Sąjūdininkų pasakas, kad dėl rinkimų Lietuvoje „pasipiktino visas pasaulis” (jame dabar gyvena 4 milijardai su viršum žmonių) dauguma vertina pašaipiai, o neigiama išeivijos reakcija verčia apie daug ką susimąstyti. Natūralu, kad išeiviją šiurpina sąvokos „komunizmas”, „komunistai” - ko jos nešiurpina? Tačiau nenatūralu, kad išeivija tebetiki baubais, kurių Lietuvoje nėra ir kurie tebegyvena tik sąjūdininkų politiniame žodyne. Negi mūsų išeivija taip ir nenutuokia ar nenori žinoti, kas iš tikrųjų vyksta jų Tėvynėje? Kaipgi galėjo atsitikti, kad, praėjus dvejiems su puse metų po nepriklausomybės atkūrimo, žmonės vieningai balsavo už LDDP (rezultatai būtų buvę dar įtikinamesni, jeigu ne rinkimų klastotės), o išeivija garbina Sąjūdį ir tik Sąjūdį? Kaip galėjo atsitikti, kad oficialūs išeivijos veikėjai, grupės mokėjo dolerius mūsų laikraščiams, kad atgrasytų rinkėjus nuo LDDP? Kaip galėjo atsitikti, kad savo demokratinėmis nuostatomis žinomas Valdas Adamkus per Lietuvos televiziją darė tą patį? Išeivijos spauda (suprantama, kultūringiau negu mūsų privatus - opozicinis valstybinis laikraštis nevengia įžeidinėti Lietuvos žmonių, primesdama jiems vergo kompleksą, nemeilę Tėvynei, primityvumą ir kt. Indikatoriumi čia būna meilė ar nemeilė ponui V. Landsbergiui. Štai ir „Tėviškės žiburių” redakciniame straipsnyje mėginama aiškinti, kad iš tarybinės epochos paveldėtas medžiaginių gėrybių mišinys nublunka prieš „sovietinio tipo žmogų, kuriame slypi kažkas svetimo, nebesuprantamo, nors tasai žmogus buvęs tavo klasės draugas, nors ir mielas giminaitis”. Laikraščio nuomone, išeitis yra „Lietuvos jaunimo sambūry”, kuris „tvirtai ir aiškiai” Seimo rinkimų išvakarėse pasisakęs „prieš komunizmą ir jo baisųjį paveldą - nužmogintą žmogų, kuriam ir tėvynės atstatymo rytmetis nedaug ką reiškia”. Iš savo tautiečių, spaudos mėgėjų ir profesionalų, mes ne kartą girdėjome pamokymus, kad Lietuvos spauda turėtų būti objektyvi, pateikianti įvairias nuomones, atskirianti žinias nuo komentaro. O kaip šias taisykles pritaiko sau, pavyzdžiui, JAV lietuvių laikraščiai? Ar ta aplinkybė, kad ši spauda daugiausia priklauso katalikų, dešiniosios orientacijos partijoms, trukdo pateikti kitą nuomonę, kitą informacijos šaltinį? Lietuvoje jau seniai visiems aišku, kodėl Sąjūdis Parlamente neteko daugumos, kodėl p. Landsbergis pralaimėjo prezidento referendumą ir rinkimus. O štai išeivijos spauda net nemėgino analizuoti šių reiškinių priežasčių, nesidomėjo LDDP, LSDP, liberalų, kitų centro judėjimų programomis. Ji paskui „Lietuvos aida” juos pravardžiavo komunistais, nors bolševikinių metodų atšvaitų bene daugiausia ir liko Sąjūdžio veikloje. Manytume, kad tuo ji nusikalto savo skaitytojui. Daug ką nustebino, kad išeivija taip vieningai balsavo už lenką M. Čobotą, o ne už lietuvį B. Genzelį, nors išeivija turi kur kas daugiau antilenkiškų prietarų. Matyt, todėl, kad išeivijos rinkėjai nebuvo apie tai informuoti, ypač kad ponas M. Čobotas dar visai neseniai barė prezidentą Reiganą, kam jis kišasi į laimingos Tarybų Lietuvos reikalus. Jie buvo informuoti tik, kad p. Čobotą remia Sąjūdis. To ir užteko. Netgi įvykus rinkimams, laikraščiai nemėgina analizuoti, savikritiškai prisipažinti, kad jų informacija apie nuotaikas Lietuvoje buvo vienpusė. Vėl ta pati sąjūdininkiška mąstymo schema: LDDP tikslai, jeigu ne juodi, tai neaiškūs. Vieną kitą objektyvesnę mintį įsileidžia tik cituodami užsienio spaudą (niekur nedingsi). O graudenimai - iš tiesioginių šaltinių. Įtaigūs, gniaužią krūtinę. Pavyzdžiui, A. Garmutė „Tėviškės žiburiuose” rinkimų rezultatus atpasakoja tarsi būseną po atominio karo: jos instituto žmonės vaikšto „tylūs ir prislėgti”, architektūros mokslininkui Vytautui Levandauskui buvę „gėda už Lietuvą”. Fotolaboratorijos vedėja Adelė Krutulienė aiškino, kad tautoje „susiformavo vergo sąmonė, užaugo sumaterialėjusi karta”. Žmonių nenorą atvirai sakyti, už ką balsavo, aiškina ne Sąjūdžio įvaryta baime laisvai reikšti nuomonę, o kaltės jausmu. Netgi dešinioji spauda esanti mafijos ir korupcijos rankose. Kai autorė pasiuntė savo rašinį septyniems dešiniesiems laikraščiams, nė vienas neišspausdino. „Lietuvos aide” nepasirodė du siųsti rašiniai. Mat ir šis laikraštis „po savo sparneliu… glaudė kai kuriuos raudonosios spaudos bendradarbius”. (Ai, kaip negražu, pone Stoma!) Kairiųjų organizuotas mulkinimas buvęs sėkmingas. „Mat vergas ilgisi grandinių. Vergo atmintis trumpa (…) tik silpnavaliai žmogeliai, besaikiai materialistai ir egoistai, menkaverčiai elementai galėjo šauktis komunistų pagalbos”. Tiesa, A. Garmutė lieka optimistė: „Blogiau kaip vergams nebus”, o nefariziejams ir Dievas padėsiąs. Suprantama, ir A. Garmutė, ir „Tėviškės žiburiai” gali turėti savo nuomonę, gali nekęsti LDDP, gali nekęsti už ją balsavusių 817 tūkstančių lietuvių, betgi solidus laikraštis turėtų suvokti, kad Lietuva balsuodama gali turėti ir savo nuomonę. Ir ją pareiškė. O gal todėl ir pareiškė, kad nebeturi vergo kompekso? Lietuvos ir išeivijos santykiams iškilo daug problemų, kurias vienaip ar kitaip reikia spręsti. Viena jų - informacijos problema. Niekas nenori „apdoroti” išeivijos nuomonės. Valia jai mylėli Sąjūdį ar kitas organizacijas. Bet atriboti ją nuo įvairiapusės informacijos nėra doras dalykas.


