Apie Lietuvos TSR liaudies ūkio išvystymo 1957 m. valstybinį planą

Draugai deputatai! Tarybų Lietuvos darbo žmonės kartu su visa mūsų šalies liaudimi karštai pritaria neseniai įvykusios TSRS Aukščiausiosios Tarybos šeštosios sesijos nutarimams. Priimtieji Įstatymai ir Nutarimai turi svarbią reikšmę. Jie padeda toliau vystyti visas socialistinio liaudies ūkio šakas, kelti tarybinės liaudies materialinę gerovę ir kultūrą, stiprinti Tarybų Sąjungos tautų draugystę, siekti visų sąjunginių respublikų suklestėjimo. Aukščiausiosios Tarybos patvirtintas valstybinis planas TSRS liaudies ūkiui išvystyti 1957 metais numato tolesnį pramonės, ypač sunkiosios pramonės, išvysma, ir šiuo pagrindu - naują žemės ūkio pakilimą, liaudies vartojimo prekių gamybos padidinimą, tarybinės liaudies gyvenimo lygio kėlimą. Praėjusiais metais sėkmingai pradėti vykdyti šeštojo penkmetio plano uždaviniai žemės ūkio produktų gamybai padidinti. Tarybinė liaudis pasiekė puikius rezultatus įsisavinant plėšinines ir dirvonuojančias žemes. Tačiau žemės ūkio produkcijos gamybos didėjimo tempai dar nėra pakankami. Nuolat auganti gyventojų paklausa liaudies vartojimo prekėms, o taip pat pramonės poreikiai žaliavai iki šiol dar ne visiškai patenkinami. Valstybiniame plane liaudies ūkiui išvystyti 1957 metais iš reikštas nuolatinis partijos ir vyriausybės rūpinimasis liaudies gerove. 1957 metais šalyje žymiai išaugs darbo užmokesčio fondas, padidės kolūkiečių pajamos. Padidės valstybinės ir kooperatinės prekybos mažmeninė prekių apyvarta. Bus išplėstas mokyklų, gydymo ir vaikų įstaigų, klubų ir bibliotekų tinklas. Didelis dėmesys skiriamas gyvenamųjų namų statybai. Partija ir Vyriausybė stengiasi kuo greičiau pagerinti gyventojų butų sąlygas. Įgyvendindama TSKP XX suvažiavimo nužymėtą lenininę liniją sąjunginių respublikų teisėms išplėsti, sesija priėmė eilę įstatymų, kurie pakelia respublikų vaidmenį valstybinėje, ūkinėje ir kultūrinėje statyboje, stiprina visų mūsų šalies tautų bendradarbiavimą. Draugai deputatai! Tarybų Lietuvos darbo žmonės, įgyvendindami TSKP XX suvažiavimo nutarimus, pernai – pirmaisiais šeštojo penkmečio metais – pasiekė naujus laimėjimus vystydami liaudies ūkį. Tarybų Lietuvos pramonės įmonės žymiai padidino gamybą, kai kuriuos laimėjimus pasiekė kolūkiai, MTS ir tarybiniai ūkiai; statybinės organizacijos didino kapitalinės statybos tempus; buvo vykdomos prienonės respublikos darbo žmonių gerovei ir kultūriniam lygiui pakelti. Svarbius laimėjimus pasiekė Tarybų Lietuvos pramonė. 1956 metų bendrosios produkcijos gamybos planas įvykdytas 104 procentais. Virš plano pagaminta produkcijos už 295 milijonus rublių. Pramonės bendrosios produkcijos apimtis palyginti su 1955 metais padidėjo 17 procentų ir sudarė beveik 8 milijardus rublių. Įdiegus priešakinę techniką ir technologiją, pagerinus gamybos organizavimą, beveik visose pramonės šakose padidejo pramonės produkcijos apimtis. Įvykdytas visų pagrindinių pramoninės produkcijos rūšių gamybos planas, būtent: elektros energijos, durpių kasimo, staklių, cemento, popieriaus, visų rūšių audinių, avalynės, mėsos, sviesto, žuvies sugavimo ir daugelio kitų pramoninių prekių bei maisto produktų gamybos planas. Įvykdžius priemones įmonių techniniam lygiui pakelti, darbo našumas pramonėje palyginti su 1955 metais padidėjo 9 procentais, pramoninės produkcijos savikaina sumažėjo 2,8 procento. Tačiau, greta pasiektų laimėjimų, vystant respublikos pramonę, buvo nemaža trūkumų. Dar yra daug pramonės įmonių, kurios dirba neritmingai ir neįvykdo plano. Iš 504 įmonių, priklausančių svarbiausioms pramoninėms ministerijoms ir žinyboms, pernai neįvykdė plano 125 įmonės. Dėl to liaudies ūkis negavo produkcijos maždaug už 105 milijonus rublių. Buvo esminių trūkumų ir vykdant numatytą asortimento planą. Statybinių medžiagų, popieriaus ir medžio apdirbimo bei lengvosios pramonės ministerijų įmonės neįvykdė eilės svarbiausių gaminių gamybos plano. Tai, visų pirma, liečia Vietinės ir kuro pramonės ministeriją bei verslinę kooperaciją, kurios sistemingai neįvykdo asortimento planų. Reikia pažymėti, kad greta trūkumų organizuojant gamybą atskirose įmonėse ir atsilikimo įvedant naujus gamybinius pajėgumus, viena svarbiausių priežasčių, dėl kurios neįvykdyti kai kurie 1956 m. plano rodikliai, buvo nepatenkinamas ministerijų ir žinybų tiekimo organizacijų darbas. Neįvykdė darbo našumo pakelimo užduočių Miško pramonės ministerija ir kai kurios kitų ministerijų bei žinybų įmonės. Statybinių medžiagų pramonės bei Popieriaus ir medžio apdirbimo pramonės ministerijos neįvykdė savikainos sumažinimo užduočių. Respublikos pramonės įmonės pernai šiek tiek geriau tenkino respublikos žemės ūkio poreikius žemės ūkio mašinoms, inventoriui ir atsarginėms dalims. 1956 metais užsakymai žemės ūkiui užėmė žymią dalį vietinės pramonės įmonių gamybos programoje. Tačiau Vietinės ir kuro pramonės ministerija nesugebėjo įvykdyti jai iškeltų uždavinių ir nesiėmė reikiamų priemonių trūkumams pašalinti vykdant naujų mašinų bei atsarginių dalių gamybos planus pagal nustatytą nomenklaturą. Iki šiol nepakankamai aukšta gaminamų žemės ūkio mašinų ir inventoriaus kokybė. 1956 metais toliau didėjo liaudies vartojimo prekių gamyba, tačiau respublikos pramoninės ministerijos ir žinybos nepakankamai rūpinosi produkcijos asortimento išplėtimu. Draugai deputatai! 1956 ne tais respublikos kolūkiai, MTS ir tarybiniai ūkiai pasiekė kai kuriuos laimėjimus didindami augalininkystės ir gyvulininkystės produktų gamybą. Pasėlių plotai palyginti su 1955 metais kolūkiuose padidėjo 163 tükstančiais hektarų, tarybiniuose ūkiuose – 26 tūkstančiais hektarų. Padidėjo ilgapluoščių linų ir cukrinių runkelių pasėlių plotai. Galvijų skaičius kolūkiuose išaugo 7 procentais, tame tarpe karvių 20 procentų arba 27400, kiaulių skaičius padidėjo 4,5 procento; tarybiniuose ūkiuose galvijų skaičius padidėjo 20 procentų, tame tarpe karvių - 30 procentų. Kiaulių skaičius padidėjo 33 procentais. Vidutiniškai iš vienos karvės kolūkiuose primelžta 1330 kg pieno, tai yra 297 kg daugiau, negu 1955 metais. Pieno gamyba kolūkiuose palyginti su 1955 metais padidėjo 31 procentų. 1956 metais respublika įvykdė grūdų, mėsos, pieno ir vilnos paruošų bei supirkimo planus. Didelę reikšmę stiprinant kolūkių visuomeninį ūkį turėjo vadovaujančių kolūkių kadrų sustiprinimas partiniu bei tarybiniu aktyvu ir žemės ūkio specialistais. Daugelis trisdešimttūkstantininkų per vienerius metus sugebėjo išvesti jų vadovaujamus kolūkius iš atsilikimo, dvigubai padidino kolūkinę gamybą. Iš to kių pirmininkų galima paminėti Vilkaviškio rajono kolūkio „Gegužės Pirmosios“ pirmininką drg. Abraitį, Priekulės rajono „Veiviržos“ kolūkio pirmininką drg. Pocevičių ir to paties rajono Zdanovo vardo kolūkio pirmininką drg. Volodką, Kretingos rajono „Jaunosios gvardijos“ kolukio pirmininką drg. Navajauską, Šalčininkų rajono „Naujųjų Krakunų“ kolūkio pirmininką drg. Dlužnevskį. Tačiau, nežiūrint pasiektų laimėjimų, respublikos žemės ūkyje buvo didelių trūkumų. Žemės ūkio kultūrų derlingumas 1956 metais dar buvo menkas. Per maža turima kolūkiuose galvijų ir ypač karvių, nežiūrint į tai, kad sąjunginė vyriausybė pereitais metais karvėms pirkti išskyrė didelius kreditus. Žemas yra gyvulininkystės produktyvumas, nesukurta tvirta pašarų bazė, mažai pagaminama produkcijos 100 ha naudmenų. Mūsu kolūkiai dar atsilieka nuo kaimyninių respublikų kolūkių. Žemės ūkio ministerija ir rajonų vykdomieji komitetai dar nepatenkinamai vadovavo žemės ūkiui, silpnai dirbo organizacinį darbą kolūkiuose ir MTS. Didelių trūkumų yra tarybiniuose ūkiuose. Tarybinių ūkių ministerija dar silpnai vadovavo tarybiniams ūkiams, taikstėsi su neūkiškumu ir nuostoliais. Respublikos mokslinio tyrimo įstaigos dar nepakankamai padeda žemės ūkiui. Draugai deputatai! 1956 metais respublikos liaudies ükio išvystymui buvo sunaudota daugiau kaip 1 milijardas rublių valstybinių kapitalinių įdėjimų, jų tarpe pramonei - 410 milijonų rublių, žemės ūkiui – 270 milijonų rublių, transportui ir ryšiams – 110 milijonų rublių. Palyginti su 1955 metais kapitaliniai įdéjimai į respublikos liaudies ūkį padidėjo 37 procentais. Tačiau kapitalinės statybos planas tebuvo įvykdytas tik 94 procentais. 1956 metais pastatyta ir atiduota eksploatuoti aukštos įtampos elektros tiekimo linija Kaunas — Panevėžys – Šiauliai, turbogeneratorius Petrašiūnų elektrinėje, šiferio cechas Daugėliu plytinėje, žemės ūkio mašinų cechas „Komunaro“ gamykloje, keturios rajoninės plytinės, septynios mechaninės MTS dirbtuvės, du technikumai, šešios bendrojo lavinimosi mokyklos, trys ligoninės ir eilė kitų objektų. Eilė ministerijų ir žinybų neįvykdė gamybinių pajėgumų įvedimą, žemės ūkio pastatų statybos ir ypač gyvenamojo ploto atidavimo naudoti planų. 1956 metais į gyvenamųjų namų statybą įdėta 145 milijonai rublių ir atiduota naudoti apie 95 tūkstančius kvadratinių metrų gyvenamojo ploto. Gyvenamųjų namų statybos planas įvykdytas tik 88 procentais. Šie trūkumai vykdant kapitalinę statybą atsirado dėl to, kad statybai skirtos lėšos buvo išskaidytos po daugybę statybų, blogai dirbo rangovinės organizacijos, statybos buvo blogai aprūpinamos reikalingomis medžiagomis. Ypač žymiai išskaidė lėšas Lengvosios pramonės, Žemės ūkio, Kultūros, Švietimo ir komunalinio ūkio ministerijos. Reikia pripažinti, kad mūsų pagrindinė statybinė organizacija - Miestų ir kaimų statybos ministerija nepakankamai vadovavo statybos darbams, o tai sutrukdė laiku užbaigti statybas ir atsiliepė į darbų kokybę. 1956 metais respublikai nustatytą mažmeninės prekybos planą valstybinės ir kooperatinės prekybos įmonės įvykdė 103 procentais. 1956 metais parduota gyventojams prekių už 500 milijonų rublių arba 12 procentų daugiau, negu 1955 metais. Žymiai daugiau parduota maisto produktų ir pramoninių prekių, būtent: mėsos - 20 procentų, sviesto ir pieno – daugiau kaip 2 kartus, cukraus - 40 procentų, vilnonių audinių - 62 procentais, odinės avalynės - 30 procentų. Žymiai daugiau parduota elektros gaminių, dviračių, fotoaparatų, radijo imtuvų ir kitų prekių. Nors 1956 metais parduota daugiau prekių, vis dėlto dar trūksta kai kurių pagrindinių prekių nuolat augantiems gyventojų poreikiams patenkinti. Praėjusiais metais, augant pramonės ir žemės ūkio gamybai, respublikos liaudies ūkio šakos gavo žymiai daugiau žaliavos, medžiagų, kuro, įrengimų ir mašinų, negu ankstesniais metais. Tai įgalino geriau aprūpinti materialiniais fondais pramonės įmones ir statybines organizacijas, pagerinti gyvenamojo fondo ir kultirinių-buitinių įstaigų kapitalinį remontą, išplėsti miestų ir rajonų centrų sutvarkymo darbus, pagerinti buitinį gyventojų aptarnavimą. Aukščiau minėti eilės respublikos liaudies ūkio šakų nepatenkinamo darbo faktai žymia dalimi atsirado dėl to, kad buvo daug trūkumų organizuojant materialini-techninį tiekimą. Respublikos tiekimo ir realizavimo organizacijos 1956 metais nedavė liaudies ūkiui žymaus kiekio juodujų metalų, miško ir statybinių medžiagų, kuro, odos ir kitų rūšių žaliavos. Ypač nepatenkinamai dirbo Lietuvos techninio tiekimo, Vyriausioji metalo tiekimo ir Vyriausioji naftos tiekimo organizacijos. Ministerijos ir žinybos, tiekimo ir realizavimo organizacijos privalo iš pagrindų pertvarkyti materialinio - technikinio tiekimo darbą, sustiprinti valstybinę drausmę vykdant materialinio tiekimo planus. Įmonės ir statybos privalo gauti materialinius išteklius pagal reikalinga asortimentą ir produkcijos rūšis. Turi būti griežtai prisilaikoma pristatymo terminų. Reikia pasiekti, kad tiekimo ir realizavimo organizacijos būtų ne mažiau atsakingos už įmonių ir statybų aprūpinimą žaliava ir medžiagomis, kaip ir pramoninės ministerijos bei žinybos. Dideli uždaviniai šioje srityje keliami Lietuvos TSR Valstybinei plano komisijai, kurios vaidmuo žymiai išaugs perdavus respublikų Ministrų Taryboms sąjunginių-respublikinių ministerijų ir žinybų materialinio - technikinio tiekimo planavimą ir kontrolę. Draugai deputatai! Leiskite išdėstyti valstybinį planą Lietuvos TSR liaudies ūkiui išvystyti 1957 metais. Respublikos Ministrų Tarybos priimtas ir Lietuvos TSR Aukščiausiajai Tarybai pateiktas tvirtinti Valstybinis planas 1957 metams respublikos liaudies ūkiui išvystyti sudarytas remiantis TSKP XX suvažiavimo Direktyvomis dėl šeštojo penkmečio plano ir atsižvelgiant į TSKP CK gruodžio Plenumo nutarimą, o taip pat remiantis kitais partijos ir vyriausybės nutarimais dėl atskirų liaudies ūkio šakų išvystymo. Lietuvos TSR 1957 metu plane numatytas tolesnis visu liaudies ūkio šakų išvystymas ir liaudies materialinės gerovės bei kultūrinio lygio kėlimas. Bendrą sąjunginių-respublikinių ir respublikinių ministeriju bei žinybų pramoninės gamybos apimtį šiais metais palyginti su 1956 metais numatoma padidinti 12 procentų. Pramoninės gamybos augimas 1957 metais bus pasiektas geriau išnaudojant pramonės įmonėse turimus gamybinius pajėgumus, įdiegiant naujausią šiuolaikinę techniką ir pažangią technologiją, o taip pat modernizuojant pasenusius įrengimus ir plečiant įmonių specializavimą bei kooperavimą. 1957 metų plane numatytas tolesnis energetikos išvystymas. Nors elektros gamyba, palyginti su prieškariniais metais, išaugo daug kartų, energetikos vystymas respublikoje dar atsilieka nuo augančių liaudies ūkio poreikių. Elektros energijos gamyba, skaičiuojant vienam žmogui, respuolikoje yra žemesnė, negu mūsų šalies Vakarų ekonominiame rajone. Kadangi elektrinėse nėra atsarginių pajėgumų, o taip pat yra retas aukštos įtampos elektros tiekimo linijų tinklas, kai kurie pramoniniai rajonai, kaip Šiauliai ir Panevėžys, neturi užtikrinto elektros energijos tiekimo. Kaune dėl atsarginių pajėgumų stokos elektros agregatų remonto metu pasitaiko, kad pramonės įmonės negauna reikiamo elektros energijos kiekio. Nepakankami energetiniai pajėgumai ir nepakankamas elektros perdavimo linijų tinklas stabdo žemės ūkio ir respublikos rajonų centrų elektrifikavimą. Ypač blogi reikalai su žemės ūkio elektrifikavimu. Nepatenkinamai dirba kaimo elektrifikavimo kontora, kuri 1956 m. kolūkių elektrifikavimo planą įvykdė tik 60 procentų. 1957 metų plane numatyta padidinti elektros gamybą respublikoje palyginti su 1956 metais 12 procentų, o elektros energijos tiekimą žemės ūkiui - 46 procentais. Stambiausiąja 1957 metų statyba bus Kauno hidroelektrinės statyba ant Nemuno. Taip pat numatyti darbai Vilniaus šiluminės elektrinės, Petrašiūnų ir Klaipėdos valstybinių rajoninių elektrinių energetiniams pajėgumams toliau didinti. Numatyta atiduoti eksploatuoti elektros tiekimo liniją Vilnius Kaunas ir pradėti elektros tiekimo linijos Kaunas - Prienai - Kapsukas - Gusevas statybą. Numatyta statyti valstybines ir kolūkines elektrines bei elektros tiekimo linijas. Tai igalino prie valstybinių elektrinių prijungti 60 kolūkių ir eilę MTS bei tarybinių ūkių. 15 kolūkių bus elektrifikuota prijungiant juos prie kaimo kolūkių ir tarpkolūkinių elektriliaudies ūkio aprūpinimą elektnių. Visa tai igalins pagerinti liaudies ūkio aprūpinimą elektros energija. Tačiau energetikos išvystymas vis dar atsiliks nuo augančių respublikos liaudies ūkio reikmių. 