešimtis metų. – Tai mūsų vienas seniausių. jų kolūkių pirmininkų, - pridūrė L. M. Kaganovičius. Iš čia Tarybų valstybės vadovai ir Prezidentas Tito su lydinčiais jį asmenimis nuvyko prie svarbiausiojo Visasąjunginės pramonės parodos paviljono - „Mašinų gamyba“. Jie ėjo alėjomis, išilgai kurių pasodintos obelys. Medžiai šiuo metu žydi. Daugybėje šio paviljono salių – įvairiausi eksponatai. Čia - daugiau kaip devynių metrų skersmens ir daugiau kaip 400 tonų sverias Kuibyševo HES hidroturbinos darbinis ratas, veikiantis šios hidroturbinos modelis. - Suvirinimo aparatai – tai mane domina, tai mano struka, - pasakė Prezidentas Tito, apžiūrėdamas naujausią suvirinimo techniką. („Struka“ - reiškia „specialybė“). Skyriuje „Anglies pramonė“ svečiai pamatė dviejų anglies lavų su visu mašinų kompleksu maketus, naujausių tipų kalnakasybos kombainus, mašinas angliai ir uolienai pakrauti, metalinius ir gelžbetoninius kasyklų sutvirtinimus. Keliose salėse jie žiūrėjo elektrotechnikos pramonės ir Elektrinių ministerijos įmonių eksponatus. Apžiūrint lengvuosius automobilius Prezidentas susidomėjo bandomuoju pavyzdžiu „ZIS-111“. Ištaiginga septynių vietų mašina gali išvystyti iki 160 kilometrų per valandą greitį. Palikdamas paviljoną, draugas Tito pasakė, kad tai vienas įdomiausių Parodos paviljonų. Apžiūrėjus eksponatus Parodoje, buvo surengti svečių garbei pusryčiai, kurie praėjo nepaprastai šiltoje ir draugiškoje aplinkoje. Parodų aplankymui prisiminti buvo įteikti draugams jugoslavams VZOP Aukso medaliai. Po to svečiai nuvažiavo mašinomis prie gretimo su VŽŪP teritorija TSRS Mokslų akademijos Centrinio botanikos sodo. Jo oranžerijose surinkta daug tropikų augalų. Apžiūrėję Botanikos sodą, svečiai jugoslavai vėl grįžo prie VŽŪP Svarbiausiojo įėjimo. Nuoširdžiai padėkoję Visasąjungines žemės ūkio parodos ir Visasąjunginės pramonės parodos darbuotojams už šiltą ir svetingą priėmimą, jie nuvyko į savo rezidenciją. Paliekant VŽŪP teritorija juos sveikino susirinkę maskviečiai. Vakare Prezidentas Tito, jo žmona ir TSKP CK pirmasis sekretorius N. S. Chruščiovas pėsti apėjo sostinės centrines gatves - Gorkio gatvę, Dailės teatro pravažiavimą ir kt., apžiūrinėjo paminklus A. S. Puškinui, Jurijui Dolgorukiui ir kt. Juos maloniai sutiko ir lydėjo tūkstančiai maskviečių. Birželio 4 d. oras vėl pradžiugino maskviečius. Dangus buvo be debesėlių, skaisčiai švietė saulė. Ji apšvietė Kremliaus soborų aukso kupolus, linksmus nudegusius veidus ekskursantų, kurie šiltai ir nuoširdžiai sveikino JFLR Prezidentą Josipa Broz-Tito Kremliuje. Prezidentas Tito aplankė V. I. Lenino darbo kabinetą ir butą Kremliuje. Jis ir jo bendrakelelviai atidžiai, labai susidomėję apžiūrinėjo kambarius ir klausė ekskursijos vadovo pasakojimo. Kalbėdamasis su savo bičiuliais, draugas Tito pastebėjo: - Aš seniai norėjau čia apsilankyti. Aš buvau Lenino Gorkose ir kitose lenininėse vietose. Ispūdžių knygoje Prezidentas Tito paliko tokį įrašą: „Mane giliai sujaudino kukli didžiojo Lenino buitis. Kiekvienas komunistas turi naudotis ne tik jo mokslu, bet ir imti pavyzdį iš jo asmeniško gyvenimo“. Po to svečiai iš Jugoslavijos apėjo Maskvos Kremliaus teritoriją, apžiūrėjo jo istorinius ir architektūros paminklus, aplankė Archangelų soborą. Prezidentas Tito kalbėjosi su ekskursantais, kurie apžiūrinėjo Kremlių. Jugoslavijos vadovaujantieji veikėjai gyvai domėdamiesi apžiūrėjo nepaprastai turtingas Ginklų rümų kolekcijas. Po apžiūros Ginklų rūmų direktorius A. M. Andriejevas įteikė Josipui Broz-Tito mokslinį veikalą - čia esančių eksponatų aprašymą, kurį paruošė muziejaus bendradarbiai. Draugas Tito nuoširdžiai padėkojo ekskursijos vadovei L. I. Kunickai ir Ginklų rūmų direktoriui ir pasakė, kad jis dar apsilankys Kremliuje. Atsiliepimų knygoje draugas Tito paliko tokį įrašą. „Su didžiu dėmesiu apžiūrinėjau Ginklų rūmų eksponatus, kurie liudija apie didžią, bet kartu ir sunkią rusų tautos praeitį“. Prezidentą Josipa Broz Tito lydėjo TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Sekretorius N. M. Pegovas, JFLR Ambasadorius Tarybų Sąjungoje Velko Mičiunovičius, TSRS Ambasadorius Jugoslavijoje N. P. Firiubinas, Armijos generolas A. I. Antonovas, VPSCT sekretorė P. N. Korobova, Maskvos Kremliaus komendantas generolas leitenantas A. J. Vedeninas. Kartu su draugu Tito ir ji lydėjusiais asmenimis Maskvos Kremlių apžiūrinėjo tarybiniai ir užsienio žurnalistai.