Supažindinti komunistus su LKP (b) CK nutarimų esme

— Aš nežinau savo kaip sekretoriaus pareigų. Dirbu už visus: už vykdomojo komiteto pirmininką, už žemės komisijos pirmininką ir milicijos viršininką, — tvirtina Kupiškio valsčiaus pirminės partinės organizacijos sekretorius drg. Kvietkauskas. Tą patį kartoja ir Subačiaus valsčiaus partorgas drg. Baltušnikas. O drg. Kvietkauskas dirba neblogai, stengiasi įtraukti komunistus į aktyvų šalies atstatymo darbą. Jis tik nežino savo pareigų, nežino, kad pirminės organizacijos sekretorius negali ir neturi pakeisti valstybinių organų. Jis ne administratorius. Jis turi, visų pirma, dirbti su žmonėmis. Nei drg. Kvietkauskas, nei daugelis kitų Panevėžio apskrities pirminių organizacijų sekretorių bei partorgų to nežino, nors dėl to aiškiai kalbama LKP(b) CK Biuro nutarime „Apie Panevėžio apskrities pirminių partinių organizacijų ir valsčių partorgų darbą“. Pasirodo, kad apie šį nutarimą nežino nei vienas partorgas, nei vienas komunistas, nežino jo net visi apkomo darbuotojai, nors CK įpareigojo supažindinti kiekvieną komunistą su šio nutarimo reikšme ir esme. LKP(b) CK nurodė, kad Panevėžio apskrities pirminės organizacijos nepraveda reguliariai partinių susirinkimų, kad susirinkimai blogai paruošiami. Ar pagerėjo padėtis dabar? Ne, nepagerėjo. Ligšiol kai kurios pirminės partinės organizacijos (prokuratūros, teismo) nė karto nesusirinko nuo rinkiminio susirinkimo, o kitos (geležinkelių, vykdomojo komiteto) nors ir padarė po 2—3 susirinkimus, bet jie vis dar buvo blogai paruošti, nutarimai priimti nekonkretūs, o kartais ir politiškai neteisingi. Pavyzdžiui, Apskrities Vykdomojo Komiteto pirminė partinė organizacija (sekretorius drg. Grincevičius) priėmė tokį nutarimą partijos augimo klausimu: „Įpareigoti kiekvieną partijos narį savo įstaigoje parinkti iš tarnautojų vieną žmogų ir pasiūlyti jam stoti į partiją, padėti surasti rekomendacijas ir paruošti bylą“. Toks nutarimas yra politiškai neleistinas, organizaciniu atžvilgiu klaidingas. Mūsų partijos augimo klausima negalima paversti kampanija. „Partija, sako drg. Stalinas, — tai tvirtovė, kurios durys atsiveria tik vertiesiems“. Tad negalima iš anksto nurodyti, kiek ir ką įtraukti. Savo nutarime LKP(b) CK reikalavo kelti nepartinį aktyvą ir geresnę dalį atrinkti į partiją. Bet komunistai nežinojo, nesuprato to nutarimo esmės, o apkomas net nepastebėjo padarytos klaidos ir jos neištaisė. Tai įvyko todėl, kad partijos apskrities komiteto instruktoriai retai aplanko pirmines organizacijas, nebūna jų susirinkimuose ir nereikalauja laiku pristatyti tų susirinkimų protokolų. Svarbų vaidmenį pirminės partinės organizacijos darbe vaidina ir partinio ūkio (įskaitos, bylų ir t. t.) sutvarkymas. Negali partinė organizacija, kuri vadovauja socialistinio šalies ūkio tvarkymui prileisti netvarką savo partiniame ūkyje. O daugelis pirminių partinių organizacijų savo ūkio dar nesutvarkė. Netvarka vidujiniame partiniame darbe atsiliepia ir į darbą su nepartiniu aktyvu. Visi sekretoriai teisingai sako, kad nepartinio aktyvo yra, kad yra daug atsidavusių tarybų valdžiai žmonių, kurie nori padėti partijai ir vyriausybei dirbti didịjį atstatymo darbą. Bet tie žmonės ne visur organizuoti, su jais nepakankamai dirbama. Agitkolektyvų vedėjai ligi šiol, apkomo nepatvirtinti. Žinoma, yra valsčių, kur agitkolektyvai gerai veikia. Pav., Pušaloto valsčiaus partorgas drg. Bugytė nuolat sušaukia agitatorius, skaito kartu laikraščius, aiškina agitatoriams partijos ir vyriausybės nutarimus ir pan. Todėl ten ir agitacinis darbas gerai sutvarkytas. O tokiuose valsčiuose, kaip Smilgų, Rozalimo, Raguvos, kur partorgų nėra, su nepartiniu aktyvu niekas jokio darbo neveda. LKP (b) CK reikalavo iš komunistų kelti savo politini lygį, kad jie galėtų atlikti savo avangardinę rolę visose darbo srityse ir šioje srityje yra partinių organizacijų, kaip partorganizacija kur sekretorius drg. Konovalovas, kur partinis mokslas gerai sutvarkytas. Ten kasdien pravedama politinė informacija, nagrinėjama Stalino knyga „Apie didįjį Tarybų Sąjungos Tėvynės karą“. Kitose gi organizacijose joks darbas nevedamas, o pirmasias partinių kursų pamokas aplankė tik 50% numatytų klausytoju. Žodžiu, daug trūkumų, nurodytų LKP (b) CK nutarime, dar ligi šiol Panevėžio partinėse organizacijose nepašalinta. Viena svarbiausių to reiškinio priežasčių yra tas faktas, kad partijos nariai su CK nutarimo esme nebuvo supažindinti. Reikia dar dabar visose pirminėse organizacijose apsvarstyti LKP (b) CK nutarimą ir imtis konkrečiu priemonių darbo trūkumams pašalinti.


KRUVINAS AMATAS - AMŽINAS AMATAS, arba ko šypsosi Boleslavo „berniukai”?

Po pučo Šiaurės miestelyje prisiglaudę Vilniaus omonininkai buvo nuginkluoti, tai yra jie patys surinko dalį savo ginklų. Jų apskaita kariškiai nelabai rūpinosi. Kai kurie OMON-o darbuotojai iš karinio miestelio išėjo ginkluoti. Šaunamieji ginklai, sprogmenys ir šaudmenys pasklido ir tarp „raudonųjų brigadų”, darbininkų draugovių. Kur dabar tie ginklai? Buvę omonininkai tik pečiais gūžčioja. Kratos jų namuose, žinoma, buvo gerokai pavėluotos. Tik atsitiktinai ginklai buvo aptikti pas vieną Trakų rajone gyvenantį B.Makutinovičiaus pavaldinį. Slėptuvę parodė jo tėvas… Dalis omonininkų lėktuvu išskrido į Pamaskvę, po to patys galėjo pasirinkti savo tolesnės tarnybos vietas. V.Razvodovas, vienas iš būrio vadų, pradėjo mokytis Maskvoje, VRM akademijoje, bet aukštieji mokslai jam greitai, matyt, apkarto. B.Makutinovičius vėl susitiko su A.Nevzorovu. Jų kompaniją papuošė V.Žirinovskis ir Rygos OMON-o vadas C.Mlynikas. Beje, pastarasis Sankt Peterburge pasirodė svetima pavarde. Po to atsirado karinga visuomeninė organizacija „Naši”. Organizacijos fondą C. Mlynikas papildė pinigais, savavališkai paimtais iš buvusių bendražygių, likusių Tiumenės srityje, kasos. Beje, pakeliui į Tiumenę iš Rygos OMON-o dingo ne vienas apsukresnis karininkas, kurio visiškai netraukė kasdieniškas milicininko darbas kažkur imperijos užpečkyje. Tramdyti valkatas, girtuoklius ar nupiepusius vietinius reketyrus? Saugoti viešąją tvarką? Tai buvo toli, dar „vaikiškoje” OMON-ų praeityje. Dabar jie jau buvo gerokai „paaugę” nuo svetimo kraujo, nuo nebaudžiamo smurtavimo, atvirų ir slaptų nusikaltimų prieš beginklius žmones. Tiumenėje dabar liko tik 45 Rygos omonininkai. Apie 20 pabėgėlių grįžo į namus, į Rygą. Jų į kalėjimus niekas nesodina. Galbūt jų sąžinė šiek tiek švaresnė už tų, kurie tarnavo „Delta-1” ir „Delta-2” slaptose grupėse, kurios, manoma, užpuolė ir išžudė Medininkų posto darbuotojus. Arba tų, kurie liepos 2 d. šūviu į pakaušį nužudė buvusį savo bendražygį Sergejų Krotovą, kuris būrį paliko sausio 21 d., po Latvijos vidaus reikalų ministerijos užpuolimo, po nekaltų žmonių žudynių. „Keršytojai” 30-mečio karininko lavoną paliko ant plento, už miesto, antrajame kilometre… Areštuotas ir iš Tiumenės atvežtas buvo tik S.Parfionovas, tuoj pat tapęs Rusijos „patriotų” vėliava. Kitiems avantiūristams vėl sužibo pinigai, vėl jiems buvo žadami aukso kalnai. Rygietis majoras Čeckis surinko būrį galvažudžių ir nuvažiavo mokyti šio meno Padnestrės gvardiečius. Yra savanorių (tarp jų ir vilniečių) Azerbaidžane. Būta duomenų apie serbų pusėje kariaujančius buvusio Rygos OMON-o milicininkus. Taigi jie - ir vėl iš anksto pralaimėję, dvasiškai suluošinti žmonės. Iš Vilniuje likusių buvusių omonininkų, tardytojo C.Norinkevičiaus nuomone, 95 procentai niekur nedirba. Kai kuriuos galima pamatyti Gariūnuose. Spekuliuoja? Reketuoja? Kuo iš tikrųjų jie verčiasi, nežinia. Kai kurie tarnauja Baltarusijos milicijoje. Vėl saugo viešąją tvarką. Kas atleis jiems jų nuodėmes - Dievo ar žmonių teisma


DRAUGYSTĖS SUSITIKIMAS BULGARIJOS – JUGOSLAVIJOS PASIENYJE

SOFIJA, birželio 11 d. (TASS-ELTA). Vakar Kiustendilio okolijos Slavčeto kaime Bulgarijos – Jugoslavijos pasienyje įvyko tradicinis Bulgarijos ir Jugoslavijos pasienio zonos gyventojų draugystės susitikimas. Septintą valandą ryto iš abiejų pusių buvo atidaryta siena, ir tūkstančiai žmonių pasileido vienas kito pasitikti. Susitikime dalyvavo Bulgarijos statybos ir statybinių medžiagų ministras Radenko Vidinskis, Serbijos Liaudies skupščinos narys Vlado Mitovas, abiejų šalių masinių ir politinių organizacijų atstovai. Nuoširdžiai vykęs susitikimas padėjo sustiprinti Bulgarijos ir Jugoslavijos tautų draugystę.