1957 metų plane numatyta padidinti durpių iškasimą 5 procentais. Greta durpių iškasimo padidinimo Vietinės ir kuro pramonės ministerijos durpynuose daugiau durpių pagamins ir kitos daug šio kuro vartojančios ministerijos: Maisto prekių pramonės ministeja - 10 procentų, Lengvoos pramonės ministerija - 12 procentų, Statybinių medžiagų pramonės ministerija – 13 procentų, Mėsos ir pieno produktų ramonės ministerija – 45 proentais. Siekiant pagerinti gyventojų aprūpinimą kuru, numatoma prie Vilniaus miesto pradėti statyti naują didelę durpių briketo gamyklą. Didinama durpių gamyba kraikui. Augant kapitalinėms statyboms, ypač butų ir kolūkinei statybai, svarbiausias 1957 metų uždavinys – toliau išvystyti statybinių medžiagų pramonę. Sieninių medžiagų gamybą 1957 metais numatoma padidinti nuo 270 iki 306 milijonų sąlyginių plytų, t. y. 13 procentų. Bus pagaminta 18 milijonų sąlyginių plytelių šiferio, 12,2 milijono molinių ir cementinių čerpių. Melioravimo darbams numatyta pagaminti 54 milijonus drenažo vamzdžių, t. y. 70 procentų daugiau, negu 1956 metais. Pagal Statybinių medžiagų pramonės ministerijos planą „Bituko“ fabike numatoma atiduoti eksploatuoti 15 tūkstančių kubinių metrų produkcijos per metus pajėgumo putų-silikatinių gaminių cechą, Pilviškių plytinę, kurios metinis pajėgumas bus 8 milijonai plytų, mineralinės vatos ir stambių silikatinių blokų cechus Vilniaus silikatinių plytų gamykloje. Vietinės ir kuro pramonės ministerijos sistemoje 1957 m. bus užbaigtos statyti trys drenažo vamzdžių gamybos įmonės - Skaudvilės, Ariogalos ir Rietavo cajonuose ir trys plytinės - Raseinių, Kėdainių ir Ignalinos rajonuose. Bus rekonstruotos plytinės Naumiesčio ir Pasvalio rajonuose. Visa tai padidins plytinių pajėgumą 12 milijonų plytų ir 3,6 milijono drenažo vamzdžių per metus. Tačiau, turint galvoje sparčiai augančią kapitalinę statybą 1957 metais dar bus nemaža sunkumų aprūpinant ją vietinėmis statybinėmis medžiagomis. Ryšium su tuo Statybinių medžiagų pramonės ministerija turi paruošti priemones gamybinių pajėgumų išnaudojimui pagerinti, silikatinių plytų gamyklų našumui padidinti, iki normatyvo sumažinti broką. Apskaičiuota, kad, likvidavus viršnormatyvinius broko nuostolius, liaudies ūkis papildomai gautų 10 milijonų plytų. Siekiant geriau aprūpinti kolūkių statybas, reikia padidinti plytų ir čerpių gamybą tarpkolūkinėse ir kolūkių plytinėse, o taip pat plačiau naudoti kaimo statybose cementines čerpes. Vykdomieji komitetai. Miestų 1r kaimų statybos ministerija turi plačiau organizuoti ir vykdyti kolukiuose statybą iš molio, plačiau įdiegti durpių ir piuvenų betoną, cemento - smėlio blokus, akmenis ir kitas vietines statybines medžiagas. Ypač reikia atkreipti dėmesį į pilnesnį dolomitų išnaudojimą statybinių medžiagų gamybai padidinti. Tai įgalins išplėsti kolūkinę statybą, ją pagreitinti ir atpiginti. Siekiant geriau aprūpinti žemės ūkį reikalingomis mašinomis ir inventoriumi bei atsarginėmis dalimis, 1957 m. plane numatyta Vietinės ir kuro pramonės ministerijos įmonėse apie 3 kartus padidinti žemės ūkio mašinų ir inventoriaus gamybą. Vietinės ir kuro pramonės ministerijai iškeltas uždavinys 1957 metais pagaminti 26 tūkstančius akéčių, 3400 dobilų sėjamųjų, 1000 linų šukavimo „MLP-1,5“ tipo mašinų, 1000 „Eddi“ tipo linų kuliamųjų, 2000 linų brukimo „Santalovo“ ratų, 500 universalinių pašarų smulkintuvų ir daug kitokių mašinų bei inventoriaus. Miško pramonėje 1957 m. numatoma išvežti 660 tūkstančių kubinių metrų medienos. Tame tarpe 500 tūkstančių kubinių metrų bus paruošta mūsų respublikoje, o 160 tūkstančių kubinių metrų - Karelijos ATSR Kliušinogorsko miškų ūkyje. Bus plečiamas miško paruošimo darbų mechanizavimas. Mechanizuotas medienos išvežimas pasieks 95,4 procento. Bus išplėsta popieriaus ir medžio apdirbimo pramonės gamyba, visų pirma, geriau išnaudojant turimus gamybinius pajėgumus ir iš dalies pastatant naujus įrengimus. 1957 m. numatoma įsisavinti naujų rūšių popieriaus ir kartono gamybą. Baldų gamyba padidės 18 procentų. Baldų gamybos įmonės 1957 m. turi pradeti gaminti naujus, mažiems butams pritaikytus baldus. 1957 m. plane numatomas tolesnis lengvosios pramonės vystymas. Vilnonių audinių gamyba padidės 30 procentų, šilkinių - 20 procentų, lininių - 41 procentu, odinės avalynės - 8 procentais. Ypač didelis dėmesys skiriamas vartotojų reikalaujamų prekių gamybai padidinti, o taip pat gaminių asortimentui pagerinti, naujiems modeliams ir fasonams įsisavinti. 1957 m. tekstilės įmonės pradės gaminti dekoratyvinius audinius ir kilimus. Didelė dalis Lengvosios pramonės ministerijai numatytų lėšų kapitaliniams įdėjimams skirta Panevėžio linų kombinatui statyti. Kaip teigiamą faktą reikia pažymėti naujų lengvosios pramonės įmonių įsteigimą rajonų centruose: siuvimo fabrikų – Vilkaviškyje, Alytuje ir Raseiniuose, kilimų fabriko Lentvaryje ir vilnos verpimo fabriko – Kalvarijoje. Tuo keliu Lengvosios pramonės ministerija turėtų ir toliau eiti. Ja turėtų pasekti ir kitos ministerijos. 1957 metais bus toliau vystomos maisto pramonės šakos. Žymiai padidės smulkaus cukraus, konditerijos ir makaronų gaminių, alaus ir vaisių bei daržovių konservų gamyba. Toliau bus plečiama žuvies pramonė. Žuvies sugavimą šiais metais palyginti su 1956 metais planuojama padidinti 12 procentų, ir jis pasieks 825 tūkstančius centnerių. Sutinkamai su mėsos ir pieno paruošų bei supirkimų planu mėsos numatoma pagaminti 31,2 tūkstančio tonų, sviesto – 13 tūkstančių tonų. Žymiai padidės nenugriebto pieno ir iš jo gaminamų produktų tiekimas vartotojui. Augantiems gyventojų poreikiams patenkinti numatoma toliau išplėsti maisto produktų asortimentą ir pagerinti jų kokybę. Bus gaminama daugiau konservuotų daržovių, vaisių ir uogų, padidės duonos-bulkučių ir konditerijos gaminių asortimentas. Bus toliau didinami maisto pramonės įmonių gamybiniai pajėgumai statant naujas, plečiant ir rekonstruojant veikiančias įmones. Bus atiduotos eksploatuoti duonos kepyklos Kaune ir Palangoje, žuvies konservų fabrikas Klaipėdoje, baigta statyti Tauragės daržovių džiovinimo fabriko pirmoji eilė. Vietinėje pramonėje padidės plataus vartojimo kultūrinės-buitinės ir gamybinės-ūkinės paskirties prekių gamyba. Indų gamyba 1957 metais padidės 30 procentų, metalinių lovų – 37 procentais, baldų — 13 procentų, žibalinių lempų - 28 procentais, elektros įrengimų - 32 procentais. Padidės avalynės, audinių. trikotažo ir odos-galanterijos dirbinių gamyba. Numatoma išplėsti buitinio aptarnavimo įmonių tinklą ir pagerinti jų darbą. Rajonų ir miestų Darbo žmonių deputatų tarybų vykdomieji komitetai bei Vietinės ir kuro pramonės ministerija turi iš pagrindų pagerinti vadovavimą rajoninės priklausomybės pramonei ir užtikrinti 1957 metų plano įvykdymą. Draugai deputatai! Partija ir vyriausybė vykdo svarbias priemones žemės ūkiui pakelti, augalininkystės ir gyvulininkystės produktų gamybai artimiausiu metu padidinti. Siekiant pakelti kolūkių ir kolūkiečių materialinį suinteresuotumą visuomeninei gamybai išvystyti ir jos prekingumui padidinti, įvesta nauja žemės ūkio planavimo tvarka, žymiai padidintos grūdų, gyvulininkystės produktų, bulvių, daržovių, linų, cukrinių runkelių paruošinės ir supirkimų kainos, suteikta daugiau iniciatyvos kolūkiečiams tvarkant artelės ūkį. Visa tai išvysto kolūkiečių, tarybinių ūkių darbuotojų, visų kaimo darbo žmonių kūrybinę iniciatyvą, kelia masių aktyvumą ir sudaro sąlygas geriau tvarkyti ūkį. Sąjunginės vyriausybės rūpinimosi dėka kiekvieneriais metals gerėja respublikos žemės ūkio aprūpinimas technika. Tik 1957 metais mašinų-traktorių stotys ir tarybiniai ūkiai gaus 1708 traktorius, 750 grūdų kombainų. Mašinų-traktorių stotims, tarybiniams ūkiams ir kolūkiams bus parduota 2345 sunkvežimiai ir daug kitų mašinų, o taip pat įrengimų gyvulininkystės fermoms mechanizuoti. Todėl dar labiau pakils MTS vaidmuo vystant kolükinę gamybą. Šiuo metu respublikos žemės ūkyje yra daugiau kaip 16 tūkstančių traktorių, skaičiuojant 15-jėgiais. Iki 1940 metų Lietuvoje buvo tik tūkstantis traktorių. Lietuvos valstietis neturėjo jokio supratimo apie kombainą. Tai aiškiai rodo tuos pakitimus, kurie įvyko respublikoje tarybinės santvarkos metais mechanizuojant žemės ūkio gamybą. Siekiant, kad būtų įvykdyti dideli mašinų-traktorių stoties iškelti uždaviniai, būtina, visų pirma pagerinti technikos išnaudojimą. Negalima toliau taikstytis su bloga technikos priežiūra, su dideliais traktorių ir mašinų stovinėjimais, normų neįvykdymu, blogu traktorių bei žemės ūkio mašinų remontu. Dabar, kai mašinų-traktorių stotyse dirba nuolatiniai mechanizatorių kadrai, yra visos sąlygos žymiai pagerinti atliekamų darbų kokybę, nuolat kelti darbo našumą. Sutinkamai su kolūkių sudarytais planais bendroji grūdų produkcija 1957 metais palyginti su 1956 metais turi padidėti 213 tūkstančių tonų, arba 33 procentais, bulvių - 276 tūkstančių tonų, arba beveik dvigubai, cukrinių runkelių - 70 procentų. Tarybiniuose ūkiuose grūdų gamybą šiais metais numatoma padidinti 12,4 procento, bulvių - 24,9 procento. Siekdami šitaip padidinti grüdų gamybą, kolūkiai turi žymiai pakelti grūdinių kultūrų derlingumą. Kaip yra žinoma, žemės ūkio kultūrų derlingumas kolūkiuose ir tarybiniuiose ūkiuose praėjusiais metais dėl  pavėluotai atliktų žemės ūkio darbų, nepakankamo dirvų patręšimo ir stambių organizacinių trūkumų buvo dar mažas. Pirmūnų patyrimas rodo, kad kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose yra visos sąlygos gauti gausius derlius. Imkime kad ir Kelmės rajono „Pergalės“ kolūkį, kuriam vadovauja agronomas drg. Laugalis. Dar prieš porą metų šis kolükis negalėjo pasigirti gausiais derliais. Praėjusiais metais žemės ükio artelė griežtai laikėsi agrotechnikos taisyklių, skyrė didelį dėmesį laukų tręšimui, sėją atliko trumpu laiku bei aukštos kokybės sėklomis ir nuėmė vidutiniškai iš kiekvieno hektaro po 11-12 centnerių grūdų. Šalčininkų tarybinis ūkis kiekvienais metais gauna didelius grūdinių kultūrų derlius. 1956 metais čia iš kiekvieno hektaro buvo gauta vidutiniškai po 20,8 centnerio grūdų. Svarbiausia gausaus žemės ūkio kultūrų derliaus salyga yra griežtas vietines gamtines sąlygas atitinkančių agrotechnikos taisyklių laikymasis, maksimalus vietinių organinių trąšų sukaupimas ir panaudojimas. 1957 metais kolūkiai savo planuose numatė išvežti į laukus 7,3 milijono tonų mėšlo ir durpių palyginti su 5,1 milijono tonų, išvežtų 1956 metais. Tačiau šis palyginti nedidelis trąšų kiekis paruošiamas ir išvežamas visiškai nepatenkinamai. Reikia artimiausiu laiku imtis visų priemonių trąšų, nes nuo to priklauso kolūkiu ir tarybinių ūkių sėkmė didinant žemės ūkio kultūrų derlingumą. Būtina skirti ypatingą dėmesį linų ir cukrinių runkelių gamybos padidinimui, nes šios kultūros mūsų respublikos sąlygomis turi didelę reikšmę keliant kolūkių ekonomiką. Numatytasis augalinkystės produktų gamybos padidinimas įgalins kolūkius ir tarybinius ūkius 1957 metais žymiai padidinti mėsos gamybą. Siekdami užtikrinti mėsos ir pieno gamybos padidinimą, kolukiai ir tarybiniai ūkiai nutarė 1957 metais žymiai padidinti gyvulių skaičių ir pakelti jų produktyvumą. Karvių skaičių kolūkiuose per ūkinius metus numa. toma padidinti 23.300, arba 14,2 procento. Ryšium su keliamais uždaviniais mėsos gamybai padidinti, būtina daugiau auginti kiaulių, ypač bekoninių. Numatoma padidinti kiaulienos gamybą kolūkiuose beveik 4000 tonų, arba 41,5 procento, tarybiniuose ūkiuose - 72,1 procento. Rajonų vykdomieji komitetai, MTS, kolūkiai ir tarybiniai ūkiai turi taip organizuoti bandos reprodukciją, kad jau per pirmąjį pusmetị, panaudojant vienkartines paršavedes, būtų gauta ne mažiau kaip 75 procentai plane numatyto metinio prieauglio ir kolūkiuose bei tarybiniuose ūkiuose nupenėta kuo daugiau kiaulių. Plane numatytai mėsos gamybai padidinti kolūkiai ir tarybiniai ūkiai turi visas sąlygas. Šiais metais vyriausybė išskyrė koncentruotų pašarų dvigubai daugiau negu pernai. Be to, kolūkiai ir tarybiniai ūkiai šiemet gali išskirti daugiau savos gamybos koncentruotų pašarų. Respublikos kolūkiai ir tarybiniai ūkiai turi visas galimybes planuose numatytoms mėsos ir pieno gamybos užduotims įvykdyti ir viršyti. Tai rodo atskirų kolūklų ir net rajonų pasiekimai. Antai Sedos, Kėdainių, Kazlų Rūdos, Ignalinos, Vilniaus, Šilalės, Klaipėdos ir Pabradės rajonų kolūkiuose pieno primelžimas iš kiekvienos karvės 1956 metais palyginti su 1955 metais padidėjo 515-670 kilogramų. Praėjusiais metais Seduvos rajono kolūkiai gavo po 10,5 centnerio mėsos 100 hektarų naudmenų, o per keturis šių ūkinių metų mėnesius pagamino jau po 7,2 centnerio mėsos 100 ha naudmenų. Tačiau reikia pažymėti, kad Lazdijų, Jonavos, Alytaus, Kaišiadorių ir eilės kitų rajonų kolūkiai turi dar mažai visuomeninių gyvulių, ir jų produktyvumas yra menkas, nors ir čia yra ne blogesnės sąlygos gyvulininkystei išvystyti. Svarbiausia sąlyga gyvulininkystei išvystyti - gausi ir pastovi pašarų bazė. 1957 metais kolūkiai ir tarybiniai ūkiai turi deti visas pastangas, kad pagamintų reikalingą kiekį gero šieno, siloso, šaknavaisių, koncentratų, kad parūpintų gyvuliams pakankamai žaliojo pašaro. Reikia ir toliau ryžtingai plėsti daugiamečių žolių plotus, kultūrinti pievas ir ganyklas, gerinti daugiamečių ir pievinių žolių sėklų auginimą. Kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose yra apie 935 tūkstančius hektarų natūralinių šienaujamų pievų ir ganyklų, kurios yra mažai produktyvios. Reikia jas gerinti ir tręšti. Organizuojant pašarų bazę, didelę pagalbą kolūkiams turi suteikti melioratoriai, nusausindami pelketas ir perdaug drėgnas dirvas, atlikdami jose visus kulturtechninius darbus. Reikia pripažinti, kad dar nemaža esama nusiskundimų dėl trūkumų vykdant melioravimo darbus. Į tai turi atkreipti rimtą dėmesį Melioracijos valdyba ir iš pagrindų pagerinti melioracijos mašinų stočių darbą. 