JAV atominės energijos komisija paskelbė, kad Nevados valstijos bandymų poligone buvo įvykdytas dar vienas, 39-asis iš eilės, požeminis branduolinis sprogdinimas. Komisijos pranešimu, šis sprogdinimas yra vienas galingiausių dabartinėje Amerikos branduolinio ginklo bandymų serijoje Nevados poligone.


Bloklandas nedarė pranešimo T. S-gai dėl lietuvių lenkų konflikto.

Prancūzų dienraštis „Le Temps“ kovo 10 d. paduoda tokią žinią iš Ženevos: „Taryba išklausė p. Beelaerts van Bloklandą, Olandijos užsienių reikalų ministerį, kurs prašė ją išimti iš dienotvarkės klausimų dėl Lenkijos Lietuvos santykių, kadangi p. Voldemaras esąs pranešęs, kad jis negalįs tuojau atvykti Ženevon dalyvauti tarybos svarstymuose. Tas klausimas yra įrašytas į artimiausios sesijos dienotvarkę. Olandijos atstovas pareiškia, kad jis visiškai pasiliekąs abiejų šalių dispozicijoj tuo atveju, jei būtų į jų kreipiamasi pagalbos, kaipo į to klausimo referentą tarybai“. Šitais „Le Temps“ pranešimas išsklaido nesusipratimus, kurie yra kilę mūsų spaudoj dėl to, ar T. S-gos taryba galėjo svarstyti dabartinę sesiją lietuvių lenkų konfliktą, ar ne. Kaip atmenama, prof. Voldemaras per pasikalbėjimą su spaudos atstovais yra pareiškęs, kad dabartinę sesiją lietuvių lenkų klausimas negalįs grįžti T. S-gos tarybon dėl formalinių priežasčių. Taip iš tikrųjų ir buvo. Pasikeitęs telegramomis su prof. Voldemaru, p. Bloklandas, kaip matom iš „Le Temps“, nedarė jokio pranešimo, bet prašė klausimą įrašyti sekamos tarybos sesijos dienotvarkėn, einant paprasta klausimų svarstymo procedūra.


Neleisti, kad pasikartotų Patrio Lumumbos tragedija!