Š. m. rugsėjo 15 d. Teherane TSRS ambasadorius Irane N. Pegovas ir Irano šachinšacho vyriausybės užsienio reikalų ministras Abasas Aramas pasikeitė notomis klausimu dėl to, kad užsienio valstybėms nebus suteikta teisė turėti Irano teritorijoje jokių raketų bazių. Irano užsienio reikalų ministras įteikė Tarybų Sąjungos ambasadoriui šio turinio notą: „Šachinšacho užsienio reikalų ministerija reiškia savo pagarbą Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos ambasadai ir, vystant ankstesnes derybas, laiko reikalingu pranešti ambasadai, kad šachinšacho vyriausybė, siekdama paskelbti savo gerą valią ir stiprinti abiejų šalių draugystės pagrindus, nori šia nota užtikrinti Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos vyriausybę, kad ji nesuteiks jokiai užsienio valstybei teisės turėti Irano teritorijoje jokių raketų bazių“. Atsakomojoje Tarybų Sąjungos notoje sakoma: „Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos ambasada Irane reiškia savo pagarbą Irano šachinšacho užsienio reikalų ministerijai ir turi garbę pareikšti, kad TSRS vyriausybė su pasitenkinimu priima žiniai Irano šachinšacho vyriausybės 1962 metų rugsėjo 15 dienos notą, kurioje sakoma, kad šachinšacho vyriausybė, siekdama paskelbti savo gerą valią ir stiprinti abiejų šalių draugystės pagrindus, nori šia nota užtikrinti Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos vyriausybę, kad ji nesuteiks jokiai užsienio valstybei teisės turėti Irano teritorijoje jokių raketų bazių“. Pasikeičiant notomis, Irano šachinšacho vyriausybės užsienio reikalų ministras Abasas Aramas savo vyriausybės vardu padarė šį žodinį pareiškimą: „Aš oficialiai pareiškiu, kad, kaip ne kartą nurodė Jo Didybė šachinšachas, Irano šachinšacho vyriausybė niekuomet neleis, kad Iranas taptų priemone agresijai prieš Tarybų Sąjungos teritoriją“. TSRS ambasadorius Irane N. Pegovas padarė šį atsakomąjį pareiškimą: „Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos vyriausybė priima žiniai oficialų Irano šachinšacho vyriausybės pareiškimą, kad, kaip ne kartą nurodė Jo Didybė šachinšachas, Irano šachinšacho vyriausybė niekuomet neleis, kad Iranas taptų priemone agresijai prieš Tarybų Sąjungos teritoriją. Tarybų Sąjungos vyriausybė reiškia įsitikinimą, kad minėtas šachinšacho vyriausybės užtikrinimas ir pasikeitimas notomis klausimu dėl to, kad užsienio valstybėms nebus suteikta teisė turėti Irano teritorijoje jokių raketų bazių, padės stiprinti TSRS ir Irano geros kaimynystės santykių pagrindus ir bus naudingi taikos bei saugumo interesams Artimųjų ir Vidurinių Rytų rajone


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

VLKJS CK priėmė nutarimą „Dėl komjaunimo organizacijų dalyvavimo ruošiant 1956 metais kolūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose pašarus“. VLKJS CK įpareigojo komjaunimo organizacijas, komjaunimo rajonų, sričių, kraštų komitetus ir sąjunginių respublikų LKJS CK užtikrinti kuo aktyviausią komjaunuolių ir jaunimo dalyvavimą ruošiant pašarus, prižiūrint kukurūzus, šakniavaisius ir kitas pašarines kultūras, o taip pat statant ir remontuojant silosavimo įrenginius, plačiai išvystyti lenktyniavimą už tai, kad kiekvienas kolūkis ir tarybinis ūkis viršytų nustatytus pašarų sukaupimo planus. VLKJS CK rekomenduoja komjaunimo organizacijoms steigti jaunimo šienavimo, silosavimo įrenginių statybos, siloso raugimo brigadas bei grandis; organizuoti masines jaunimo išvykas pašarų ruošti ir pašarinių kultūrų pasėlių prižiūrėti; siekti, kad kiekvienas šienavimo agregatas įvykdytų ir viršytų pamainos išdirbio normas. Ten, kur negalima naudoti šienapiūvių, rekomenduojama organizuoti rankinę piūtį, kad neliktų nė vieno nenušienauto hektaro šienaujamųjų pievų. Į pašarų ruošimo darbus komjaunimo organizacijos reikalingais atvejais gali įtraukti miestų ir darbininkų gyvenviečių jaunimą, jeigu tai nedaro žalos įmonių ir įstaigų darbui. VLKJS CK kartu su TSRS Žemės ūkio ministerija ir TSRS Tarybinių ūkių ministerija paskelbė Visasąjunginį rajonų komjaunimo organizacijų socialistinį lenktyniavimą ruošiant pašarus. Nugalėtojais bus laikomos rajonų komjaunimo organizacijos, kurios savo aktyviu darbu padės laiku baigti mašinų-traktorių stotyse, tarybiniuose ūkiuose ir kolūkiuose remontuoti šienapiūtės mašinas ir pasiekti pilnutinį jų išnaudojimą; nušienauti visus natūraliųjų šienaujamųjų pievų ir sėtinių žolių plotus; padės kolūkiams ir tarybiniams ūkiams organizuoti labai gerą kukurūzų, šakniavaisių, arbūzinių ir kitų pašarinių kultūrų pasėlių priežiūrą, laiku padės organizuoti visų šiaudų ir pelų stirtavimą; užtikrins masinį komjaunuolių ir jaunimo dalyvavimą statant ir remontuojant silosavimo įrenginius, vykdant siloso raugimo planus. Socialistinio lenktyniavimo nugalėtojams įsteigtos premijos: rajonų komjaunimo organizacijoms - keturiasdešimt pirmųjų, šešiasdešimt antrųjų ir šimtas trečiųjų premijų; kolūkių, mašinų, traktorių stočių ir tarybinių ūkių pirminėms komjaunimo organizacijoms - šimtas premijų; 1.500 premijų - komjaunuoliams, jaunimui ir komjaunimo aktyvistams. Rajonų komjaunimo organizacijos, užėmusios pirmąsias vietas, premijuojamos lengvuoju automobiliu ir įrašomos į VLKIS CK Garbės knygą. Atskiros iš jų sričių bei kraštų vykdomųjų komitetų ir respublikų Ministrų Tarybų teikimu gali būti patvirtintos Visasąjunginės žemės ūkio parodos dalyviais. Rajonų komjaunimo organizacijos, užėmusios antrąsias vietas, premijuojamos motociklu su vežimėliu ir įrašomos į VLKJS CK Garbės knygą. Rajonų komjaunimo organizacijos, užėmusios trečiąsias vietas, premijuojamos radijo imtuvais ir įrašomos į VLKJS CK Garbės knygą. Kolūkių, mašinų-traktorių stočių ir tarybinių ūkių pirminės komjaunimo organizacijos, pasiekusios geriausius lenktyniavimo rodiklius, premijuojamos vertingomis dovanomis (dviračiais, radiolomis, sporto inventoriumi, muzikos instrumentų komplektais ir pan.). Komjaunuoliai, jaunuoliai, komjaunimo aktyvistai, labiausiai pasižymėję pašarų ruošimo darbuose, premijuojami rankiniais laikrodžiais arba nemokamais kelialapiais į Visasąjunginę žemės ūkio paroda. Rajonų komjaunimo organizacijų Visasąjunginio socialistinio lenktyniavimo rezultatai ruošiant pašarus bus susumuoti 1956 metų lapkričio mėnesį. VLKJS Centro Komitetas pakvietė komjaunuolius, visą kaimo jaunimą aktyviai įsijungti į kovą už tvirtos pašarų bazės sudarymą gyvuliams ir tuo pačiu įdėti savo indėlį į bendrą liaudies reikalą - tolesnį visuomeninės gyvulininkystės kėlimą.