1957 metais respubliskos melioratoriams iškeltas didelis uždavinys – nusausinti kolūkiuose 100 tūkstančių hektarų plotą, tame tarpe 50 tūkstančiu hektarų uždaru drenažu. Melioravimo darbams atlikti ir durpėms kasti respublika 1957 metais gauna 265 ekskavatorius, 159 buldozerius ir daug kitų mašinų. Rajonų, MTS, kolūkių ir tarybinių ūkių vadovai turi nuolat rüpintis kolūkiečių ir tarybinių ūkių darbininku darbo našumo kėlimu, darbo sąnaudų produkcijos vienetui pagaminti mažinimu. Reikia pagerinti darbo normavimą, geriau sureguliuoti darbo užmokestį. Laikas plačiau organizuoti kolūkiečių persikėlimą į kolūkines gyvenvietes. Tai įgalins pagerinti darbo organizavimą, sustiprinti kolūkių ekonomiką ir pakelti kolūkiečių materialinę gerovę bei kultūrinį lygi. Svarbiausias šiuo metu uždavinys, nulemiantis sėkmingą kolükių ir tarybinių ūkių planų įvykdymą bei viršijimą, yra rūpestingas pasiruošimas pavasario laukų darbams ir jų atlikimas geriausiu laiku ir kokybiškai. Būtina nedelsiant užbaigti traktorių ir kitų žemės ūkio mašinų remontą, imtis priemonių laiku sukaupti ir išvežti į laukus organines trąšas, gerai paruošti sėklą, parsivežti mineralines trąšas, degalus ir tepalus. Didėjant pramonės ir žemės ūkio gamybai bei kapitalinių statybų užmojui, 1957 metais bus žymiai padidintas krovinių pervežimas bendro naudojimosi autotransportu. Palyginti su 1956 metais pervežimų apimtis bendro naudojimosi transportu padidės 14,3 procento. Toliau bus plečiamas susisiekimas autobusais. Pradės veikti 14 naujų tarpmiestinių linijų ir 7 priemiestinės linijos. Keleivių pervežimas autobusais padidės 15 procentu ir lengvosiomis mašinomis „taksi” – 18,1 procento. Siekiant pagerinti keleivių aptarnavimą, numatoma pastatyti autobusų stotis Vilniuje, Rokiškyje, Panevėžyje ir Druskininkuose, o taip pat 30 paviljonų prie tarpmiestinio susisiekimo linijų. Reikia pabrėžti, kad šiuo metų gyventojai dažnai teisingai nusiskundžia blogu respublikos autotransporto darbu. Automobilių transporto ir plentų ministerija turi pagerinti autobusų parko darbą ir patenkinti padidėjusius gyventojų poreikius. Automobilių transporto ir plentų ministerija privalo geriau tvarkyti autotransporto darbą, plėsti centralizuotą krovinių pervežimą, paimti savo žinion smulkius kitų žinybų auto ūkius. Tai padės pakelti autoparko našumą ir sumažinti pervežimų savikainą. Šiais metais ministerijos dirbtuvės remontuos ir kolūkių mašinas. Vyriausioji auto-traktorių tiekimo valdyba turi aprūpinti kolūkių mašinas atsarginėmis dalimis, o Lietuvos vartotojų kooperatyvų sąjungą – degalais ir tepalais. Siekiant padidinti vandens transporto darbo rentabilumą, Nemuno baseino laivybos valdyba turi 1957 metais išplėsti krovinių pervežimą Nemuno baseino upėmis. Ypač svarbu žymiai išplėsti žvyro pervežimą Klaipėdos ir kitų miestų statyboms, o taip pat maksimaliai išnaudoti navigacijos laikotarpį kroviniams, ypač trąšoms parvežti į Nemuno aukštupio rajonus. Reikia energingiau plėsti krovinių pervežimą Nemunu tarp Kauno ir Klaipėdos, tuo pačiu mažinant geležinkelių apkrovimą. Numatoma toliau išvystyti ryšių priemones. Miestų telefono stotys padidės trim tukstančiais numerių arba 14 procentų. Bus telefonizuoti 220 kolūkių ir apylinkių Tarybų. Tuo iš esmės bus užbaigtas kolūkių ir apylinkių Tarybų telefonizavimas. Numatoma toliau plėsti vielinį radiofikavimą, ypač kaimo vietovėse. Radijo transliacijos taškų skaičius padidės 21 tūkstančiu taškų, jų tarpe kaimo vietovėse - 17.3 tūkstančio taškų. Plane numatoma atiduoti eksploatuoti Vilniaus televizijos centro pirmąją liniją. Draugai deputatai! Svarbūs uždaviniai keliami kapitalinės statybos srityje. 1957 metų plane valstybiniai kapitaliniai įdėjimai tiktai sąjunginėms-respublikinėms ir respublikinėms statyboms vykdyti numatomi 655 milijonų rublių sumai, arba 12,5 procento daugiau negu praeitais metais. 1957 m. padidės kapitaliniai įdėjimai į pramonę ir žemės ūkį, žymia: išaugs gyvenamųjų namų bei kultūriniu-buitinių, mokymo ir sveikatos apsaugos pastatų statyba. Kapitalinius įdėjimus, skirtus sąjunginei-respublikinei ir respublikinei pramonei, numatoma išnaudoti daugiausia veikiančioms įmonėms išplėsti ir rekonstruoti. Likusioji dalis lėšų bus nukreipta neužbaigtoms statyboms tęsti ir naujoms vykdyti. Šiais metais numatoma atiduoti naudoti duonos kepyklas Kaune ir Palangoje, daržovių džiovinimo fabriką Tauragėje, pagrindinį „Audėjo” verpimo-audimo kombinato korpusą, Naujosios Vilnios baldų kombinato kuliamųjų mašinų surinkimo cechą, keturias rajonines plytines. Bus tęsiama Panevėžio linų kombinato, Kauno pliušo-šilko kombinato, Klaipėdos žvejybos uosto, Vilniaus mėsos kombinato, drenažo vamzdžių ir gelžbetonio dirbinių, laivų remonto gamyklų ir kitų objektų statyba. Taip pat bus pradeta Klaipėdos silikatinių blokų gamyklos, Ukmergės linų fabriko ir Margių durpių briketo gamyklos statyba. Kapitalinių darbų žemės ūkio srityje plane numatoma toliau plėsti MTS, tarybinių ūkių, melioracijos mašinų stočių materialinę-techninę bazę, gyvulininkystės ir kitu ūkinių pastatų tarybiniuose ūkiuose, valstybinių kaimo elektrinių ir elektros tinklo, žemės ūkio mokymo įstaigų statybą. Taip pat numatoma vykdyti stambias melioracijos statybas. Švietimo, Kultūros ir Sveikatos apsaugos ministerijos 1957 m. pastatys ir atiduos eksploatuoti naujus mokyklų pastatus 5280-čiai vietų ir ligonines su 375 lovomis. Bus užbaigti statyti trys kultūros namai ir keturi kinoteatrai, eilė vaikų darželių ir lopšelių. 1957 metais ministerijoms ir žinyboms numatyta užduotis įvesti pagrindinių fondų 670 milijonų rublių sumai. Tai igalins kiek sumažinti metų gale didelę neužbaigtų statybų apimtį. Skirdami dideles lėšas kapitalinei statybai, mes turime stengtis, kad jos būtų efektyviai išnaudojamos. TSKP CK gruodžio Plenumas nurodė didžiulius trūkumus kapitalinės statybos srityje. Šie trukumai, visų pirma, pasireiškė tuo, kad ministerijos ir žinybos išskaido statybai skirtas lėšas daugelyje objektų, nesukoncentruoja jų svarbiausiems ir baigtiniems objektams statyti. Visa tai užtęsia statybų terminus ir „įšaldo” dideles lėšas bei materialinius išteklius. Ministerijų ir žinybų vadovai turi atidžiai išnagrinėti atskirų statybų padėtį ir užtikrinti, kad šiais metais kapitaliniai įdėjimai ir materialiniai ištekliai bütų sukoncentruoti svarbiausioms ir užbaigtinoms statyboms vykdyti. Labai lėtai pertvarko savo darbą statybinės ir projektinės or ganizacijos. Mūsų statybinės organizacijos, siekdamos įvykdyti planus pagal lėšų įsisavinimo rodiklį, dažnai užtęsia daugiau darbo reikalaujančias užbaigtines statybas. Vis dar daug jėgų ir lėŠų išeikvojama statybos trūkumams pašalinti. Daugelyje statybų blogai organizuotas darbas, nepatenkinamai išnaudojama turima technika, blogai saugomos ir netaupiai naudojamos medžiagos. Statybos atsieina dar labai brangiai. Apskaičiuota, kad kvadratinis metras gyvenamojo ploto musų respublikoje kainuoja maždaug du tūkstančius rublių, viena moksleivio vieta mokyklose - keturis tūkstančius rublių, vienas kubinis metras gamybinių pastatų - 200 rublių. Mūsu projektavimo organizacijos, nors dabar ir nebeleidžia didelių statybos nesaikingumų, tačiau dar mažai dėmesio skiria statybų ekonominiams rodikliams. Mažai rūpinamasi paprastų ir pigių projektų naudojimu statyboje, atskirų konstrukcijų ir detalių suvienodinimu. Vienas svarbiausių 1957 metų uždavinių yra darbo žmonių gyvenimo sąlygų pagerinimas. Valstybinių kapitalinių įdėjimų apimtis gyvenamųjų namų statybai sąjunginėms-respublikinėms ir respublikinėms ministerijoms bei žinyboms padidinama palyginti su 1956 metais daugiau kaip pusantro karto, o gyvenamojo ploto atidavimas eksploatacijai – 83 procentais. Šiais metais ypatingas dėmesys skiriamas gyvenamųjų namų statybai rajonų centruose, tarybiniuose ūkiuose ir MTS. Vietinės Tarybos statys gyvenamuosius namus 69 rajonų centruose. Tarybiniai ūkiai, MTS ir kitos žemės ūkio įmonės ir organizacijos atiduos eksploatuoti 32 tūkstančius kvadratinių metrų gyvenamojo ploto. 1957 metais žymiai išplečiama individualinė gyvenamųjų namų statyba. Darbininkai ir tarnautojai pastatys miestuose ir kaimuose savo lėšomis ir valstybinio kredito pagalba daugiau kaip 80 tūkstančių kvadratinių metrų bendro gyvenamojo ploto. Statybinės organizacijos, ministerijos ir žinybos, vietinės Tarybos turi padaryti viską, kad būtų įvykdytas gyvenamojo ploto statybos planas ir sudarytos sąlygos dar labiau išplėsti gyvenamųjų namų statybą sekančiais metais. Reikia visokeriopai padėti darbo žmonėms statyti gyvenamuosius namus. Ypač skatintina yra darbo žmonių iniciatyva statyti gyvenamuosius namus savo jėgomis. Čia gerą pavyzdį parodė Grigiškiu popieriaus fabriko, „Pirmūno” ir laivų remonto gamyklų kolektyvai. Jų pavyzdžiu turėtų pasekti ir kitų įmonių kolektyvai. 1957 metų plane numatoma toliau gerinti miestų ir rajonų centrų komunalinį ūkį. Numatyta pagerinti gyventojų aprūpinimą vandeniu ir elektros energija. Pagerės 18 rajonų aprūpinimas elektros energija. Vilniuje bus plečiamas butų dujofikavimas, atiduota eksploatuoti antroji troleibusų linija, o taip pat termofikuota 800 tūkstančių kubinių metrų gyvenamųjų ir administracinių pastatų. Komunalinio ūkio ministerija ir vietinių Tarybų vykdomieji komitetai turi ypatingai rūpintis turimo gyvenamojo fondo išsaugojimu. Negalima toliau taikstytis su tuo, kad daugelyje miestų dėl vietinių organų nerūpestingumo didelė dalis gyvenamųjų namų yra apleista. 1957 metais asignavimai gyvenamojo fondo kapitaliniam remontui padidės 20 procentų. Išaugus gyventojų pajamoms ir padidėjus prekių resursams, 1957 metais valstybinės ir kooperatinės prekybos bendrąja prekių apyvartą numatyta padidinti 7,8 procento, tame tarpe kooperatinės prekybos kaimo vietovėse – 9,2 procento. Eilės prekių fondai žymiai padidėja. Tai žymiai pagerins gyventojų aprūpinimą jomis. Cukraus rinkos fondai padidės 27,5 procento, kruopų - 30 procentų, rūšinių miltų - 19 procentų, odinės avalynės - 29 procentais, vilnonių audinių – 40 procentų. Žymiai išplečiama prekyba kultūrinėmis-buitinėmis ir ūkinėmis prekėmis, pirmoje eilėje, kaimo vietovėse. Svarbus prekybinių organizacijų uždavinys – toliau plėsti prekybos tinklą, ypač kaimo vietovėse ir organizuoti išvežiojamąją prekybą. Būtina išplėsti visuomeninio maitinimo įmonių tinklą, padidinti patiekalų asortimentą ir pagerinti jų kokybę. Reikia mažinti patiekalų savikainą, pirmiausia pramonės įmonių, tarybinių ūkių, MTS ir mokyklų valgyklose. Prekybos ir visuomeninio maitinimo darbuotojai privalo pakelti pirkėjų aptarnavimo kultūrą, plačiau įdiegti pažangias prekybos formas. Draugai deputatai! Plane numatoma toliau plėsti mokyklų, bibliotekų, kino įrengimų, vaikų ir gydymo įstaigų tinklą. 1957 - 1958 mokslo metais respublikoje veiks 3846 Svietimo ministerijos bendro lavinimo mokyklos, tame tarpe 425 vidurinės ir 6 mokyklos-internatai. Mokinių skaičius padidės iki 424 tūkstančių. 5-11 klasėse mokysis beveik 9 kartus daugiau mokinių, negu visose gimnazijose ir progimnazijose buržuazijos valdymo metais. 1957 m. Švietimo ministerija numato pastatyti ir atiduoti naudoti vidurines mokyklas Vilniuje, Kaune, Klaipėdoje, Kėdainiuose, Pakruojyje, Kazlų Rūdoje ir Druskininkuose. Be to, bus statomos mokyklos rajonų centruose: Pandėlyje, Jurbarke, Sedoje, Prienuose, Veisiejuose, Kelmėje, Radviliškyje, Skaudvilėje ir Kaune bei Panevėžyje. Būtina pažymėti, kad visuotinio vidurinio mokymo igyvendinimas respublikoje vyksta nepatenkinamai: kai kurie mokyklinio amžiaus vaikai, pradėję lankyti mokyklą, metų bėgyje ją meta. Vis dar yra nemaža nepažangių mokinių. Darbo žmonių deputatu tarybų vykdomieji komitetai ir Švietimo ministerija turi imtis visų priemonių, kad visi mokyklinio amžiaus vaikai mokytųsi ir kad būtų pakeltas moksleivių pažangumas. Aukštosiose mokslo įstaigose ir technikumuose 1957 m. mokysis daugiau kaip 46 tūkstančiai studentų. Šios mokslo įstaigos išleis daugiau kaip 9 tükstančius jaunųjų specialistų, jų tarpe 3700 baigusių aukštąji mokslą, arba apie 10 kartų daugiau, negu paskutiniaisiais buržuazijos valdymo metais. Šie faktai nuplėšia kaukę nuo buržuazinių nacionalistų bei jų propagandos, kurią jie veda už amerikinius dolerius. Šie faktai ryškiai parodo, kad Komunistų partija ir Tarybinė vyriausybė nenuilstamai rūpinasi lietuvių nacionalinės kultūros vystymu ir lietuviškos tarybinės inteligentijos ugdymu. 1957 metais bus išplėstas bibliotekų ir kinų tinklas. Metų gale veiks 1750 valstybinių bibliotekų, 586 stacionariniai ir kilnojamieji kinai ir 3134 klubinės įstaigos. Numatyta atiduoti naudoti naujus kultūros namų pastatus Lazdijuose, Dauguose ir Linkuvoje, kinoteatrus Naujojoje Vilnioje, Šilalėje, Prienuose ir Druskininkuose. Tenka pažymėti, kad daugelio kultūros-švietimo įstaigų darbas dar nėra patenkinamas. Kultūros ministerija ir Darbo žmonių deputatų tarybų vykdomieji komitetai turi imtis priemonių jų darbui pagerinti. Numatoma toliau gerinti liaudies sveikatos apsaugą. Lovų skaičius ligoninėse padidės daugiau kaip tūkstančiu. 1957 metais respublikos ligoninėse bus 2,5 karto daugiau lovų, negu 1940 metais. Padidės vietų skaičius vaikų darželiuose ir nuolatiniuose vaikų lopšeliuose. Vien tik respublikos sveikatos apsaugos įstaigose šiais metais dirbs daugiau kaip 4000 gydytojų, tuo tarpu, kai buržuazinėje Lietuvoje iš viso jų buvo tik 900. Naujų gydymo įstaigų kapitalinei statybai numatyta 15 milijonų rublių. Bus atiduotos naudoti ligoninės Vilniuje bei Šiauliuose ir tęsiama jų statyba Kretingoje, Druskininkuose, Birštone, Švėkšnoje ir kt. Tarybų Lietuvos pasiekimus sveikatos apsaugos srityje galima matyti pažvelgus į bet kurį mūsų rajoną. Dabartinio Anykščių rajono teritorijoje Smetonos diktatūros metais dirbo keturi gydyto jai ir vienas felčeris. Dabar rajo no centre veikia gerai įrengta 100 lovų ligoninė. Joje dirba gydytojai-specialistai, veikia poliklinika, moterų konsultacija, vaikų konsultacija. Rajone yra trys ambulatorijos, keturi felčerių akušerių punktai, o taip pat ligoninės Svedasuose ir Debeikiuose Rajone dirba 21 gydytojas ir be veik 50 felčeriu, akušerių ir medicinos seserų. Draugai deputatai! Svarbiausia sąlyga vykdant 1957 metu plano uždavinius gamybai išvys tyti ir liaudies gerovei toliau kelti yra darbo našumo kėlimas. Palyginti su 1956 metais darbininkų darbo našumą pramonėje 1957 metais numatoma pakelti 6,8 procento, statybose - 8,1 procento. Planuojamas darbo našumo padidinimas bus pasiektas įdiegiant naujausią techniką ir pažangią technologiją, o taip pat gerinant darbo organizavimą bei mechanizuojant ir automatizuojant gamybos procesus. Pakilus darbo našumui ir pasiekus planuojamą materialinių sąnaudų ekonomiją, žymiai sumažės gamybos kaštai. Pramonės produkcijos savikaina sumažės atitinkamų metų kainomis 1,4 procento. Tai duos liaudies ūkis 77 milijonus rublių santaupu. Siekiant įvykdyti valstybiniame plane numatytas užduotis pagal visus rodiklius, reikia iš pagrindų pagerinti tarybinio aparato darbą, geriau vadovauti gamybai, pakelti vietinių Tarybų valdmenį ir sustiprinti jų ryšį su darbo žmonėmis. 1957 metų kovo 3 dieną ivykę rinkimai į vietines Darbo žmonių deputatų tarybas dar kartą pademonstravo nesugriaunamą liaudies ir partijos vienybę. Rinkimų rezultatai parodė, kad Lietuvos liaudis karštai pritaria išmintingajai Komunistų partijos politikai ir yra pasiryžusi nepagailėti jėgų ir pastangų TSKP XX suvažiavimo iškeltiems istoriniams uždaviniams įvykdyti. Naujai išrinktosios Darbo žmonių deputatų tarybos, partijos vadovaujamos, su visa energija isijungs į kovą už 1957 m. valstybinio plano įvykdymą, už gamybos išplėtimą, gyvenamųjų namų, mokyklų, ligoninių, komunalinių įmonių statybos planų viršijimą. Draugai deputatai! Pateiktame Jums tvirtinti 1957 metų valstybiniame plans numatomas tolesnis visų liaudies ükio šakų išvystymas ir darbe žmonių materialinės bei kultūrt nės gerovės kėlimas. Mūsų uždavinys yra užtikrinti, kad 1957 metų planas būtų įvykdytas ir viršytas pagal visus rodiklius. Šiais metais tarybinė liaudis minės Didžiosios Spalio socialis tinės revoliucijos 40-ąsias metines. Pramonės ir transporto darbininkai, kolūkiečiai ir žemės ūkio mechanizatoriai, visi mūsų respublikos darbo žmonės ruošiasi pažymėti šią garbingą datą puikiais gamybiniais laimėjimais. Respublikos darbo žmonės, vis labiau plėsdami socialistinį lenktyniavimą Spalio revoliucijos 40-ųjų metinių garbei, įsiparelgoja pirma laiko įvykdyti metinius planus, ieško naujų rezervų darbo našumui pakelti, gamybal padidinti ir produkcijos kokybel pagerinti. 1957 metų plano užduočių įvykdymas pirma laiko bus geriausia mūsu respublikos darbo žmonių dovana Didžiojo Spalio 40-osioms metinėms. Netenka abejoti, kad Tarybų Lietuvos darbo žmonės šį savo uždavinį garbingai įvykdys. (Plojimai).