Vakar Kaire įvyko spaudos konferencija, kurią surengė tarptautinė teisininkų kolegija ginti Antuanui Gizengai, šiuo metu kalinčiam Bolabembos saloje, Kongo upės žiotyse. Kalbėdamas spaudos konferencijoje, kolegijos pirmininkas įžymus Gvinėjos advokatas Sikchė Kamara pareiškė, kad kolegija užsibrėžė uždavinį ginti neteisėtai suimtą ir kalinamą buvusį Kongo respublikos ministro pirmininko pavaduotoja Antuaną Gizengą. „Mes norime žinoti Gizengos suėmimo motyvus ir todėl reikalaujame išduoti mums vizas įvažiuoti į Kongą, — pareiškė S. Kamara. — Mes nenorime, kad Gizenga ištiktų lūdnas Patrio Lumumbos likimas”. S. Kamara paskelbė kolegijos atsišaukimą tarptautinę viešąją nuomonę. Jame, be kita ko, sakoma: pastaruoju metu iš Leopoldvillo gaunami pranešimai apie Gizengos likimą kelia nerimą. Teisininkų kolegija atkreipia dėmesį į tą faktą ir kreipiasi tarptautinę visuomenę, ragindama iš visų jėgų stengtis, kad nebūtų leista pasikartoti Patrio Lumumbos tragedijai, ir pasiekti, kad Antuanas Gizenga būtų išvaduotas. Kolegijos pirmininkas spaudos konferencijoje paskelbė, kad kolegija, kurią sudaro 10 įvairių šalių advokatų, kreipėsi į diplomatinę Kongo respublikos atstovybę Kaire, prašydama išduoti teisininkams įvažiavimo į Kongą vizas, kad jie galėtų užmegzti betarpišką kontaktą su savo ginamuoju. Kolegija prašė diplomatinę atstovybę taip pat suteikti jai visą reikalingą informaciją apie Antuano Gizengos sveikatą ir padėtį.


Moldovos vyriausybės ir vadinamosios Padnestrės respublikos atstovai pasirašė susitarimą nutraukti ugnį. ITAR-TASS informavo, kad ši dokumentą pasirašė Moldovos premjero pirmasis pavaduotojas ir Padnestrės respublikos parlamento pirmininkas. Vakar abiejų pusių atstovai vėl turėjo susitikti Dubosaruose.