VAŠINGTONO JUSTICIJA MOKOSI IŠ GEBELSO; G. HOLO IR B. DEVIO SPAUDOS KONFERENCIJA

Komunistų veikėjai Gesas Holas ir Bendžaminas Devis, kurie laikinai paleisti už laidą, Niujorke surengė spaudos konferenciją. Holas pareiškė, kad nauji kaltinimai, pateikti Deviui, jam ir Komunistų partijai, kaip organizacijai, ir mėginimai įkalinti Filipą ir laikraščio „Vorker“ redaktorių Džeimsą Džeksoną ir visos kitos kaltinamosios išvados, kurias gali padaryti didysis žiuri, yra „šlykščiausias puolimas prieš visus amerikiečius per visą mūsų istoriją.“ Kalbant konkrečiai, pasakė Holas apie Devį ir save, - mums gresia kalėjimas 30 metų, t. y. kalėjimas iki gyvos galvos, ir ne todėl, kad mes teisti ir pripažinti kažkuo kalti, o veikiau todėl, kad mes atsisakome prisipažinti kalti pagal melagingas iš mūsų idėjų priešininkų sudaryto komiteto išvadas“. Holas pareiškė, kad Jungtinėse Amerikos Valstijose jau įsteigtos koncentracijos stovyklos, kurios jau yra paruoštos. Amerikos koncentracijos stovyklos, pasakė jis, „pernelyg didelės, kad jas būtų galima pripildyti vienais komunistais“. Jeigu vyriausybei pavyks komunistų persekiojimas, tai aukomis taps visi su komunistais susiję žmonės. Tuo būdu „kiekvienas, kuris, kovoja už taiką, tampa „susijusiu“ su komunistais arba jų bendrininku“. „Luizianoje, – pridūrė Devis, – valdžia jau naudoja įstatymą „dėl nusikalstamos anarchijos“, kad galėtų įkalinti jaunus negrus, dalyvaujančius kovoje už savo teises.“ Holas pasmerkė teisingumo ministro Roberto Kenedžio pareiškimą, kuriame šis mėgino palyginti taisykles, reikalaujančias registruoti Komunistų partiją, su taisyklėmis, reikalaujančiomis registruoti kompanijų akcijas ir vertybinius popierius. Tai velniškas, pavojingas ir gerai apskaičiuotas melas, kurį skleidžia aukštas pareigas einąs vyriausybės atstovas. Matyti, jis, kaip ir velionis Gebelsas, mano, kad, pakankamai dažnai kartojant didelį melą, kai kurie tuo melu patikės. Gesas Holas vėl pakartojo, kad jis jokiomis aplinkybėmis nesiregistruos pagal nelemtai išgarsėjusį Makareno įstatymą. „Aš greičiau su džiaugsmu pragyvenčiau savo likusį amžių kalėjime, kaip doras žmogus, užuot padėjęs naikinti pagrindines visų amerikiečių teises“, – pasakė jis. Kovo 19 d. Holas ir Devis turi vėl atvykti į teismą, kuris vėl nagrinės bylą ryšium su jų būsimuoju persiuntimu į Vašingtoną pagal naujas kaltinamąsias išvadas.


Nacionalinė italų draugija „Ballila“ ruošiasi išleisti knygą apie ministerio pirmininko Mussolini Šeimos istoriją nuo viduramžių iki šio laiko. Knygos autorius Giovanni Dolcetti iš Venecijos po keturių metų darbo knygynuos ir valstybės archyvuos susekė, kad Mussolini bočiai dar prieš kelis šimtus metų buvo susigiminiavę su Italijos aristokratais ir karaliais. Mussolini šeimos istorija bus išleista keliuos tomuos ir papuošta atvaizdais iš viduramžio laikų.


Johanesburgo gyventojai – negrai kovoja toliau

Johanesburgo gyventojai - negrai toliau boikotuoja miesto transportą. Kaip praneša agentūra Frans Pres, Johanesburge įvyko masinis protesto mitingas prieš rasinę segregaciją ir tarifų padidinimą už važiavimą autobusais. Į mitingo vietą buvo sutraukti policijos būriai. Policija pradėjo šaudyti į mitingo dalyvius. Sužeista 12 negrų.


Šiandien Brunėjaus sultanate (Anglijos protektoratas Šiaurės Borneo saloje) prasidėjo sukilimas. Kaip praneša agentūros Frans pres korespondentas iš Singapūro, sukilėliai užėmė naftos gavybos pramonės centrą Brunėjaus šiaurės vakaruose – Serijos miestą ir pradėjo mūšius sostinėje – Brunėjaus mieste. Sukilusieji, kaip praneša korespondentas, yra priešingi planams įkurti Malaizijos federaciją, į kurią turės iki 1963 metų rugpiūčio 31 d. įstoti Malaja, Singapūras, Saravakas, Brunėjus ir Britų Šiaurės Borneo. Sužinoję, kad Anglija ir Malaja susitarė įkurti Malaiziją, labai pasipiktino šio naftos turtingo protektorato gyventojal (Brunėjus kasmet eksportuoja apie penkis milijonus tonų naftos