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

ČEKOSLOVAKIJOS ANTIFAŠISTINIŲ KOVOTOJŲ SĄJUNGOS CK

Kaip praneša Čekoslovakijos telegramų agentūra, šiandien čia įvyko Čekoslovakijos antifašistinių kovotojų sąjungos Centro komiteto posėdis, kuriame buvo svarstomas Taikos manifestas. Čekoslovakijos antifašistinių kovotojų sąjungos Centro komitetas priėmė kreipimąsi į visas antifašistines pasaulio organizacijas, kuriame, tarp kita ko, sakoma: „Kreipiamės į jus vardan taikos ir viso pasaulio geros valios žmonių laimingo gyvenimo ragindami paremti reikalavimus, esančius Taikos manifeste: prieš Vokietijos militaristų apginklavimą, už masinio naikinimo ginklo uždraudimą ir už nedelsiamą atominio ir vandenilinio ginklo bandymų nutraukimą, kad niekada daugiau nebebūtų koncentracijos stovyklų, nebūtų naikinami kaimai, nebūtų tų baisybių ir kančių, kurias visi mes išgyvenome antrojo pasaulinio karo metu“.


Brangusis ir didžiai gerbiamasis drauge Prezidente! Brangūs draugai ir svečiai! Šiandien mes susirinkome čia pagerbti viešinčių Tarybų Sąjungoje aukštojo mūsų šalies svečio ir bičiulio, Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Prezidento draugo Josipo Broz‑Tito ir lydinčiųjų ji draugiškosios Jugoslavijos vadovaujančiųjų veikėjų. Jūsų atvažiavimą, brangus draugai, į mūsų šalį tarybinė liaudis sutiko labai šiltai ir džiaugsmingai. Tuo jūs galėjote įsitikinti net per tas nedaugelį viešėjimo Tarybų žemėje dienų. Nuoširdumas ir širdingi draugiški jausmai ryškiai išreiškia gilias ir tradicines tarybinės liaudies simpatijas laisvę mylinčiajai Jugoslavijos liaudžiai. Mūsų tautų savitarpio draugystės šaknys yra giliai istorijoje. Amžiais rusai laikė jugoslavus savo broliais, lygiai kaip ir jugoslavai savo ruožtu broliškai žiūrėjo į rusu tautą. Šią draugystę sutvirtino kovoje prieš bendrus priešus kritusių geriausių Rusijos ir Jugoslavijos sūnų kraujas, ją sucementavo, pagaliau, didvyriška Jugoslavijos ir Tarybų Sąjungos patriotų kova, kai jie petys į petį kovėsi didžiajame išsivadavimo kare prieš hitlerinius grobikus. Su didžia pagarba žiūrime mes, tarybiniai vadovai, ir visi mūsų šalies darbo žmonės į įžymius Jugoslavijos tautų nuopelnus sutriuškinant fašistines gaujas, į nepaprastą Jugoslavijos partizanų būrių ir liaudies išsivadavimo armijos karinių dalių didvyriškumą. Tarybinė vyriausybė ir mūsų Komunistų partija didžiai vertina Jugoslavijos darbo žmonių įgyvendintus pagrindinius istorinės reikšmės pertvarkymus. Vadovaujamos savo Komunistų sąjungos su išmėgintu kovotoju už darbo žmonių reikalą draugu Tito priešakyje, Jugoslavijos tautos, įveikdamos didelius karo padarytus sugriovimus ir sunkumus, tvirtai eina socializmo statybos keliu, pasiekdamos šiame kelyje rimtus laimėjimus. Nuosekliai ir atkakliai vykdydama taikingą užsienio politiką, Tarybų Sąjunga su pasitenkinimu pažymi, kad sprendžiant daugelį svarbių tarptautinių problemų kartu su ja žengia broliškoji Jugoslavija, įnešanti savo rimtą indėlį į tarptautinio įtempimo mažinimą ir į taikos stiprinimą. Tuo būdu istorinės mūsų tautų tradicijos, kūrybiniu marksizmo-leninizmo mokymu pagrįstų socialistinių interesų bendrumas, taikūs abiejų šalių užsienio politikos tikslai sudaro kuo palankiausias sąlygas nuoširdiems savitarpio santykiams vystyti Jugoslavijos ir Tarybų Sąjungos tautų labui. Mūsų šalys yra gyvybiškai suinteresuotos glaudžiai bendradarbiauti politinėje, ekonominėje ir kultūrinėje srityse ir keistis priešakiniu naujo gyvenimo kūrimo patyrimu. Ir šis bendradarbiavimas jau duoda savo vaisius. Mes karštai trokštame, kad nenutrūkstamai augtų ir klestėtų mūsų draugystė, pagrįsta lenininiais teritorinio vientisumo, suverenumo, savitarpio gerbimo ir nesikišimo į vidaus reikalus principais. Ir mes esame tvirtai įsitikinę, kad to paties siekia ir nori ir mūsų brangūs svečiai. Tai rodo nuoširdžios, kupinos draugiškų jausmų Tarybų Sąjungai draugo Tito kalbos Maskvoje. Tai rodo ir draugiškos, nuoširdžios, atvirumo ir visiško savitarpio supratimo dvasia prasidėjusios Tarybų Sąjungos - Jugoslavijos derybos, kuriose paliesti tiek, Tarybų Sąjungos ir Jugoslavijos savitarpio santykių tolesnio vystymo klausimai, tiek ir labai svarbios, abi šalis dominančios tarptautinės problemos. Mes esame įsitikinę, kad mūsų šalims yra atviros didelės galimybės bendriems veiksmams tarptautinėje arenoje. Tarybine vyriausybė ir Jugoslavijos vyriausybė šiuo metu, galima tai drąsiai pasakyti, turi platų bendrą pagrindą aktyviam bendradarbiavimui, siekiant užkirsti kelią naujam karui, įgyvendinti visuotinį nusiginklavimą, uždrausti atominį ir vandenilinį ginklą, sudaryti Europoje kolektyvinio saugumo sistemą, užtikrinti tvirtą ir ilgą taiką visame pasaulyje, taikų kitų aktualių tarptautinio gyvenimo klausimų sprendimą. Tarybų Sąjungos ir Jugoslavijos draugiškų savitarpio santykių ir visapusiškų ryšių vystymasis, be abejo, su džiaugsmu bus sutiktas visose socializmą statančiose šalyse, prisidės prie naujų didžiojo istorinio demokratijos ir socializmo reikalo pergalių. Mūsų draugystės - galingo veiksnio kovoje už taiką - stiprėjimą, tikiuosi, sutiks su pasitenkinimu visos taikingosios tautos ir ypač Azijos ir Afrikos šalių tautos, kurioms taika reikalinga kolonizatorių priespaudos padariniams likviduoti, laisvės ir nacionalinės nepriklausomybės pagrindams tose šalyse sustiprinti. Tad tegyvuoja, diena iš dienos teauga ir testiprėja nuoširdi Tarybų Sąjungos - Jugoslavijos draugystė. Aš siūlau tostą už mūsų bičiu1į Jugoslavijos Federatyvinės Liaudies Respublikos Prezidentą draugą Josipa Broz-Tito, jo žmoną bei už visus čia esančius brangius svečius jugoslavus, už tai, kad sėkmingai ir vaisingai užsibaigtų Tarybų Sąjungos - Jugoslavijos derybos, už amžiną, neišardomą Jugoslavijos ir Tarybų Sąjungos draugystę, už broliškosios Jugoslavijos liaudies laimę ir klestėjimą.