VLKJS CK XIV plenumo dalyvių laiškas draugui STALINUI

VLKJS CK XIV plenumo iškilmingojo posėdžio dalyviai kreipiasi į Jus, mylimasis drauge Stalinai, didžiųjų mūsų liaudies pergalių įkvėpėją ir organizatorių, brangųjį tėvą, išmintingąjį vadą, geriausią tarybinio jaunimo draugą. Šiandien mes priimame aukštą apdovanojimą — LENINO ORDINĄ. Šiuo ordinu komjaunimas apdovanotas už įžymius nuopelnus Tėvynei Didžiojo Tėvynės karo metais ir už didelį darbą auklėjant tarybinį jaunimą begalinės ištikimybės Tėvynei dvasia. Didysis Tarybų Sąjungos Tėvynės karas baigtas visiška pergale prieš vokiškuosius fašistinius grobikus ir japoniškuosius imperialistus. Didvyriškoji tarybinė liaudis iškovojo šią didžiąją pergalę prieš nekenčiamus priešus dėl to, kad ji tvirtai ir nesvyruodama ėjo paskui savo brangiąją bolševikų partiją. Visos mūsų liaudies laimė buvo ta, kad sunkiu Tėvynei laikotarpiu Jūs, mūsų brangusis tėve ir mokytojau, išmintingas ir prityręs vade, vadovavote tarybinės liaudies kovai. Istorinė pergalė, pasiekta tarybinės liaudies ir jos didvyriškosios Raudonosios Armijos, apgynė mūsų jaunimo dabartį ir ateitį. Prieš jį vėl atsiveria plačios kūrybinio darbo, mokslo, laisvo savo gabumų ir talentų vystymo perspektyvos. Tik mūsų šalyje, kur darbo žmonės laisvi nuo eksploatacijos, o visi turtai priklauso liaudžiai, jaunajai kartai suteiktos visos galimybės pakilti į švitinčias mokslo, meno kultūros aukštumas, pasiekti didžius dvasinio vystymosi ir dorovinio grožio pavyzdžius. Daugelis kartų su pasigėrėjimu ir dideliu dėkingumu prisimins didvyriškuosius tarybinio jaunimo žygius Didžiojo Tėvynės karo metais. Mūsų karta didžiuojasi tuo, kad sunkiųjų bandymų metais ji garbingai atliko savo pareigą socialistinei Tėvynei. Aukšta garbė ir didelė atsakomybė gauti nuo tarybinės liaudies trečiąjį apdovanojimą, trečią ordiną, kuriuo apdovanotas komjaunimas. Su šiuo aukštu apdovanojimu milijonams tarybinių jaunuolių visada bus susiję atsiminimai apie didžiausio jojo dvasinių ir fizinių jėgų įtempimo metus, apie sunkų ir kupiną pavojų kareivio darbą, apie laikinųjų nepasisekimų kartelį ir didžiųjų pergalių džiaugsmą, apie nemiegotas naktis prie staklių gamykloje ir sužeistojo kovotojo lovos, apie šeštadienius ir sekmadienius papildomai gaminant ginklus ir vežant duoną Raudonajai Armijai, apie įtemptas mokslo ir naujų darbo metodų ieškojimo dienas, apie karinio laikotarpio naujųjų statybų medžiagas, apie trumpas poilsio minutes. Priimdami didžiąją dovaną, mes nulenkiame savo vėliavas atsimindami šviesius mūsų kovos draugus, ištikimus liaudies sūnus ir dukras, paaukojusius savo gyvybę kovoje su priešais. Amžina šlovė didvyriams, kritusiems kovoje dėl mūsų Tėvynės laisvės ir nepriklausomybės. Mes priimame LENINO ORDINĄ ne vien tik kaip apdovanojimą už praeities nuopelnus, bet ir kaip įsipareigojimą ateityje ir visada pasiaukojančiai tarnauti savo Tėvynei, savo liaudžiai, Lenino – Stalino partijai. Priimdami LENINO ORDINĄ, mes prisiekiame Jums, drauge Stalinai, atiduoti visas mūsų jėgas ir žinias tolesnio karinės bei ekonominės Tarybinės Valstybės galios stiprinimo reikalui. Mes nenuilstamai dirbsim, kad greičiau užgydytume karo padarytąsias žaizdas, užtikrintume naują visų liaudies ūkio ir kultūros sričių pakilimą. Iš rūsčiųjų karo bandymų jaunoji tarybinių žmonių karta išėjo dar tvirtesnė, užsigrūdinusi, stipresnė. Jokie sunkumai nesulaikys mūsų kelyje į skirtą tikslą, nurodytą bolševikų partijos. Priimdami LENINO ORDINĄ, mes viso tarybinio jaunimo vardu prisiekiame Jums, drauge Stalinai, pasiaukojančiai kovoti už didįjį komunizmo reikalą, reikalą, kuriam pašventė visą savo šviesų gyvenimą didysis Leninas, kuriam pasiaukojančiai tarnaujate Jūs, drauge STALINAI! Idėjiškumas, principiškumas, drąsa ir bebaimiškumas — kilnios ypatybės, būdingos didiesiems kovotojams dėl komunizmo. Tas ypatybes mes nenuilstamai vystysim ir skiepisim savyje. Priimdami LENINO ORDINĄ, mes pasižadame Jums, drauge Stalinai, nenukrypstamai vykdyti Jūsų nurodymus, auklėti augančiąją kartą ištikimybės Lenino partijai dvasia, padėti jaunimui įsisavinti mokslo ir kultūros atsiekimus, pakelti jaunųjų patriotų jėgas kovai dėl tolesnio mūsų didžiosios Tėvynės suklestėjimo. Mūsų jėgos, mūsų širdys, mūsų protas priklauso mylimajai Tėvynei. Mes šiandien kartojame didžiojo rusų poeto žodžius: „Mano drauge, Tėvynei skirsim gražiąsias sielos aistras“. Lenino – Stalino komjaunimas visada buvo, yra ir pasiliks ištikimas savo motinai — bolševikų partijai. Mes prisiekiame Jums, drauge Stalinai, šventai saugoti ir laikyti aukštą komjaunuolių vardą, visada ir visur būti ištikimais ir atsidavusiais mūsų brangiajai Visasąjunginei Komunistų partijai (bolševikų). Tegyvuoja mūsų didžioji Tėvynė — Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjunga! Tegyvuoja bolševikų partija — didžiųjų tarybinės liaudies pergalių įkvėpėjas ir organizatorius! Iš visos širdies linkime Jums, brangusis Josifai Visarionovičiau, geros sveikatos ilgiems ilgiems metams, visos žmonijos džiaugsmui! Tegyvuoja mūsų brangusis ir mylimas draugas STALINAS!


LENKIJA IR NORVEGIJA VYSTO SAVITARPIO PREKIŲ MAINUS

VARŠUVA, kovo 27 d. (TASS). Čia pasirašytas protokolas dėl prekių mainų tarp Lenkijos ir Norvegijos. Protokole numatoma žymiai padidinti prekybą tarp abiejų šalių. Norvegija tieks geležies rūdą, silkes, dirbtinį pluoštą, celiuliozę ir kitas prekes. Lenkija tieks anglį, koksą, cukrų, automobilius, tekstilę, odos dirbinius.


Šiandien, TSRS atstovui A. A. Sobolevui pirmininkaujant, įvyko SNO Saugumo Tarybos posėdis, kuriame buvo svarstomas Hanos valstybės prašymas priimti ją į SNO. Saugumo Taryba vienbalsiai nutarė rekomenduoti Generalinei Asamblejai priimti Haną į SNO.