Šiandien plačiosios mūsų Tėvynės darbo žmonės švenčia didžiąją dieną — demokratiškiausios pasaulyje konstitucijos — Stalino Konstitucijos dieną. Pažangiausieji žmonijos idealai ir siekimai, aukso raidėmis įrašyti į Stalino Konstituciją, nugalėjusiojo socializmo šalyje tapo tikrove. Stalino Konstitucija, nugalėjusi didžiausius istorinius bandymus, perėjusi gigantišką kovų ir kautynių etapą, šiandien kaip niekada žėri visai žmonijai savo kilniomis idėjomis, nepajudinamomis ir gyvybingomis. Stalino Konstitucija įgalino tarybinę liaudį sukurti mūsų šalyje socializmą. Stalino Konstitucija įkvėpė Tėvynės gynėjus nemirtingiems žygdarbiams, kurių pasėkoje Tarybų Sąjunga nugalėjo niekšingus ruduosius plėšikus ir gobšius samurajus, susilaukusius gėdingo galo. Stalino Konstitucija šiandien yra šviesiu kelrodžiu atstatyti mūsų šalį, padaryti ją dar tvirtesne ir saugesne, pastūmėti milžino šuoliais tolesnį jos liaudies ūkio kultūros ir mokslo suklestėjimą. Ypač brangūs Stalino Konstitucijos principai yra Tarybų Lietuvos darbo žmonėms. Kai pirmą kartą 1940 metais Lietuva pradėjo naudotis šviesiausia žmonijos laisvių chartija, visos lietuvių tautos taurųjį džiaugsmą išreiškė poetė Salomėja Nėris: Mums Konstitucija — kaip saulė [šviečia, O saulės niekas užgesint negali. Praslinkus tamsiajai vokiškosios okupacijos nakčiai Lietuvoje, darbininkai, valstiečiai ir darbo inteligentai stojo į didžiąją talką pakelti iš griuvėsių gimtąjį kraštą. Šiuose dideliuose darbuose, nugalint pokarinių laikų sunkumus, lietuvių tauta pasiekė gražių savo našaus darbo rezultatų, nes ji naudojosi visais privalumais, išplaukiančiais iš Stalino Konstitucijos. Milžiniški vokiškosios okupacijos padaryti mūsų kraštui nuostoliai nyksta iš mūsų gyvenimo. Tarybiniai žmonės, vadovaujami komunistų partijos, įveikia didžiausius karo pasėkų sunkumus. 79 tūkstančiai bežemių ir mažažemių valstiečių iš tarybinės valdžios rankų gavo daugiau kaip pusę milijono hektarų žemės. Naujakuriams suteiktas 50 milijonų rublių kreditas, milijonas du šimtai tūkstančių kūbinių metrų statybinių medžiagų, trylika tūkstančių karvių, aštuoni tūkstančiai arklių ir t. t. Toli nužengta ir pramonės srityje. Tarybų Lietuvoje jau atstatyta 547 metalų, miško, lengvosios, maisto pramonės ir statybinių medžiagų pramonės įmonės, daugiau kaip 500 vietinės (apskričių) pramonės įmonių ir 130 gamybinės kooperacijos artelių. Vien tiktai lengvoji pramonė pagamino audinių, trikotažo, odos ir avalynės daugiau kaip už dvylika milijonų rublių. Stoja į rikiuotę vis nauji ir nauji cukraus, aliejaus, popierio ir kt. fabrikai, elektros jėgainės ir t. t. Dideli darbai nuveikti ir komunalinio ūkio atstatyme. Gyventojai gavo 134 tūkstančius kvadratinių metrų gyvenamojo ploto. 40 komunalinio ūkio elektros jėgainių teikia gyventojams šviesą. Daugelyje miestų veikia vandentiekis. Tarybų Lietuvos žmonės plačiai naudojasi teise į mokslą. Respublikoje veikia tūkstančiai mokyklų, du universitetai, žemės ūkio akademija, veterinarijos, pedagogikos institutai, mokytojų seminarijos, technikumai, ekonominės mokyklos, dailės ir muzikos mokyklos. Klubai skaityklos, bibliotekos įsteigtos visuose mūsų krašto kampuose. Lietuviškos kultūros, tautinės savo forma, o socialistinės savo turiniu, tarpsmui ir sparčiam jos suklestėjimui atsiskleidė plačiausi galimumai. Mokslų Akademija, Valstybinė Filharmonija, Liaudies kūrybos namai, devyni teatrai, liaudies ansamblis, akademinis choras, simfoninis orkestras ir platus tinklas meninės saviveiklos ratelių — visa tai vaizdžiai sako, jog kultūros ir mokslo srityje Lietuva kaip niekada pažengusi toli į priekį. Be to, tenka paminėti, jog nelengvomis sąlygomis per vienerius metus išleista knygų beveik dviejų milijonų egzempliorių tiražu, išleidžiami nauji žurnalai, o laikraščiai — beveik kiekvienoje apskrityje. Šie žymūs laimėjimai Tarybų Lietuvos liaudies ūkio ir kultūros srityse buvo pasiekti dėka to, jog mūsų kraštas vadovaujasi Stalino Konstitucija, kuri realiai užtikrino didžiųjų teisių įgyvendinimą. Stalino Konstitucija, suteikdama piliečiams plačias teises, kartu uždeda ir garbingas pareigas. Šiandien didžiųjų atstatymo darbų įkarštyje, kuomet lietuvių tauta, drauge su kitomis tarybinėmis tautomis, pasiryžusi per penkerius metus pralenkti prieškarinį gyvenimo lygį, ypačiai svarbu yra tiksliai ir sąmoningai vykdyti visas tas pareigas, kurias mums uždeda Konstitucija. Laikytis Konstitucijos, vykdyti įstatymus, žiūrėti darbo drausmės, dorai atlikinėti visuomenines prievoles, gerbti socialistinio bendrojo gyvenimo taisykles, saugoti ir stiprinti visuomeninę socialistinę nuosavybę, budriai stovėti mūsų šalies nepažeidžiamumo sargyboje — štai kokias kilnias pareigas Stalino Konstitucija skiria tarybiniams piliečiams. Tikslus ir sąmoningas šių pareigų vykdymas yra patikimiausias sėkmingo darbo laidas pramonėje, transporte, prekyboje, žemės ūkyje ir švietimo srityje. Tarybinis pareigingumas, susijęs su liaudies masių entuziazmu, smarkiai pakilusiu ryšium su artėjančiais rinkimais į TSRS Aukščiausiąją Tarybą, padės greičiau įvykdyti šalies atstatomuosius darbus ir kurti aukšto ekonominio ir kultūrinio lygio gyvenimą visos šalies dirbantiesiems. Tegyvuoja TSRS Konstitucija — socialistinės visuomenės Konstitucija! Tegyvuoja pažangiausios žmonijos istorijoje Konstitucijos kūrėjas — Didysis Stalinas!


Kovo 27 d. susirenka lenkų seimas. Pilsudskininkai įeis į jį, kaipo stipriausia (128) frakcija. Antra po pilsudskininkų einanti frakcija – socialistai neturi ne pusės to skaičiaus (63). Kitos, kadaise didelės frakcijos turi – vos po ketvirtadalį. Priimtu parlamentuose papruočiu didžiausia frakcija turės duoti seimo pirmininką – maršalą. Pilsudskis jau esąs numatęs šiai vietai savo pavaduotoją ir seną bendradarbį – ligšiolinį vicepremierą Bartelį. Daugiausia kalbų ir spėliojimų sukelia tolimesnis Pilsudskio elgesys. Pasakytoj šiomis dienomis viešoj kalboj Pilsudskis pasisakė visuomet buvęs konstitucinės valdžios formos šalininkas, valdžios, kur bendradarbiauja prezidentas vyriausybė ir seimas. Turėdama savo gana didelę frakciją, vyriausybė galėsianti dirbti su seimu, tik seimas turėsiąs pakeisti darbo metodą. Buvusis seimas nieko pats nedirbęs ir kliudęs dirbti vyriausybei. Tą reikėsią pakeisti. Taip sako Pilsudskis. Bet tuojau kyla klausimas: su kuo blokuosis pilsudskininkai seime? Patys pakankamos daugumos neturi. 128 iš 444 dar toli gražu lig asoliutės daugumos (223) Absoliučiai daugumai Pilsudskiui trūksta dar apie 100 balsų. Iš kur juos imsi? Vis daugiau kalbama apie Pilsudskio artėjimą prie socialistų. Tačiau ir jų dar nepakaktų. Todėl manoma pritraukti dar kairiuosius valstiečius, kaip ,,Stronnictwo chlopskie“ arba „wyzwolenie“. Taigi, dabar jau aišku, kad Pilsudskis eisiąs su kairiaisiais. Kalbama net apie socialisto Moračevskio, dabartinio darbo ministerio, kandidatūrą į Pilsudskio pavaduotojus. Ministeriai konservatoriai: Niezabitovskis ir Meištavičius būk turėsią iš kabineto visai išeiti. Bet ar Pilsudskiui pavyks su kairiaisiais taip lengvai susitarti? Juk socialistai buvusiam seime visiškai ne buvo Pilsudskio šalininkais. Iš pradžių, po perversmo, jie dar kurį laiką rėmė Pilsudskį. Bet greit perėjo opozicijon. Juk ir Pilsudskis dalyvavo monarchistų susivažiavime Nesviže 1925 m. spalių mėnesį, kur buvo nutarta restauruoti monarchiją ir net buvo numatytas kandidatas į Lenkijos karalius – Janušas Radvila. Programa buvo tokia numatyta. Pirmiausia prezidento ir valdžios sustiprinimas, paskui regencijos įvedimas (Vengrijos pavyzdžiu). Regentu turėjo likti pats Pilsudskis. Pagaliau, monarchijos proklamavimas ir monarcho rinkimas. Buvo sudaryta net ir monarchistų partija. Tačiau ji išnyko dėl narių stokos. Iš esančių partijų tiktai krikščionys nacionalistai, ir tai neaiškiai, pripažįsta monarchiją. Taigi, šiandien Pilsudskis nuo savo monarchistinių svajonių bus greičiausiai jau atsisakęs. Bet visi atmena jo palyginamai neseniai pergyventą monarchistinį romantizmą. Atmena jį ir socialistai ir, suprantama, nepasitiki Pilsudskiu visiškai pamatuotai, bijodami, kad negrįžtų jo monarchinis romantizmas. Antras dalykas, kuris skiria Pilsudskį nuo kairiųjų – tai pilsudskininkų margumas. Čia yra ir stambiausių tituluotų dvarininkų ir smulkiausių ūkininkų, stambiausių pramoninkų ir darbininkų, žymiausių finansistų ir proletarų, uolių katalikų ir žydų. Suprantama, kad žemės ūkio pramonės ir finansų magnatų buvimas pilsudskininkų bloke vargu leis tam blokui susiartinti su kairiaisiais, ypač su socialistais. Tačiau, žinoma, daugiausia pareis nuo programos. Jeigu Pilsudskis pastatys kairiesiems priimtiną programą, tai bent laikinas koperavimas yra galimas. Įdomūs yra Pilsudskio santykiai su bažnyčia. Dar neseniai Pilsudskis labai koketavo su aukštąja dvasiškija. Ypač lenkų primas kardinolas Hlond, realus politikas, vokiečių centro pažiūrose augęs žmogus, buvo dideliu Pilsudskio garbintoju ir užtarėju. Taip pat Varšuvos kardinolas Kakovskis ir kai kurie kiti aukštieji dvasininkai buvo belaiką Pilsudskį savo žmogum. Ir Vatikano sferos gana maloniai žiūrėjo į Pilsudskį. Dėka tų santykių Pilsudskiui pavyko gauti iš Vatikano uždraudimą statyti kunigų kandidatūras, kas Pilsudskiui buvo ypač svarbu, nes kunigai daugiausia priklauso aršiausių jo priešų: krikščionių nacionalistų, krikščionių demokratų ir endekų. Tačiau Pilsudskio santykiai su aukštąja dvasiškija žymiai atšalo, paskelbus pilsudskininkų kandidatų sąrašą. Mat, tam sąraše šalia labai gerų katalikų atsirado ir labai blogi katalikai, laisvamaniai. O kas dar blogiau, net ir žydai. Tuo tarpu lenkų vyskupai prieš pat rinkimus išleido atsišaukimą, kuriam ragino balsuoti tiktai už tuos sąrašus, kuriuose yra geri katalikai. Suprantama, kad laisvamanius, o dar labiau žydus, sunku laikyti gerais katalikais. Todėl Pilsudskis tuo vyskupų atsišaukimu liko labai nepatenkintas ir priėmė jį, kaipo aiškiai pieš savo politiką nukreiptą akciją. Tuo tarpu dešinieji stengėsi vyskupų laišką išaiškinti savo naudai. Krikščionys nacionalistai, krikščionys demokratai, endekai visur įrodinėjo, kad tik jų sąrašai yra grynai katalikiški ir kad vyskupų atsišaukimas tik jiems vieniems yra taikomas. Nors vyskupų laiškas Pilsudskiui nė kiek nepakenkė, nes „chjena“ (chrzescjańska jednoćś narodowa) net ir su savo sąjungininku ,,piastu“ visiškai pralaimėjo, o Pilsudskis su savo laisvamaniais ir žydais – laimėjo, tačiau jo santykiai su bažnyčia jau atšalo ir kažin ar bepasitaisys. Taigi, Pilsudskio padėtis ir po rinkimų, nepaisant viso laimėjimo, palieka labai neaiški, jeigu jis norės valdyti su parlamentu.