Gandai apie galimus pasikeitimus lenkų ministerių kabinete eina seniai. Tačiau po maršalo Pilsudskio atsisakymo iš ministerio pirmininko vietos ir įvykusių tada atmainų ministerių tarpe - ligšiol jokių naujų kombinacijų Bartelio kabinete neįvyko. Tas ir suprantama. Pilsudskio pasitraukimas iš kabineto viršūnės ir Bartelio kabineto papildymas keliais Pilsudskio šalininkais buvo tiktai taktiškas, laikino pobūdžio žingsnis, einant prie bendros vyriausybės rekonstrukcijos. Aišku yra, kad dabartinis Bartelio kabinetas, nežiūrint dominuojančio jame Pilsudskio vaidmens, nėra tinkamas numatomoms vidaus reformoms pravesti. Jis yra persilpnas ir negriežtas. Be to, dėl paskutiniųjų laikų nepasisekimų užsienių politikoj, Bartelio kabinetas yra netekęs gerokos dalies pasitikėjimo, ką galima aiškinti ir chronišku Pilsudskio negalavimu. Taigi, tiek vidaus, tiek užsienių politikos rezonai verčia keisti vyriausybę. Klausimas tik, kaip. Šiandien valdžia Lenkijoj yra pilsudskininkų rankose. Net pats valstybės prezidentas Moscickis kartą yra save pasivadinęs tiktai aukščiausio laipsnio pilsudskininku. Pilsudskininkams yra reikalingos jų projektuojamos reformos pravesti, kad jų padėtis sustiprėtų. Bet tą gali padaryti tiktai „stiprios rankos“ vyriausybė. O tokia vyriausybė gali atsirasti tik tada, kai kabineto priešaky atsistos žmonės, kurie ir dabar nulemia politikos kryptį. Čia pirmiausia eina pulkininko Slaveko kandidatura į ministerius pirmininkus. Pulkininkas Slavekas (kurio tikra pavardė yra kunigaikštis Certkovskis) yra Pilsudskio dešinioji ranka. Tik jam padedant pavyko patraukti Pilsudskio pusėn lenkų dvarininkus; jis daugiausia padėjo darbo, organizuodamas vyriausybės partiją seimo rinkimams. Be to, jis, rodos, bene bus pats įtakingiausias žmogus pilsudskininkų tarpe, be pačio Pilsudskio. Taigi, jei Barteliui teks atsistatydinti, tai atsižvelgiant į bendrą padėtį, jo vietą greičiausiai paims Slavekas. Tai bus taip sakant paskutinis pilsudskininkų koziris, nes daugiau veikslesnio žmogaus jie neturi. Bet Slavekas yra daugiau vidaus dalykams. O tuo tarpu ir užsienių politikoj dideliais laimėjimais Bartelio kabinetas Zaleskio asmeny pasigirti negali. Zaleskiui, kurį Varšuvoj vis dėlto laiko vienu iš geriausių politiku, paskutiniuoju laiku nepavyko. Ypač lenkus sukiršino Lenkijos nepakvietimas dalyvauti derybose dėl Pareinio evakuacijos. Lenkija, su savo pretenzijomis vaidinti didžiąją valstybę, pasijuto įžeista. Paryžiuj Zaleskis ne kartą yra tuo nusiskundęs prancūzų laikraštininkams. Zaleskio padėtis pašlijo. Reikalingi kandidatai į užsienių reikalų ministerio vietą. Jų yra net keli, tačiau labiausiai svarstomos dvi kandidatūros: dabartinio pasiuntinio Maskvoj Pateko ir kunigaikščio Radvilo. Tarp Pateko ir Zaleskio seniai yra didelių nuomonių skirtumų. Tad Pateko paskyrimas užsienių reikalų ministeriu reikštų šiokį tokį ligšiolinės lenkų užsienių politikos pakitėjimą, kuris pasireikštų santykių gerėjimo tendencija su Sovietų Rusija. Antras kandidatas - kunigaikštis Radvila Pilsudskio vyriausybėj būtų greičiau reprezentacinė figūra. Prie progos reikia atminti, kad Radvilas buvo ligšiol minimas kelis kartus kaipo kandidatas į pasiuntinius užsieniuose, ypač Berlynan. Jei Radvilai tektų lenkų užsienių politikos vadovybė, tai galima būtų laukti lenkų vokiečių santykių pagerėjimo, kas yra ne tik Pilsudskio programoj, bet atsižvelgiant į dabartinę konjunktūrą, yra Lenkijai tiesiog būtenybė. Lenkai atsidūrė tokioj padėty, kad jiems būtinai reikia ieškoti platesnio sugyvenimo su Vokietija. Todėl, kalbant apie atmainas politikos vadovybėj, šiuo metu Varšuvoj galvojama ne tiek apie asmenų pakeitimą, kiek apie ligšiolinės taktikos ir orientacijos pakeitimą. Lenkija yra kryžkelėse.


Lenkų laikraščiai rašo, kad seimas būsiąs sušauktas spalių mėn. pabaigoj. Be biudžeto svarbiausiu jo darbu busiąs konstitucijos keitimo projekto svarstymas. Keitimo projektą patieksianti seimui svarstyti ne vyriausybė, bet valdžios blokas seime. Tas blokas jau turi 11 projektų. Jų tarpe Krokuvos universiteto prof. Javorskio projektą, parašytą fašistų ir korporatyvinėje dvasioje, laikomą šių dienų paskutiniausiuoju konstitucinės teisės mokslo žodžiu. Tarp kitų projektų pažymėtini viceministerio Caro ir teisininko Bukoveckio, kurie nori sutaikyti tvirtos valdžios principą su demokratybės principais. Manoma, kad šiedu projektai būsią sujungti į vieną ir patiekti seimui svarstyti. Galimas daiktas, kad seimui bus patiektas svarstyti ne visas projektas iš karto, bet dalimis: iš pradžios „valstybės viršininko“ kompetencijos, paskiau vykdomosios valdžios, seimo ir t. t. Yra davinių, kad naujuose projektuose numatoma ir kai kurių teritorialinio suskirstymo padalinimų. Valdžios bloko kai kuriuose laikraščiuose pasirodė straipsnių, įrodančių reikalingumą sudaryti 6 atskirų provincijų iš dabartinės lenkų teritorijos. Jų tarpe ir gudiškai lietuviška provincija su Vilnium kaip tos provincijos centru.


Anglijos kreditai aviacijai šiemet siekia 16.250.000 svarų sterlingų, t. y. padidėjo 700.000 svarų sterlingų. Aviacijos ministeris pareiškė, kad dabartinės anglų aviacijos jėgos, sudarančios 69 eskadriles, bus padidintos iki 73 eskadrilių. Indijoj vietoj dabar esančių 6 eskadrilių bus sudarytos 8. Taip pat bus padidinti kreditai privatinei aviacijai su tikslu išvystyti susisiekimą lėktuvais ir užmegsti susisiekimą oru su Indija ir Rytais.


ŠIANDIEN sukanka vienuolika metų nuo tos dienos, kai buvo paskelbta Vietnamo Demokratinė Respublika. 1945 m. rugpiūčio mėnesį, nugalėjus vietnamiečių tautos sukilimui prieš japonus okupantus - sukilimą organizavo Komunistų partijos vadovaujamas Demokratinis frontas, - buvo įkurta Laikinoji respublikos vyriausybė su Ho Ši Minu priešakyje. Ji rugsėjo 2 d. ir paskelbė šalį demokratine respublika ir priėmė nepriklausomybės deklaraciją. 1946 metų sausio mėnesį Vietname įvyko visuotiniai rinkimai į respublikos Nacionalinį susirinkimą, o lapkričio mėnesį buvo priimta pirmoji demokratinė konstitucija, kurioje užrašyta, kad „visa valdžia šalyje priklauso Vietnamo liaudžiai be rasės, lyties, klasės, tikėjimo, turtinės padėties skirtumo“. Vietnamiečių tautos pergalė sukėlė įnirtingą pykti imperialistinių valstybių stovykloje ir visų pirma Prancūzijoje, kuri iki antrojo pasaulinio karo daug dešimtmečių šeimininkavo Vietname. Siekdamos vėl primesti Vietnamo tautoms savo kolonijinį viešpatavimą, imperialistinės valstybės jau 1945 metų rugsėjo mėnesį nusiuntė į Vietnamą savo kariuomenę. Nuo 1946 metų pabaigos šalyje prasidėjo prancūzų kolonizatorių sukeltas daug metų trukęs karas. Vietnamo Demokratinės Respublikos liaudis narsiai kovojo daugiau kaip 8 metus ir apgynė savo nepriklausomo bei laisvo gyvavimo teisę. Ženevos 1954 metų susitarimai padarė galą karui Indokinijoje ir nubrėžė sąlygas kolonizatorių pastangomis padalytam į dvi dalis Vietnamui suvienyti. Vietnamo Demokratinė Respublika yra Indokinijos pusiasalyje, į šiaurę nuo 17-osios lygiagretės, kuri yra laikinoji demarkacijos linija tarp Šiaurės ir Pietų. Jos teritorija sudaro 165 tūkstančius kvadratinių kilometrų (visas Vietnamas – apie 350 tūkstančių kvadratinių kilometrų). Respublika turi apie 13 milijonų gyventojų iš Vietnamo bendro 23 milijonų gyventojų skaičiaus. Į pietus nuo 17-osios lygiagretės yra Vakarų imperialistinių valstybių marionetės Ngo Din Djemo reakcinis režimas. Nustačius taiką, Vietnamo Demokratinės Respublikos gyventojai tuojau pat pradėjo gydyti karo padarytas žaizdas, atkurti sugriautą liaudies ūkį, sudaryti normalias gyvenimo sąlygas. Ypatingai svarbi priemonė šia kryptimi buvo žemės reforma. Vietnamo Demokratinės Respublikos vyriausybė vykdė žemės reformą nuo 1954 metų balandžio mėnesio penkiais etapais. Konfiskavus iš dvarininkų žemę ir žemės ūkio padargus, valstiečiai gavo 690 tūkstančių ha žemės, daugiau kaip 104 tūkstančius galvijų, 1.840 tūkstančių žemės ūkio padargų. Neseniai paskelbtame respublikos Ministrų tarybos komunikate nurodoma, kad feodalizmo likvidavimo uždavinys Šiaurės Vietname, iš esmės, išspręstas. Dvarininkų klasė likviduota, ir žemė paskirstyta milijonams valstiečių. Dabar Vietnamo kaime plečiasi judėjimas už darbo kooperavimą, steigiamos darbo savitarpio pagalbos grupės, valstiečių kredito kooperatyvai, kuriasi pirmieji valstybiniai ūkiai. Valstybiniai ūkiai, kaip nauja žemės ūkio gamybos organizavimo forma, kurioje naudojamos mašinos, buvo pradėti steigti Vietnamo Demokratinėje Respublikoje visai neseniai. Dabar jų yra 15. Valstybiniuose ūkiuose steigiamos bandomosios pienininkystės prekių ir veislininkystės fermos. Organizuojant Vietnamo Demokratinės Respublikos valstybinius ūkius, didelę pagalbą teikia Tarybų Sąjunga ir liaudies demokratijos šalys. Iki metų pabaigos valstybinių akių traktorių parkas, turintis dabar 44 traktorius, tiekimo iš šių šalių dėka padidės 10 kartų. Per trumpą laiką Vietnamo Demokratinėje Respublikoje buvo atkurtos ir paleistos į darbą dešimtys pramonės įmonių, jų tarpe NamDinio tekstilės kombinatas, Haifono cemento ir fosfato gamyklos, ChonGajaus anglies šachtos. 1955 metais pramonės produkcijos gamyba padidėjo 8 kartus palyginti su 1954 metais. Šiuo metu 40 procentų visos pramonės produkcijos bendrosios apimties gamina valstybinis sektorius. Vietnamo darbininkai atstatė karo metu sugriautus 650 kilometrų ilgio geležinkelius. Atstatyti beveik visi plentai ir nutiesti nauji. Suremontuota ir patobulinta daug uostų, jų tarpe Hanojaus uostas, pastatyta eilė laivų statyklų. Žemės ūkio ir pramonės išsivystymas sudarė galimybę prekybai sparčiai vystytis. 1955 metais šalies prekių apyvarta palyginti su 1954 metais padidėjo 4 kartus. Per pasibaigusi šių metų pusmetį ji sudarė 88 procentus bendrosios prekių apyvartos apimties, buvusios pernai per ištisus metus. Šiuo metu Vietnamo Demokratinė Respublika palaiko prekybinius santykius su 14 šalių. Vietnamiečių tauta sugebėjo pasiekti tokius puikius liaudies ūkio atkūrimo laimėjimus, nes jai teikė nesavanaudišką pagalbą broliškos šalys. Antai KLR vyriausybė 1955 metais neatlyginamai perdavė Vietnamo Demokratinei Respublikai 800 milijonų juanių, siekdama padėti atstatyti geležinkelius, prieplaukas, tiltus ir t. t. Tarybų Sąjunga tais pačiais metais, teikdama neatlyginamą pagalbą, paskyrė Vietnamo Demokratinei Respublikal 400 milijonų rublių respublikos gyventojų gyvenimo lygiui kelti ir ekonomikai atkurti, tame tarpe 25 pramonės ir komunalinėms įmonėms atstatyti ir pastatyti. Vietnamo Demokratinės Respublikos vyriausybė padėjo dideles pastangas liaudies švietimo srityje. Viešpataujant prancūzams kolonizatoriams, daugiau kaip 90 procentų šalies gyventojų buvo neraštingi. Respublikos gyvavimo metais neraštingumo likvidavimo kursus baigė daugiau kaip 10 milijonų žmonių. Respublikos Vyriausybė nutarė visiškai likviduoti neraštingumą šalyje iki 1958 metų, o stambiausiuose miestuose jau šiemet. Dabar neraštingumo likvidavimo kursuose mokosi apie 1,5 milijono žmonių. Šiemet Vietnamo, Demokratinėje Respublikoje papildomai prie trijų esamų universitetų atidaryti dar du nauji. Penkiuose universitetuose galės studijuoti 4 tūkstančiai studentų, t. y. 5 kartus daugiau negu viešpataujant prancūzams. Visiškai kitokia padėtis susidarė Pietų Vietname. Reakciniai Pietų valdžios organai, JAV imperialistų kurstomi ir remiami, labiausiai stengiasi užtvirtinti šalies suskilimą, sužlugdyti Ženevos susitarimus ir nuslopinti stojančių už šalies suvienijimą demokratinių organizacijų veiklą. Tais tikslais Pietuose atliekami platūs kariniai pasirengimo darbai. Pietų Vietnamo valdžios organų atstovai neretai grasina Vietnamo Demokratinei Respublikai karu. Netenka kalbėti ir apie tai, kad šalies pietuose nesiimama jokių priemonių liaudies gyvenimui gerinti, kad Pietų Vietnamo ekonomika ištisai priklauso nuo užsienio, visų pirma Amerikos, monopolijų. Šių metų kovo mėnesį Pietų Vietnamo valdžios organai, priešingai Ženevos susitarimams, surengė vadinamuosius „visuotinius rinkimus“ ir paskelbė, kad įkurta Pietų Vietnamo Respublika, tuo pačiu patvirtindami dar kartą, kad jie nenori taikaus šalies suvienijimo. Priešingai tam, Vietnamo Demokratinės Respublikos Vyriausybė, griežtai laikydamasi Ženevos susitarimų, nuosekliai kovoja už šalies suvienijimą, surengiant visame Vietname visuotinius rinkimus ir sudarant vieningą demokratinę vyriausybę. Vietnamo Demokratinės Respublikos vyriausybė nuolat pareikšdavo, kad ji pasirengusi susitikti konsultacinėje konferencijoje su Pietų Vietnamo valdžios organais ir susitarti su jais, kaip surengti tokius rinkimus. Tačiau dėl Ngo Din Djemo administracijos kaltės toji konferencija neįvyko. Rodydama savo karštą norą užtikrinti taiką ir suvienyti šalį, Vietnamo Demokratinės Respublikos vyriausybė šių metų birželio mėnesį nutarė 80 tūkstančių žmonių sumažinti Vietnamo Liaudies armijos skaičių. Išreikšdama visos vietnamiečių tautos lūkesčius, ji ragina užmegzti kuo plačiausius ekonominius, kultūrinius ir politinius ryšius su šalies pietumis. Pažymėdama 11-ąsias respublikos įkūrimo metines, Vietnamo Demokratinės Respublikos liaudis, savo vyriausybės ir Vietnamo Darbo žmonių partijos vadovaujama, užtikrintai toliau dirba savo taikų kuriamąjį darbą, atkuria šalies ekonomiką ir kuria naują bei laimingą gyvenimą.


Priešrinkiminė agitacija. Išstatyta 20 sąrašų. Volkspartijos katastrofa. Lietuvių kandidatai turi didelį pritarimą. Visiškai kitokia blokavimosi idėja. Numatomi rezultatai Kaip jau žinoma, spalių mėn. 10 d. įvyksta rinkimai į Klaipėdos krašto seimelį. Dabar visame krašte eina priešrinkiminė agitacija. Pačioje Klaipėdoje ir visame krašte jaučiamas didelis įtempimas ir nervingumas. Visų partijų lyderiai važinėja po kaimus agituodami, mėto proklamacijas, išmargintas įvairiais masinančiais šūkiais ir pažadais. Tačiau kraštas į visus tuos šūkius žiūri labai abejingai ir laikosi rezervuotai. Ypačiai daug pastangų deda vokiečių partijos. Tačiau šį kartą visa jų būklė yra labai problematiška. Ūkininkai, kurių rankose dabar yra visas rinkimų klausimas, vokiečiams daro didelių ir pamatuotų užmetimų. Jie dar gerai atsimena buv. seimelio trimis skaitymais priimtą užvertinimo įstatymą, kuris buvo taip labai ūkininkams žalingas ir dėl kurio jie taip daug pastangų padėjo, kol gubernatorius galų gale jį atmetė. Pagaliau žymiausia Volkspartija taip pat nustojo pasitikėjimo. Iš jos išėjo nors ir ne pirmaeiliai, bet vis dėlto gana įtakingi žmonės, kaip Rostekas, Meyeris, kas ir kiti ir sudarė atskirą partiją („Wirtschaftspartei“). Dabar Volkspartijai didelio pritarimo nejaučiama ir vargu, ar ji įstengs bent pusę tiek, kiek anksčiau turėjo, atstovų pravesti. Rugsėjo mėn. 18 d. pasibaigė sąrašų įteikimo terminas. Iš viso išstatyta 20 sąrašų, per 300 žmonių, norinčių seimelio atstovais pasidaryti. 10 sąrašų yra įteikusios lietuviškos partijos, o antra 10 vokiškos. Viena iš žymiausių lietuvių partijų, vad., gaspadoriškoji autonomijos partija išstatė tris sąrašus, kiekviename apskrity po vieną. Pirmuoju kandidatu eina Borchertas, paskum Dovils, Storims, Tautrims, Laazeris ir kiti. Ši partija bene turi daugiausia pasisekimo ir pasitikėjimo krašte. Namų savininkų (piliečių) partija taip pat išstatė savo sąrašą, kurio pirmoje vietoje stovi Vanagaitis ir Gudaitis. Toliau, eina lietuvių visuomenės partija, buv. seimelyje turėjusi vieną savo atstovą, ta pati dr. Trūkaną, kuris ir dabar išstatytas pirmuoju. Mažieji laukininkai savo sąraše pirmuoju išstatė Lekšą, o darbininkų ir laukininkų sąjunga — Paurą. Toliau, likusieji trys sąrašai yra laukininkų. Pirmose vietose stovi Salavitz, Labrencas ir Ašmutaitis. Kaip šios visos lietuvių partijos susiblokuos — tuo tarpu dar neaišku. Tuo tarpu spėjama, kad Borcherto sąrašai blokuosis su namų savininkų sąrašu, o visuomenės partija — su mažaisiais laukininkais. Spėjama, kad Labrenco sąrašai susiblokuos taip pat su visuomenės partija, nes dabar, kiek teko patirti, tuo reikalu vedamos derybos. Tuo tarpu apie vokiečių partijas sunku dabar ką tikrą pasakyti. Tačiau įtakingose sferose kalbama, kad komunistai, kurių pirmuoju eina Surau, eis visiškai vieni. Naujoji Virtschaftspartija eis taip pat skyrium. Landvirtschaftspartija yra išstačiusi 3 sąrašus, kurių priešaky stovi žymiausi vokietininkai von Dressler, Gulba ir Rugneys. Spėjama, kad ir jie vieni eis į rinkimus, nors užkulisiuos šnekama, kad einančios derybos su Bertulaičio sąrašais. Toliau, seniau atsiskyrusi iš Landvirtschaftspartijos vokiečių ūkininkų partija eis drauge su Pagaliu ir Hoffmannu. Tai yra atskilusios partijos nuo vadinamosios praeitais seimelio rinkimais buv. Kombrinko partijos. Trumpai pažvelgus į visas šias partijas reikia pažymėti, kad palyginus su praėjusiais rinkimais kandidatų sąrašai visiškai kitaip atrodo. Taip pat tenka pažymėti, kad naujoji Virtschaftspartija turi daug šansų savo kandidatus pravesti, nes su ja eina visa Klaipėdos krašto žydų visuomenė. Apskritai, atmosfera labai tvanki. Visuomenė yra išsiblaškiusi ir daugelio vokiečių partijų apvilta dabar toje priešrinkiminėje politinėj situacijoj beveik nesiorentuoja. Vokiečių socialdemokratai išleido specialų laikraščio numerį, kurį dabar visur dovanai dalija. Žinoma, tas laikraštis, kaip ir visa kita vokiečių spauda, pilnas įvairių pasigyrimų ir pažadų. Edm.Dantas.


Žiniomis iš Pekino, Nankino provincijos gubernatorius pareiškė, kad pietų Kinijos vyriausybė pradės Kinijoj kovą prieš komunizmą, norėdama įrodyti, kad jie nepritaria komunizmui.


Kaip praneša agentūra Asošieited Pres, Mechiko mieste jau kelias savaites vieši Vakarų Vokietijos finansininkas Jalmaras Šachtas, atvykęs ten kaip „turistas”. Meksikos laikraštis „Ekselsior” pažymi, kad, būdamas Meksikoje, Šachtas turėjo eilę susitikimų su vyriausybės atstovais bei Meksikos bankininkais ir pramonininkais. Laikraštis praneša, kad, Šachto pareiškimu, Vakarų Vokietijos kompanijos ketina įdėti į Meksikos pramonę ir žemės ūkį stambius kapitalus. Šachto susitikimo su nacionalinio politechnikos instituto direktorium Alecho Peralta metu buvo svarstomas vokiečių mokslininkų ir techninių specialistų nusiuntimo į Meksiką klausimas. Laikraštis nurodo, kad Šachtas teigiamai atsiliepė apie Meksikos įvykdytą 1938 metais Amerikos ir Anglijos naftos kompanijų nuosavybės nacionalizavimą.


Pasibaigė kelias dienas trukęs 8 tūkstančių Pa-de-Kalė departamento nėrinių pramonės įmonių darbininkų streikas. Streikininkai reikalavo, kai būtų padidintas darbo užmokestis ir peržiūrėta pašalpų mokėjimo sistema. Kaip praneša laikraštis „Krua”, streikas pasibaigė darbininkų pergale: įmonininkai sutiko patenkinti jų reikalavimus.


TEHERANAS, rugsėjo 11 d. (TASS-ELTA). Laikraštis „Sedae Mardom“, liesdamas Vakarų valstybių politiką Egipto atžvilgiu ir ypač karinių grasinimų politiką, rašo, kad spaudimas, kurį Anglija ir Prancūzija daro Egiptui, yra toks neteisingas, jog visas civilizuotasis pasaulis piktinasi juo. Visiems žinoma, rašo laikraštis, kad dabar jau negalima laikyti Viduriniųjų Rytų tautas pavergtas pasenusiais metodais, kurie buvo taikomi ankstesniais šimtmečiais, ir kad tiktai Londono ir Paryžiaus valdantieji sluoksniai to nenori suprasti.


Prancūzijos senatas priėmė vienų metų karo tarnybos įstatymą.


Rašo René Martel. Paryžius, 1925 gruodžio 14. Štai dar kartą Tautų Sąjungoj buvo iškeltas lenkų lietuvių konfliktas. Dar kartą p. Voldemaras, atskleidęs savo dokumentus, išdėstė lietuvių tezę, pakartojo griežčiausius ir labiausiai įtikinamus argumentus. Tiesa, be abejo, yra jo, – vien tiktai jo pusėje, bet, nelaimei, jam tenka susidurti su iš anksto atkakliai nusistačiusia opinija, kuri nenori pripažint aiškios, kaip diena, tikrumos. Dar net nepaskelbus jo kalbos teksto, parsidavusi spauda imi garsinti, kad toji kalba padariusi blogiausio įspūdžio tarybai ir visam susirinkimui. Toliau eina visa eilė negudrių ir klastingų straipsnių, kurie begėdiškai iškraipo teisybę: šį kartą visai pamirštas padorumas. „Le Temps“, kuris, kaip žinome, yra beveik oficialiai inspiruojamas, šiandien aiškiai parodė savo nesupratingumą ir nelojalumą. Jo vedamajam kalbama vien apie užsispyrimą p. Voldemaro, atmetusio ,,visus vien sveiko proto ir aiškių abiejų šalių interesų inspiruotus pasiūlymus, kurius suformulavusi lenkų delegacija“. Taigi, štai, lenkų delegacija – lietuvių bylos teisėjas ir arbitras! Bet to dar maža. „Le Temps“ keliais griežtais žodžiais bematant išsprendžia Vilniaus klausimą, klausimą, kuris, nepamirškime to, buvo Tautų Sąjungos rezervuotas. Žinoma, žurnalistas nėra istorininkas: jis kreipias į plačiąja publiką. Jo darbas – aiškint įvairūs klausimai, kad jie būtų prieinami kuo didžiausiam žmonių skaičiui, išskirti pagrindiniai esmės dalykai iš antraeilių tarpo. Bendrosios idėjos jam būtinai reikalingos, be to, jis gali turėt ir savo asmens nusistatymų, nors, tiesą pasakius, dažnai tenkinasi svetimais. Bet, jei jis įžengia į istoriko sritį, tai mes turime teisės reikalauti, kad jis gerbtų nesugriaunamą istorijos tiesą. Ogi, štai, „Le Temps“ ne daugiau, kaip penkiolikoj eilučių reziumuoja visą komplikuotą Vilniaus klausimo eigą. ,,1919 m., rašo jis, lenkų kariuomenė atėmė Vilnių iš raudonarmiečių ir 1920 m. lenkai apleido miestą vien stipresnėms jėgoms spaudžiant. Kaip tik tuo laiku Lietuva, kuri, iš tikrųjų, turėjo laikytis griežčiausio neitralumo tarp Rusijos ir Lenkijos, leido raudonosios armijos daliai pereiti per savo teritoriją. Rugsėjo mėnesy 1920 m. lietuviai, panaudoję momentą, kai lenkų nugalėta raudonoji armija staigiai pasitraukė, netikėtai užėmė Vilnių ir išbuvo ten iki dienos, kol, tų pačių metų spalių mėnesy, lenkų generolas Želigovskis galutinai užėmė Vilnių. Tokie yra faktai. Taigi, Lietuvos teisės į Vilnių, kurias mėgino įrodinėti p. Voldemaras vakar Tautų Sąjungos taryboje, iš tikrųjų remiasi tik tuo, kad Vilnius buvo atsitiktinai pakliuvęs į lietuvių rankas keletai savaičių tuo tarpu, kai pasitraukė nugalėtoji rusų kariuomenė – iki dienos, kol jį vėl užėmė (réoccupation en force) generolas Želigovskis. Šio klastingo rašinio forma yra taip pat biauri, kaip ir jo esmė, nes prancūzų kalba netinka nesąmonėms reikšti. Ar „Le Temps“ korektorius, per daug skubėdamas neturėjo laiko išreikšti kiek padoresniu stilium šlykščius lenkų spaudos biuro plepalus? Mes norėtume tuo tikėti dėl gero laikraščio vardo. Kai dėl esmės, tai ten nėra nė vieno tvirtinimo, kuris neprieštarautų faktams ir dokumentams. Šio straipsnio autorius niekad nėra atskleidęs naujos lietuviškos knygos, p. Graužinio veikalo apie Vilniaus klausimą, Hymanso projeletą ir net pačių lenkų dokumentus. Pavyzdžiui, jis atrodo nenusimanęs aiškiai, kas yra buvusi toji Želigovskio „réoccupation en force“. Turiu prisipažinti, kad šis terminas neatatinka jokį prancūzų posakį: tai grynas polonizmas. Nejaugi, tai lenkai rašo „Le Temps“ vedamuosius straipsnius? Sunku tuo abejoti, nes seniau „Le Temps“ mokėta rašyti: jo turėta teisingų istorijos žinių ir dėstyta jos objektingai. Ne, mes esame dabar tikri: tai ne prancūzas parašė gruodžio 14 d. įžanginį.