Lapkričio m. (1927). vidudieny perėjau į Vokietiją ties Lumpėnais ir apsistojau nakvoti Tilžės pakrašty pas vieną ūkininką ir atvirai jam pasisakiau, kas aš esu ir iš kur. Tą pačią dieną jau sužinojo apie mano atvykimą kiti emigrantai iš Lietuvos ir keli atėjo aplankyti. Pasirodė visi jie turi prieglaudą: vieni pas vokiečių komunistus, kiti laikomi Plečkaičio agentų. Plečkaičio laikomi žmonės gauną per dieną 3,50 vokiš. mrk. Visi sakė man, kad Plečkaitis ir jie labai laukią manęs ir net manę siųsti į Lietuvą žmones, kurie būtų turėję mane kuo nors būdu išgabenti į Vokietiją.


JAV ir Didžioji Britanija naktį iš ketvirtadienio į penktadienį surengė antrąjį plataus masto oro antpuolį prieš Iraką. Puolime šįkart dalyvavo sparnuotosiomis raketomis ginkluoti amerikiečių B-52 bombonešiai ir britų „Tornado” karo lėktuvai. Prieš aušrą bombardavimo intensyvumas susilpnėjo. Irakas teigia, kad po antrojo antpuolio žuvusiųjų skaičius išaugo iki 33. Sužeisti mažiausiai 75 žmonės, tvirtina vieno iš Bagdado ligoninių personalas. Liudininkai tvirtina, kad sąjungininkų ugnis buvo nukreipta ir prieš Irako sostinės taikius gyvenamuosius kvartalus. Raketos ir bombos buvo nukreiptos tik į karinius objektus, patikino JAV gynybos ministras Williamas Cohenas. “Mes nepuolame Irako liaudies”, - pabrėžė jis, pridūręs, kad per antrąjį puolimą siekta sunaikinti Irako ginklų sandėlius bei šalies gvardijos dalinius. Nors JAV siekia Irake sunaikinti masinio naikinimo ginklą, stengiamasi, kad per bombardavimus cheminis ar biologinis ginklas nepatektų į aplinką, nurodė Cohenas. Tuo tarpu JT Saugumo Taryba Niujorke kelias valandas svarstė Irako krizę, tačiau nepajėgė priimti vieningo sprendimo. Čia ketvirtadienį nebuvo pritarta Rusijos pateiktam bendro pareiškimo projektui, kuriame “apgailestaujama” dėl jėgos panaudojimo. Rusija atšaukia savo ambasadorius Rusija atšaukė savo ambasadorių iš Vašingtono, protestuodama prieš JAV surengtą Irako bombardavimą. JAV valstybės departamento atstovas Jamesas Rubinas patvirtino, kad Maskva atšaukė savo ambasadorių Jurijų Voroncovą konsultacijoms, ir išreiškė apgailestavimą dėl šio Rusijos žingsnio. “Tokia reakcija nėra netikėta”, - pabrėžė Rubinas, priminęs, jog Maskva niekuomet nepritarė jėgos panaudojimui prieš Iraką. Tačiau JAV valstybės departamento atstovas tikisi, kad darbas su Rusija bus tęsiamas kitu lygiu. Nepaisydama pastarųjų metų nesutarimų su Vašingtonu, Rusija dar niekuomet nebuvo atšaukusi savo ambasadoriaus iš JAV nuo pat Sovietų Sąjungos žlugimo 1991 m. Rusija atšaukė ir savo ambasadorių Britanijoje skubioms konsultacijoms dėl Jungtinių Valstijų ir Didžiosios Britanijos karinių veiksmų Irake. Trumpame užsienio reikalų ministerijos pranešime sakoma, kad ambasadorius Jurijus Fokinas turi grįžti iš Londono kuo greičiau. Jokių detalių nepateikiama. Tuo tarpu Rusijos gynybos ministras Igoris Sergejevas abejoja dėl tolesnio bendradarbiavimo ir partnerystės su NATO. Jis pareiškė, kad Irako krizė verčia Maskvą iš naujo apsvarstyti jos saugumo strategiją. “Susiklosčiusi padėtis verčia atidžiai išnagrinėti ir pakoreguoti mūsų požiūrius į tarptautinio saugumo problemas”, - teigia maršalas Sergejevas pareiškime, kuriame neįprastai aštriai kritikuoja JAV ir Didžiąją Britaniją už Irako bombardavimą. Ketvirtadienį Sergejevas Rusijos prezidento Boriso Jelcino įsakymu nutraukė savo užsienio kelionę ir grįžo į Maskvą, atšaukdamas savo dalyvavimą NATO ir Rusijos susitikime Briuselyje. Rusija priešinasi NATO plėtrai, tačiau pernai pasirašė Santykių pagrindų aktą, kuris leidžia palaikyti oficialius santykius su aljansu, kuriame dominuoja JAV. “Apie kokį bendradarbiavimą ir partnerystę galima kalbėti, jeigu Rusijos nuomonės atvirai nepaisoma?” - pareiškime klausė Sergejevas, kuris anksčiau vadovavo Rusijos branduolinėms pajėgoms. Jis paragino JAV ir Didžiąją Britaniją nutraukti oro antpuolius ir abi puses grįžti prie derybų stalo. “Taip sunkiai pasiekti kompromisai buvo sunaikinti”, - sakė Sergejevas. Jis nenurodė, kaip gali būti pakeista Rusijos saugumo strategija. JAV žada tęsti karo veiksmus Po pirmojo sėkmingo oro antpuolio, per kurį siekė sunaikinti elitinės Respublikos gvardijos kareivines bei kitą svarbią karinę infrastruktūrą, JAV pažadėjo toliau iš oro atakuoti Iraką. JAV patarėjas nacionalinio saugumo klausimais Sandy Bergeris pareiškė, kad per pirmąją antpuolių bangą Irako kariniams objektams buvo padaryta “žymi žala” ir kad smūgiai tęsis, kol bus pakirstas Irako karinis pajėgumas. “Operacija tęsiasi”, - CNN telekompanijos laidoje “Larry King Live” pasakė jis. Bergeris neatsakė į klausimą, ar puolimas turėjo būti atnaujintas penktadienio vakarą, musulmonams švento ramadano mėnesio išvakarėse. “Operacija tęsis, kol mūsų kariškiai nuspręs, jog tikslai pasiekti”, - pasakė patarėjas, pridūręs, jog dabar nebūtų kreipiama dėmesio, jei Irakas iškeltų baltą vėliavą. JAV šaltiniai tvirtina, kad per karinę operaciją JAV ligi šiol nepatyrė jokių nuostolių. Anot Bergerio, operacija buvo rengiama siekiant išvengti civilių mirčių. Irako ambasadorius JT Nizaras Hamdunas taip pat kalbėdamas laidoje “Larry King Live” pareiškė, jog sunaikinti masinio naikinimo ginklus Vašingtonui yra tik dingstis, leidžianti pulti Iraką. “Manau, kad siekiama susilpninti vyriausybę. Jie viešai kalba, kad nori nuversti Bagdado vyriausybę ir remti vadinamąją opoziciją”, - sakė Hamdunas. Pentagono pareigūnai nurodo, kad per pirmąjį antpuolį daugiau kaip 70 JAV karo lėktuvų atakavo per 50 taikinių. Į juos buvo paleista daugiau kaip 200 “Tomahawk” sparnuotųjų raketų. Raketos krito ant Irako prezidento Huseino elitinės gvardijos kareivinių, priešlėktuvinės gynybos objektų, oro uostų ir karinių vadaviečių. JAV viceprezidentas Alas Goreʼas kalbėjosi su Rusijos ministru pirmininku Jevgenijumi Primakovu, kuris paragino Vašingtoną nutraukti oro smūgius. JAV pareigūnai atsisako nurodyti, kiek laiko tęsis oro antpuoliai, nors manoma, kad į taikinių sąrašą įtraukti objektai gali būti sunaikinti per kelias dienas. Vienas veiksnių, galinčių nulemti antpuolių trukmę, yra ramadano mėnuo. JAV analitikai būgštauja, kad karo veiksmai per šį savaitgalį prasidėsiantį musulmonams šventą pasninko mėnesį gali dar labiau sustiprinti antiamerikietiškas nuotaikas Arabų pasaulyje. JAV Atstovų rūmai remia Vašingtono veiksmus Dėl prezidento Clintono apkaltos susiskaldė JAV Atstovų rūmai ketvirtadienį trumpam užmiršo nesutarimus ir priėmė rezoliuciją, remiančią Vašingtono karo veiksmus prieš Iraką. Beveik vienbalsiai priimtoje rezoliucijoje - už balsavo 417, o prieš tik 5 parlamentarai - patvirtintas JAV politikos tikslas nušalinti Irako prezidentą Huseiną nuo valdžios bei remti demokratinės vyriausybės, kuri pakeistų jo režimą, sudarymą. Prieš balsavimą JAV gynybos ministras Cohenas ir kiti aukšti Clintono administracijos pareigūnai už uždarų durų supažindino parlamento narius su oro antpuolių detalėmis. “Turime kuo aiškiau pademonstruoti Huseinui, kad vidaus politika niekada ir jokiomis aplinkybėmis nepakirs mūsų ryžto”, - per debatus pareiškė demokratų lyderis Atstovų rūmuose Richardas Gephardtas. Senatas panašios rezoliucijos nesvarstė, tačiau abiejų partijų senatoriai paskelbė pareiškimus, remiančius JAV karo veiksmus.