Lietuvos ūkio būklės negalima apibūdinti kitaip negu krizinė. Sužlugdytas žemės ūkis, tęsiasi pramonės gamybos smukimas. Nepaprastai sudėtinga yra energetikos padėtis, nutraukiama gyvenamųjų namų ir kitokia statyba, sutrikę finansai, smarkiai krito žmonių gyvenimo lygis, nuolat didėja nedarbo grėsmė. Tokia yra tikrovė, tokios yra aplinkybės, kurios nepaprastai apsunkins naujos Vyriausybės veiklą, turės įtakos normaliam Seimo darbui. Yra objektyvios priežastys, lėmusios ekonominės padėties blogėjimą. Tačiau yra daug ir tokių problemų, kurias sukėlė dviejų pastarųjų Vyriausybės vadovų klaidos ir lengvabūdiškas požiūris į daugelį dalykų. Čia galima paminėti vadinamąją agrarinę reformą, ir jos padarinius, voliuntaristinius sprendimus dėl kainų, savitikslį valstybinio turto privatizavimą ir kt. Mes buvome ne už tai, kad ieškotume kaltininkų, tikėjome, kad jie patys supras ir vertins savo klaidingų sprendimų padarinius, manėme, kad daugelis šių klaidų padaryta dėl patyrimo stokos, pernelyg politizuoto mūsų gyvenimo, kai kurių žmonių perdėtų asmeninių ir politinių ambicijų. Manome, kad kur kas svarbiau negu kaltujų ieškojimas, yra padarytų klaidų taisymas. Tačiau kasdien vis labiau įsitikiname, kad esame neteisūs. Dešiniosios Seimo frakcijos, įvardijusios save konstruktyviąja opozicija, užuot supratusios katastrofišką ūkio padėtį, rodo atvirą nenorą drauge taisyti jų pačių padarytas klaidas. Maža to. Esamas problemas mėginama primesti ką tik pradėjusiai dirbti Vyriausybei. Vieną dieną reikalaujama tiekti karštą vandenį, kitą dieną teikiama rezoliucija dėl darbo užmokesčio indeksavimo kainų sumažinimo ir pan. Tam, kad užkirstume galimybę toliau spekuliuoti esamais ekonominiais sunkumais, siūlome tokią išeitį. Privalome visapusiškai įvertinti dviejų pastarųjų Vyriausybių vadovų veiklą, atskirti objektyvius sunkumus nuo jų voliuntaristinių sprendimų padarinių, parodyti tikrąją padėtį, į kurią yra įstumtas Lietuvos ūkis. Šiam tikslui siūlome suformuoti bendrą Seimo, Vyriausybės ir nepriklausomų ekspertų Ekonomikos krizinės būklės įvertinimo komisiją. Projektą dėl tokios komisijos sudarymo pateiksime artimiausiuose posėdžiuose. Manome, kad šios komisijos išvados pasitarnaus siūlomos sudaryti Ekonominių nusikaltimų tyrimų komisijos darbui.


Vakar rytiniame posėdyje vėl iškilo išvakarėse pradėta gvildenti KGB tema. Pasiginčiję, kada išklausyti B. Gajausko ataskaitą, kada atimti mandatus, t.y. svarstyti klausimą dėl deputatų K.Prunskienės ir V.Beriozovo mandatų patikrinimo, pagaliau suplanavo darbotvarkę. Tiesa, pastebėta, kad priiminėti įstatymus ir nutarimus neįmanoma, nes nėra kvorumo. Vienas iš deputatų paaiškino, kad taip dabar bus visą laiką, mat yra suinteresuotų vilkinti klausimą dėl deputatų mandatų patikrinimo. Deputatas A.Endriukaitis čia pat išdėstė įdomią versiją: kažin kaip Aukščiausioji Taryba reaguotų, sužinojusi, kad V.Landsbergis karo metais tarnavęs KGB daliniuose, po karo dirbęs vertėju KGB arba vėliau bendradarbiavęs su KGB ar buvęs agentu. Retorinis klausimas taip ir liko be atsakymo. Aukščiausiosios Tarybos pirmininko pavaduotojas Č.Stankevičius pasakė, kad reikėtų priimti protokolinį nutarimą ir paskelbti spaudoje deputatų, kurie be pateisinamos priežasties nedalyvauja posėdyje, pavardes. Deputatas K.Antanavičius perskaitė pareiškimą dėl naftos terminalo statybos. Vyriausybės ir AT nutarimą dėl statybos vietos jis pavadino avantiūristiniu ir kvietė pasipriešinti. Į tribūną atėjęs premjeras A.Abišala replikavo ir pasiūlė Mandatų bei etikos komisijai įvertinti tokį deputato pareiškimą bei atsakyti Vyriausybei, ar raginimas pasipriešinti jėga teisėtas. Po to premjeras pristatė pluoštą įstatymų projektų. Buvo išklausyta Vyriausybės ir Lietuvos banko informacija apie tai, kaip vykdomas AT nutarimas „Dėl valstybės paramos žemės ūkiui ir miškų ūkiui, nukentėjusiems nuo 1992 m. dėl sausros”. Besvarstant visus kitus darbotvarkės klausimus, atėjo ir pietų metas, o tądien deputatai buvo nutarę dirbti iki 13.30. Taigi Laikinosios komisijos Sovietų Sąjungos KGB veiklai tirti ataskaita ir vėl nebuvo išklausyta.


Incidentas Indijos ir Rytų Pakistano pasienyje

Kaip praneša laikraštis „Hindustant Standard”, daugiau kaip 400 ginkluotų pakistaniečių naktį į kovo 16 d. užpuolė Indijos pasienio miestą Kamalpurą Tripuroje (Rytų Indija) ir apiplėšė dalį miesto. Redakcijos komentaruose laikraštis pažymi, kad toks organizuotas užpuolimas negalėjo būti įvykdytas be Pakistano valdžios žinios.


T. S-gos taryba svarstė lietuvių lenkų konfliktą.

Atidėlta rudeniui. (Mūsų specialaus Ženevos korespondento telegrama). Vakar rytą gavom tokią mūsų specialaus Ženevos korespondento telegramą: Trečiadienį prieš piet ir po piet T. S-gos tarybos viešam posėdy buvo svarstytas lietuvių lenkų derybų klausimas ir ,,ukrainiečių“ skundas prieš Lietuvą dėl žemės. Pranešėjas lietuvių lenkų klausimu olandų užsienių reikalų ministeris Bloklandas savo trumpam raporte pareiškė pasigailėjimo, kad ligšiol lietuvių lenkų derybose nebuvę prieita jokių rezultatų. Prof. Voldemaras dėl Bloklando pranešimo pareiškė, kad tas pranešimas remiasi tiktai lenkų patiektais argumentais ir todėl esąs vienašališkas. Lietuva neturi noro derybas vilkinti ir vengti susitarimo. Atvirkščiai, iš lenkų pusės geros valios nematyti. Lenkai tebelaiko ginkluotas bandas prieš Lietuvą. Lietuvoj esą suimti ginkluoti lenkų palaikomų gaujų dalyviai. T. S-ga galinti pati tuo įsitikinti, pasiųsdama komisiją. Chamberlainas patarė vaduotis konsiliacijos ir geros valios dvasia. Prancūzijos atstovas socialistas Bonkuras iškėlė pageidavimą, kad būtų nustatytas terminas, lig kurio derybos turėtų duoti rezultatų. Vokietijos atstovas Šubertas taip pat pareiškė pasigailėjimo, kad ligšiol derybos nedavę vaisių, bet kartu nurodė, kad tam esą daug sunkių ir rimtų kliūčių. Po kalbų buvo pastatyta balsuoti pranešėjo Bloklando rezoliucija tokio turinio: ,,Taryba priima žinion Olandijos atstovo pranešimą ir pritaria jo turiniui. Kad derybos tarp Lenkijos ir Lietuvos eitų 1927 m. gruodžio 10 d. rezoliucijos nurodyta linkme, reikalinga, kad jos duotų apčiuopiamų resultatų prieš artimiausią sesiją. Taryba paveda Olandijos atstovui patiekti artimiausią sesiją pranešimą, kad galima būtų iš naujo klausimą svarstyti“. Ši rezoliucija nebuvo priimta vienu balsu, kadangi prof. Voldemaras balsavo prieš ją; ji buvo atmesta. Po to Chamberlainas pastatė naują rezoliuciją, kuri ir buvo priimta. Rezoliucijos tekstas toks: „Taryba nutaria pastatyti lietuvių lenkų santykiu klausimą savo artimiausios sesijos darbų tvarkon, ir prašo pranešėją paruošti lig to laiko pranešimą apie derybų padėtį“. ,,Ukrainiečių“ skundas buvo perduotas juristų komisijai. Vilniaus uždarytų mokyklų klausimas atidėtas rudens sesijai. Prof. Voldemaras šiandien vakare išvyko Paryžiun, kur turės pasikalbėjimų su Prancūzijos užsienių reikalų ministeriu Briandu. Šiandien rytą ,,Elta“ padavė tokį pranešimą iš Ženevos: Birželio 6 d. Tautų Sąjungos taryba išklausė Blocklando raportą, kuriam atpasakojama 1927 m. gruodžio 10 d. rezoliucijos vykdymas, būtent, ištremtųjuų grąžinimas ir derybų eiga ir nusiskundžiama dėl derybų lėtumo ir mažo vaisingumo. Dėl raporto plačiau kalbėjo prof. Voldemaras, Chamberlainas, Boncouras, kuris siūlė nustatyti deryboms laiką, Schubertas ir trumpai Zaleskis. Tarybos pirmininkas pasiūlė rezoliuciją, kuria aprobuojamas raportas ir siūloma iki kitos tarybos sesijos pasiekti apčiuopiamų rezultatų. Lietuvos delegatas kartu pasiūlė savo rezoliucija. Balsuojant abi rezoliucijos buvo atmestos. Tada Chamberlainas pasiūlė naują rezoliuciją, kuria generalinis sekretorius prašomas įrašyti kitos sesijos darbų tvarkon Lietuvos Lenkijos santykių klausimą, o Blocklandas paruošti raportą apie derybų išdavas. Rezoliucija priimta. Tuo būdu ruoštasis spaudimas dėl derybų ir puolimas dėl įrašyto konstitucijon Vilniaus nepasiekė tikslo. Ministeris pirmininkas tos pat dienos vakarą išvyko iš Ženevos Paryžiun. Laišku mūsų korespondentas paduoda tokių smulkmenų iš viešojo tarybos posėdžio, kur buvo svarstomas lietuvių lenkų konfliktas. ,,Lietuvių lenkų konfliktas traukė į save visų tarybos narių ir T. S-gos sferų ypatingą dėmesį nes ginčas tarp abiejų valstybių virto svarbia tarptautine problema, kur eina dalykas ne tik dėl dviejų valstybių santykių, bet ir dėl taikos ne tik rytų Europoj, bet gal būt ir visoj Europoj. Tautų Sąjunga ir didžiosios valstybės, kurios tiesioginiai ligšiol sekė ir dalyvavo lietuvių lenkų konflikto plėtojimesi, gerai žino, kad teisė ir teisybė čia yra Lietuvos pusėj, bet kad dėl susidėjusios tarptautinės politikos konjunktūros reikia daryti mėginimų paaukoti teisę grynai praktiško pobūdžio materiališkiems išskaičiavimams. Pasaulinės politikos vadams kažkodėl atrodo, kad jeigu pavyktų priversti Lietuva pripažinti smurtu sudarytą padėtį, tai viskas iš karto nurimtų rytų Europoj ir jie galėtų pereiti prie tolimesnių, jau nužiūrėtų kombinacijų vykdymo. Tačiau tie vadai klysta, nes, viena, Lietuva niekad nesutiks nusilenkti fiziškai pajėgai, o antra, net ir privertus Lietuvą tai padaryti, taika rytuose būtų dar didesniam pavojuj, negu kad dabar. Šitai, rodos, daug kas gerai supranta T. S-gos sferose, bet neturi pakankamos drąsos ir jėgos viešai atkreipti į tai tarybos dėmesį. Todėl ir matom, kad konfliktas, kartą T. S-gos išmestas iš tikro kelio, eina šunkeliais, kurie niekad neprives prie tikro ir nuoširdaus jo likvidavimo. Lietuvių lenkų konfliktas yra tikra T. S-gos tragedija. Todėl tad tarybos posėdžių salėj, kai lietuvių lenkų santykių klausimas buvo pastatytas svarstyti ir vietas prie stalo užėmė pranešėjas Bloklandas ir prof. Voldemaras, pasijuto šiek tiek įtempta atmosfera. Mat, lenkai, p. Zaleskiui vadovaujant, kaip žinoma, išvystė akciją, kad taryba pareikštų protestą prieš Vilniaus paskelbimą Lietuvos sostine ir bendrai, kad T. S-ga padarytų spaudimą į Lietuvą, kad ji „nesabotuotų“ derybų su Lenkija. Užsienių spauda jau rašė, kad posėdis buvo kiek pavėlintas todėl, kad pirmoji Bloklando pranešimo redakcija, kur nieko nebuvo prikišama Lietuvai, turėjo būti perredaguota, kai kuriems nariams pageidaujant, ta prasme, kad joj turėjo būti paminėtas „pasigailėjimas“, kad derybos ligšiol nedavę jokių vaisių. Tačiau lenkams buvo svarbu ne platoniško „pasigailėjimo“ paminėjimas, bet įtraukimas raportan protesto dėl Vilniaus. Tas buvo jų svarbiausias tikslas, kurio jie neatsiekė. Posėdžio eiga, tur būt, jums jau yra žinoma iš telegramų. Buvo ir linksmų valandėlių, kai prof. Voldemaras, atsakydamas į Zaleskio išsisukinėjimus dėl ginkluotų bandų organizavimo, parodė ... suimtų bandų dalyvių atvaizdus! Pastatytoji pirmoji rezoliucija negalėjo būti priimta, nes T. S-gos paktas reikalauja, kad taryba savo nutarimus priiminėtų vienu balsu, o prieš rezoliuciją balsavo prof. Voldemaras. Mat, einant T. S-gos procedūra, valstybė, kurios byla svarstoma taryboj, turi tuo momentu tarybos nario teises. Prof. Voldemarui padavus balsą prieš, rezoliucija buvo atmesta. Teisybė, ji Lietuvai nebuvo priimtina. Antroji, p. Chamberlaino rezoliucija yra grynai technikinio pobūdžio, ir todėl, nors jai vienabalsiškumas ir nebuvo reikalingas, ji buvo visų priimta vienu balsu. Taip pat visas konfliktas yra atidėtas rudeniui, kartu su uždarytų Vilniaus krašte mokyklų klausimu. Kai dėl vadinamųjų ,,ukrainiečių“ skundo, tai jis su linksmomis šypsenomis yra atiduotas juristų komisijai, kaip to reikalauja oficiališkoji procedūra. Nieko daugiau, be linksmos nuotaikos, tas skundas nesukėlė. Jis yra gal būt vienintelis ligšiol T. S-gos praktikoj kurjozas.


Konservatoriai iki rudens tikisi išsiaiškinti santykius su krikdemais ir centristais

Seimo Pirmininko pavaduotojai Andrius Kubilius ir Arvydas Vidžiūnas tikisi, kad rudenį jau bus suderinti koaliciniai santykiai su krikščionimis demokratais bei centristais. A. Kubilius vakar spaudos konferencijoje pranešė, jog šią savaitę konservatoriai susitiko su krikdemų vadovybe ir derino koalicijos sutarties nuostatas. Galutinai ginčytinus šios sutarties punktus ketinama suderinti per vasarą. Konservatoriai iki Seimo rudens sesijos ketina išsiaiškinti ir santykius su Centro sąjunga (CS). “Turime atsakyti į klausimą, ką reiškia, jog turime centristų ministrų, bet salėje balsuojame skirtingai”, - sakė A. Kubilius. Jis tikisi netrukus tai apsvarstyti su CS vadovais. Konservatorių atstovai tvirtino pasigendą ryžtingesnių ir aiškesnių opozicijos žingsnių, teikiant įvairius siūlymus ir “stabdant” valdančiosios partijos veiksmus. “Norėtume opozicijos cementavimosi”, - sakė Seimo Pirmininko pavaduotojas A. Vidžiūnas. Anot jo, valdančiajai koalicijai būtų maloniau matyti “ne verkiančią, o veikiančią” opoziciją. Jis teigė, kad pastaruoju metu opozicijos veiksmai tapo “vienspalviai”, nes Konstitucinis Teismas labai dažnai naudojamas kaip opozicijos teisinis instrumentas jos politiniams tikslams pasiekti. Kartu konservatorių atstovai mano, jog pastaruoju metu parlamente jau yra mažiau “nuogo politikavimo”, o tarimosi tradicija įgyja “vis didesnį pagreitį”. “Parlamento darbas eina nuo kiekybės kokybės link. Seimas tampa politinių ir dalykinių susitarimų vieta”, - sakė A.Kubilius.


Pakeista Čekoslovakijos vyriausybės sudėtis

PRAHA, birželio 17 d. (TASS-ELTA). Vakar įvyko Čekoslovakijos vyriausybės išplėstinis posėdis. Vyriausybės pirmininko V. Sirokio pasiūlymu, buvo priimtas nutarimas panaikinti kai kurias ministerijas ir atskirus valstybės valdymo centrinius organus. Respublikos prezidentas A. Zapotockis, vyriausybės pirmininko V. Sirokio pasiūlymu, atšaukė J. Bartušką, V. Krutiną, A. Maleką, J. Maurerį, M. Smidą, L. Štolą iš ministrų postų. Prezidentas atšaukė V. Škodą iš vyriausybės pirmininko pavaduotojo posto ir paskyrė jį teisingumo ministru. Prezidentas atšaukė M. Bakulą iš valstybės kontrolės ministro posto ir paskyrė jį žemės ūkio ir miškų ūkio ministru. Prezidentas paskyrė valstybės kontrolės ministru J. Krosnaržą, maisto pramonės ir žemės ūkio produktų supirkimų ministru I. Ugerį, vartojimo prekių pramonės ministru B. Machačovą‑Dostalovą, mokyklų ir kultūros ministru F. Kagudą. Prezidentas atšaukė E. Šlechtą iš statybos ministro posto ir paskyrė jį ministru - valstybinio statybos komiteto pirmininku, iš ministro - valstybinio statybos komiteto pirmininko posto atšaukė O. Beraną ir paskyrė jį statybos ministru, iš valstybės prokuroro posto atšaukė V. Alešą ir į šį postą paskyrė Nacionalinio susirinkimo deputatą J. Bartušką.


Apie Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Vyriausybės ir Lenkijos Liaudies Respublikos Vyriausybės derybas ir Susitarimo sudarymą dėl tolesnio lenkų tautybės asmenų repatrijavimo iš TSR Sąjungos terminų ir tvarkos

Sutinkamai su Tarybų Sąjungos—Lenkijos 1956 metų lapkričio 18 d. Bendruoju Pareiškimu Maskvoje įvyko Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Vyriausybės ir Lenkijos Liaudies Respublikos Vyriausybės Delegacijų derybos klausimais, susijusiais su tolesnio lenkų tautybės asmenų repatriavimo iš Tarybų Sąjungos terminais ir tvarka. Tarybų Sąjungos delegaciją sudarė: TSRS Vidaus reikalų ministras N. P. Dudorovas (delegacijos vadovas), TSRS URM IV Europos skyriaus vedėjas A. I. Gorčiakovas, TSRS URM Sutarčių teisės skyriaus vedėjo pavaduotojas P. D. Morozovas, TSRS VRM skyriaus viršininkas A. K Sirotinas, TSRS Generalinio Prokuroro pavaduotojas D. J. Salinas. Derybose dalyvavo Ukrainos TSR atstovas A. A. Mogila, Baltarusijos TSR atstovas M. J. Krištofovičius ir Lietuvos TSR atstovas I. Gaška. Lenkijos delegaciją sudarė: Lenkijos Liaudies Respublikos Vidaus reikalų ministras Vladislavas Vicha (delegacijos vadovas), LLR Vidaus reikalų ministro pavaduotojas Z. Šnekas, LLR URM Konsulinio skyriaus vedėjas L. Sibekas, LLR Vyriausybės Įgaliotinis repatrijavimo reikalams prie LLR Ambasados Maskvoje M. Popelis, LLR Ambasados Maskvoje Pirmasis sekretorius J. Banakas. Derybose taip pat dalyvavo Tarybų Sąjungos ir Lenkijos ekspertai. Po draugiškai ir visiško savitarpio supratimo dvasia vykusių derybų 1957 metų kovo 25 d. buvo pasirašytas Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Vyriausybės ir Lenkijos Liaudies Respublikos Vyriausybės Susitarimas dėl tolesnio lenkų tautybės asmenų repatrijavimo iš TSR Sąjungos terminų ir tvarkos. Susitarimas nustato, kad repatrijuotis turi teisę lenkų tautybės asmenys, kurie iki 1939 metų rugsėjo 17 d. buvo Lenkijos piliečiai. Repatrijavimas vyks iki 1958 metų gruodžio 31 d. Nuo Tarybų Sąjungos Susitarimą pasirašė TSRS Vidaus reikalų ministras N. P. Dudorovas, nuo Lenkijos — Lenkijos Liaudies Respublikos Vidaus reikalų ministras V. Vicha. Pasirašant Susitarimą dalyvavo — nuo Tarybų Sąjungos: TSRS Užsienio reikalų ministro Pirmasis pavaduotojas N. S. Patoličevas, Tarybų Sąjungos delegacijos nariai, ekspertai ir TSRS Vidaus reikalų ministerijos atsakingieji bendradarbiai: nuo Lenkijos Liaudies Respublikos Nepaprastasis ir įgaliotasis Ambasadorius Maskvoje T. Gedė, Lenkijos delegacijos nariai ir ekspertai.


Padnestrėje atšaukta nepaprastoji padėtis, kuri buvo įvesta šių metų kovo mėnesį po kruvinų susirėmimų tarp Moldovos policijos ir ginkluotų Padnestrės gvardijos bei kazokų formuočių Dubosaruose. Vasarą ji buvo pratęsta, kai situacija čia vėl susikomplikavo.


dėl draugo N. CHRUŠČIOVO pranešimo, priimtas 1962 m. kovo 9 d.

Išklausęs ir apsvarstęs draugo N. Chruščiovo pranešimą „Dabartinis komunistinės statybos etapas ir partijos uždaviniai gerinti vadovavimą žemės ūkiui“, TSKP Centro Komiteto Plenumas visiškai pritaria pranešime išdėstytai padėties žemės ūkyje analizei ir konkrečioms priemonėms, kurių tikslas yra praktiškai įgyvendinti partijos XXII suvažiavimo nutarimus ir naujosios TSKP Programos nurodymus, kaip sudaryti šalyje žemės ūkio produktų gausumą. Tarybinė liaudis entuziastiškai ir karštai pritardama sutiko istorinius TSKP XXII suvažiavimo nutarimus ir Komunistų partijos Programą, kurie išreiškia pagrindinius liaudies interesus. Broliškosios komunistų partijos, pasaulinis darbininkų ir nacionalinio išsivadavimo judėjimas naująją TSKP Programą laiko įžymiu kūrybinio marksizmo-leninizmo dokumentu, kuriame aiškiai apibrėžtos komunistinės statybos perspektyvos, atsakyta į pagrindinius dabarties klausimus, nurodytas kelias, kaip kovoti prieš imperializmą ir kolonializmą, kaip iškovoti laisvę, taiką ir tautų laimę. TSKP Programos jėgą sudaro tai, kad ji vertina komunizmą visapusiškai, kaip visuotinės lygybės ir teisingumo santvarką, kaip tokią žmonijos vystymosi fazę, kai bus neregėtai išvystytos visuomenės gamybinės jėgos ir bus užtikrintas aukščiausias darbo žmonių gyvenimo lygis. Vadovaudamasi Markso-Engelso-Lenino mokymu, partija įtraukė į savo Programą moksliškai paruoštą materialinės-techninės komunizmo bazės sukūrimo planą kaip svarbiausią ekonominį uždavinį, kaip tikrą būdą įgyvendinti didžiajam komunizmo principui: „Iš kiekvieno – pagal sugebėjimus, kiek vienam – pagal poreikius“. Šį Lenino nurodytą mūsų partijos kursą remia visa tarybinė liaudis, pasaulinis komunistinis judėjimas ir pažangioji žmonija. Statyti komunizmą dabar yra visų tarybinių žmonių svarbiausias ir gyvybinis reikalas. Tarybinius žmones ir daugybę mūsų bičiulių užsienyje džiugina tas faktas, kad pastaraisiais metais pasiekta didelių laimėjimų toliau vystant ekonomiką, mokslą ir kultūrą, metai iš metų didėja ekonominė šalies galia, kyla darbo žmonių gerovė. Sėkmingai vykdomos septynmečio plano užduotys vystyti lemiamą ekonomikos šaką – pramonę. Bendroji pramonės produkcija per praėjusius trejus septynmečio metus padidėjo 33 procentais vietoj 27 procentų, numatytų pagal kontrolinius skaičius, o bendrosios produkcijos gamybos apimties planinė užduotis viršyta 19 milijardų rublių. Faktiškai pramonės produkcijos gamyba 1959–1961 metais padidėjo 10,1 procento vidutiniškai per metus vietoj 8,3 procento pagal kontrolinius septynmečio skaičius. Žymiai viršijamos gamybos užduotys tokių svarbiausių rūšių pramonės produkcijos, kaip plienas, valcuotas metalas, ketus, nafta. Tarybiniai žmonės papildomai gavo daug liaudies vartojamų prekių. Pirmųjų trejų septynmečio metų rezultatai įtikinamai rodo, kad uždavinius, iškeltus mūsų pramonei 1959–1965 metams ir tolesnei perspektyvai, darbininkų klasė, inžinieriai, technikai ir mokslininkai, visa tarybinė liaudis garbingai išspręs. TSKP CK Plenumas pabrėžia, kad, vykdant komunistinės statybos uždavinius, nenukrypstamai keliant liaudies gerovę, nepaprastai svarbu toliau vystyti šalies žemės ūkį. TSKP Programoje pasakyta: „Klestinčio, visapusiškai išvystyto ir labai produktyvaus žemės ūkio sukūrimas greta galingos pramonės – būtina komunizmo pastatymo sąlyga“. Štai kodėl žemės ūkio vystymas, žemės ūkio produktų gausumo užtikrinimas yra ypač svarbus komunistinės statybos frontas, visos partijos, visos liaudies reikalas.


Revoliucinėse kovose užgrūdinta draugystė

Apie lietuvių ir latvių tautų revoliucinius ryšius ligi šiol mūsų spaudoje maža tebuvo rašoma. Įdomi medžiaga šiuo klausimu yra Latvijos Valstybinės leidyklos išleistoje knygoje, „Latvijos Komunistų partijos apybraižos“. Knygoje pasakojama apie revoliucinį judėjimą, apie darbininkų partijos gimimą ir grūdinimąsi. Latvijos Komunistų partijos istorija persisunkusi proletarinio internacionalizmo idėjomis. Ji ryškiai parodo, kaip sunkioje kovoje susikūrė kovinė latvių, rusų, lietuvių ir kitų mūsų šalies tautų sąjunga, kaip buvo kalama neišardoma latvių ir rusų tautų draugystė, kuri latvių tautos istorijoje vaidina lemiamą vaidmenį. 1898 metais išėjus latvių mėnesiniam žurnalui „Auseklis“, sąmoningi Vilniaus ir Kauno darbininkai lietuviai nusiuntė laišką Latvijos darbininkams. Propagandiniam-agitaciniam darbui darbininkų lietuvių tarpe dirbti prie Latvijos krašto socialdemokratijos Rygos komiteto 1906 metais buvo įkurti Rusų ir Lietuvių kultūros centrai. Jie vadovavo propagandiniam ir agitaciniam darbui partijos narių bei darbininkų rusų ir lietuvių tarpe jų gimtąja kalba. Kultūros centro veikla turėjo didelę reikšmę siekiant pakelti rusų ir lietuvių darbininkų sąmoningumą ir auklėti naujus partijos narius iš jų tarpo. Rusų ir Lietuvių kultūros centrų darbuotojai, drauge su Latvijos bolševikais, kovojo prieš menševikų mėginimus vyrauti Latvijos krašto socialdemokratijos organuose, o taip pat prieš likvidatorystės pasireiškimus jos eilėse. 1910 metais Lietuvių centras vienijo 120 partijos narių. Vienas iš jo vadovaujančių darbuotojų buvo anuomet S. Turlo. Siekdami palaužti kaimo darbininkus, stojusius prieš pernelyg didelį išnaudojimą, stambūs Latvijos žemvaldžiai įveždavo pigią darbo jėgą, ypač bernus, iš Lietuvos ir Baltarusijos. Centrinės žemės ūkio draugijos Latgalijoje turėjo specialius biurus žemės ūkio darbininkams verbuoti. Užverbuotieji darbininkai prekiniais vagonais buvo gabenami į Kurzemę ir Vidzemę ir pagal reikalą paskirstomi ūkiuose. Latvijos socialdemokratų partija ragino vietinius darbo žmones žiūrėti į užverbuotus lietuvius ir kitų tautų darbininkus draugiškai, o partijos narius įpareigodavo kelti jų klasinį sąmoningumą. Reakcijos metais Latvijos krašto socialdemokratija buvo žiauriai persekiojama. Daugelis šios organizacijos narių, gelbėdamiesi nuo persekiojimų, slapstėsi Lietuvoje ir čia, drauge su lietuviais, tebekovojo toliau. Knygoje pateikiama nemaža žinių apie lietuvių darbininkų laikraštį „Vilnis“, ėjusį Rygoje. Latvijos krašto socialdemokratija priėme taip pat nutarimą leisti nelegalų laikraštį lietuvių kalba, tačiau toks uždavinys jai buvo per sunkus, nes stigo literatūrinių jėgų ir materialinių lėšų. Lietuvių kalba nelegaliai išėjo tik vienas „Pirmyn“ laikraščio numeris. Didelį vaidmenį karo metais vaidino agitaciniai lapeliai. 1916 metais lietuvių kalba buvo išleisti keturi agitaciniai lapeliai. 1919 metais Latvijoje lietuvių kalba buvo leidžiamas laikraštis „Darbininkų kova“. Knyga parodo, kaip aršiose klasių kovose grūdinosi ir tvirtėjo lietuvių ir latvių tautų draugystė.