Buvusios VDR vadovas E. Honekeris iš Maskvos Botkino instituto ligoninės sugrįžo į Čilės pasiuntinybę, kurioje slapstosi nuo praėjusių metų pabaigos. Kaip pranešė Čilės užsienio reikalų ministras R. Silva, nustatyta, kad 79 metų E. Honekeris serga bendrąja arterioskleroze.


SNO kariuomenė nekartos praeities klaidų0

Paimta Katangos sostinė; Protestas Anglijos vyriausybei

Agentūros Junaited pres interneišnl korespondentas praneša, kad SNO kariuomenė užėmė „Katangos nacionalinį banką“. Šiai įstaigai vadovauti paskirtas oficialus SNO asmuo. Šiuo metu SNO kariuomenė yra užėmusi visus atramos punktus Elizabetvilyje ir jo apylinkės


Vakar Austrijos koncleris Seipelis ir Prancūzijos užsienių reikalų ministeris Briandas turėjo ilgą pasikalbėjimą, kuriam, kaip manoma, buvo svarstytas Austrijos Vokietijos susijungimo klausimas. Bet iš kitų šaltinių pranešama, kad pasikalbėjime buvo liečiami tiktai ekonominiai klausimai. Prieš pasikalbėjimą su Briandu Seipelis ilgai kalbėjosi su Italijos delegacijos pirmininku Scialoja. ,,Daily Telegraph“ praneša, kad Seipelis norėjęs išsklaidyti neramias žinias skleidžiamas Italijos ir Prancūzijos ryšy su Austrijos ir Vokietijos susijungimo klausimu. Be to, Seipelis įtikinėjęs Scialoją, kad Austrija nesikišianti į Italijos elgesį su vokiečiais pietų Tiroliuj. (Elta).


Lietuvos KP Vilniaus miesto komiteto plenumas

Vakar, birželio 28 d., įvyko Lietuvos KP Vilniaus miesto komiteto šeštasis plenumas. Pranešimą „Apie auklėjamojo darbo miesto jaunimo tarpe būklę ir priemones jam pagerinti” padarė partijos miesto komiteto sekretorius P. Griškevičius. Pranešėjas ir diskusijose kalbėję partijos Tarybų rajono komiteto sekretorius V. Čiosovas, Lietuvos LKJS miesto komiteto sekretorius V. Burkauskas, miesto liaudies švietimo skyriaus vedėja E. Murauskienė, partijos Stalino rajono komiteto sekretorius S. Raguotis, Pedagoginio instituto direktorius J. Mickevičius ir kiti pažymėjo, kad didėja miesto jaunimo politinis ir darbo aktyvumas, kad jis plačiai dalyvauja socialistiniame lenktyniavime Didžiojo Spalio 40-ųjų metinių garbei. 150 Vilniaus jaunuolių ir merginų partijos raginimu dirba Rytų statybose, Donbaso šachtose, dirvoninėse žemėse. Miesto įmonėse yra 300 komjaunimo-jaunimo brigadų, kurios sėkmingai kovoja už darbo našumo kėlimą, žaliavų ir medžiagų taupymą. Partinės ir komjaunimo organizacijos pastaruoju metu pradėjo skirti daugiau dėmesio jaunimo auklėjimo klausimams, naudoja naujas jaunuolių ir merginų kultūringo laisvalaikio organizavimo formas ir metodus, įtraukia juos į visuomeninį darbą. Kartu plenume buvo nurodoma, kad jaunimo auklėjime esama rimtų trūkumų. Kai kurios partinės organizacijos ir įmonių vadovai nerūpestingai žiūri į jaunimo poreikius ir reikmes, nekreipia dėmesio į atskirų jaunuolių ir merginų amoralaus elgesio faktus. Plenumo dalyviai pažymėjo, kad aukštųjų mokyklų ir vidurinių mokyklų darbe yra klaidų auklėjant priaugančiąją kartą komunizmo dvasia. Plenumas priėmė nutarimą, kuriame numatytos konkrečios priemonės, kaip toliau pagerinti jaunimo auklėjimą. (ELTA).


ARABŲ Rytai vėl tapo atviros imperialistų agresijos objektu. Šį kartą angliškųjų kolonizatorių užpuolimo auka yra Omano — mažos šalies Arabijos pusiasalio pietryčių dalyje liaudis. Rugpiūčio 21 d. paskelbtame TASS’o pareiškime dėl įvykių Omane piešiamas tikslus, nenuginčijamais faktais pagrįstas tipiško kolonijinio plėšimo paveikslas — tai plėšia angliškieji grobikai, siekdami numalšinti Omano liaudies nacionalinio išsivadavimo judėjimą. Anglijos valdžia neturėjo ir neturi jokio teisinio pagrindo įsikišti į Omano reikalus. Kaip tik todėl Anglija su savo kolonijinio plėšimo partnerio — Amerikos parama neleido įtraukti į Saugumo Tarybos dienotvarkę klausimo dėl įvykių Omane. Provokacijų objektu vis labiau virsta ir kita arabų valstybė — Sirija. Jungtinėse Valstybėse vis įnirtingiau plečiama priešsiriška kampanija, kuria mėginama sudaryti ideologinę priedangą šios šalies užpuolimui. Amerikos Imperialistai jau pereina prie veiksmų. Koncentruojami Amerikos 6-ojo laivyno laivai karinėms operacijoms prieš Siriją patogiose vietose. Įtartinai suaktyvėjo Izraelio ginkluotosios pajėgos Izraelio—Sirijos pasienyje. Amerikos laikraščio „Krisčen Sajens Monitor” Vašingtono korespondentas Stenfordas praneša, kad „įvykiai Sirijoje” (turimi galvoje Amerikos žvalgybos organizuoto antivyriausybinio sąmokslo Sirijoje sužlugimas ir priemonės, kurių ėmėsi dėl šio sąmokslo Sirijos vyriausybė) sukėlė Vašingtone „pasitarimų karši aukštosiose sferose, pasenusios jėgos politikos, kokios neteko matyti nuo krizės Jordanijoje momento, stiliaus užkulisinius manevrus“. Dabartiniuose savo veiksmuose prieš Arabų Rytų tautas angliškieji ir amerikiniai kolonizatoriai veikia sutartinai. Jų sąmokslas pagrįstas bendru suinteresuotumu nuslopinti nacionalinio išsivadavimo judėjimą. Imperialistiniai grobuonys šiuo atveju susitarė dėl „darbo pasidalijimo”. Dar rugpjūčio pradžioje, kaip pranešė Anglijos laikraštis „Sandi Ekspres”, Dalesas, būdamas Londone, pareikalavo, kad Anglijos vyriausybė imtųsi naujų pastangų numalšinti sukilimą Omane. Jis įspėjo, kad, jeigu anglai dels imtis tokių priemonių, sukilimas gali išplisti į kitas naftos turtingas šalis Persų įlankos rajone. Omanas tapo Anglijos ginkluotųjų pajėgų karo veiksmų lauku Jungtinėms Amerikos Valstybėms žinant ir aiškiai sutinkant. Mainais Anglija parėmė JAV veiksmus prieš Sirijos liaudį. Neatsitiktinai Anglijos spauda, išreikšdama Anglijos valdančiųjų sluoksnių požiūri, prisijungė prie Amerikos laikraščių varomos piktos priešsiriškos propagandos ir kartoja visas šios propagandos tezes. Laikraščio „Daili Meil“ apžvalgininkas Džordžas Merėjus tiesiog ragina Jungtines Valstybes nusiųsti prie Sirijos krantų savo Viduržemio jūros laivyną. Kad anglų ir amerikiečių kolonizatoriai yra susimokę, rodo ir tat, jog Jungtinės Valstybės remia Anglijos reikalavimą, kad Omaną klausimas nebūtų svarstomas Saugumo Taryboje. Tiesa, balsuojant šį klausimą JAV formaliai „susilaikė”, kad bent šiek tiek išsaugotų arabų tautų „bičiulio” kaukę, kurią JAV mėgina užsidėti. Bet JAV „susilaikė” tik įsitikinusios, jog Amerikos diktatui paklusnių šalių atstovų balsų užtenka, kad būtų sukliudyta Tarybai apsvarstyti Omano įvykius. Šlykštų JAV veidmainiškumą ypač aiškiai atskleidžia tas faktas, kad, kaip pranešė agentūra Junaited Pres, dar rugpiūčio 15 d., t. y. esant daug laiko prieš Saugumo Tarybos posėdį, Anglijos ambasadorius Jungtinėse Amerikos Valstybėse G. Kačia painformavo einantį JAV valstybės sekretoriaus pavaduotojo pareigas R. Merfį, jog „Didžioji Britanija nenori, kad Saugumo Taryba svarstytų Omano klausimą, ir Merfis sutiko, kad būtų geriau, jeigu Saugumo Taryba šio klausimo nesvarstytų“. Tad yra aiškus dviejų imperialistinių valstybių sąmokslas bendrai veikti prieš arabų tautas. Bet tai — sąmokslas, sudarytas dviejų grobuonių, kurie yra pasiruošę kibti vienas antram į gerklę, kai sprendžiama, kaip pasidalyti grobi, kam turi priklausyti Arabijos pusiasalio „juodasis auksas”. Kaip savo laiku pareiškė JAV prezidentas Eizenhaueris, „Viduriniuosiuose Rytuose yra apie du trečdalius dabar žinomų pasaulinių naftos telkinių”. Eksploatuodami šiuos telkinius, amerikiniai ir angliškieji kolonizatoriai gauna negirdėtą pelną. Štai kodėl JAV ir Anglija taip įnirtingai kovoja už arabų naftą. Amerikos naftos monopolijos be atvangos išstumia savo konkurentus anglus. Kaip pareiškė šių metų kovo 1 d., svarstant JAV senate „Eizenhauerlo doktriną“, senatorius I. Kefoveris, 1946 metais Amerikos kompanijoms priklausė 35,3 procento Artimųjų Rytų naftos. 1953 metais Amerikos kompanijos jau turėjo 58,4 procento. Anglų dalis per tą laiką sumažėjo nuo 49,9 iki 28,4 procento. „Tuo būdu, — pasakė Kefoveris, — Amerikos naftos kompanijų interesai Artimuosiuose Rytuose yra gana įspūdingi, ir jų įtaka vyriausybės politikai yra didžiulė ir lemiama”. Nafta Omane buvo rasta neseniai, 1955 metais. Bet ji iš karto patraukė tiek Anglijos, tiek Amerikos naftos kompanijų dėmesį. Pakanka pažvelgti į žemėlapi, kad suprastume, jog Omanas strateginiu atžvilgiu yra tarsi raktas į visus milžiniškus Persų lankos rajono naftos turtus. Ir kai ištikimas Anglijos agentas — Maskato sultonas koncesiją Omano naftai suteikė kompanijai „Petroleum Development Oinan Limited“, kurioje viešpatauja Anglijos kapitalas, tai sukėlė nerimą Amerikos naftos kompanijos „Aramko“ šeimininkų tarpe. Ši kompanija yra užgrobusi ir eksploatuoja naftos telkinius Saudo Arabijoje, į vakarus nuo Omano. „Aramko“ verteivos vadovaujasi tuo, kad, pasiglemžę Omaną, jie galėtų užvaldyti labai gausius naftos šaltinius Buraimio oazėje, šiaurę nuo Omano, ir pradėti kovą už anglų išstūmimą iš Kuveito, kur 1956 metais buvo išgauta daugiau kaip trečdalis visos Artimųjų Rytų naftos. Štai kodėl JAV, ragindamos Angliją kuo greičiausiai likviduoti liaudies sukilimą Omane, tuo pačiu metu vykdo slaptas intrigas, siekdamos pasinaudoti Anglijos pastangų vaisiais ir patenkinti Amerikos naftos karalių pretenzijas į Omaną. Savo agresyvius veiksmus prieš arabų tautas amerikiniai ir angliškieji kolonizatoriai mėgina dangstyti nurodymais į komunistinę grėsmę ir vėl mėgina iškelti melagingą ir nuskarusią „antikomunizmo“ vėliavą. Arabų tautos pasipiktinusios atmeta Amerikos—Anglijos propagandos prasimanymus, kuriais siekiama rasti pretekstą pateisinti savo įžūliam kišimuisi į Sirijos, Omano ir kitų Artimųjų Rytų šalių reikalus. Taikingoji viso pasaulio visuomenė protestuoja prieš naują imperialistų pasikėsinimą į Artimųjų Rytų tautų laisvę ir nacionalinį turtą. Maža didvyriška Omano liaudis ir Sirijos liaudis semiasi iš šio solidarumo naujų jėgų kilniai ir teisingai kovai už savo laisvę ir nepriklausomybę.


SNO taikaus kosminės erdvės naudojimo komitetas tebedirba. JAV atstovo Plimptono kalba vakarykščiame posėdyje vėl parodė, kad Jungtinės Valstijos stengiasi sukliudyti paruošti tokias teisines normas, kurios neleistų naudoti kosminę erdvę veiksmams, didinantiems tarptautinį įtempimą, sudarantiems grėsmę kosmonautų gyvybei bei sveikatai ir trukdantiems tirti kosmosą taikiais tikslai


PARYŽIUS, birželio 20 d. (TASS-ELTA). Pastaruoju metu Prancūzijoje žymiai padidėjo daržovių – svogūnų, bulvių, pomidorų, agurkų ir kt. kainos. Salotų kainos padidėjo 10 kartų, palyginti su pereitais metais.


Grupės tarybinių mokslininkų pareiškimas klausimu dėl branduolinio ginklo ir jo bandymų uždraudimo

Viešuose TSRS Mokslų akademijos, įvairių mokslinių kolektyvų ir atskirų tarybinių mokslininkų pasisakymuose pastaraisiais metais ne kartą buvo pareiškiama apie Tarybų Sąjungos mokslinės visuomenės neigiamą pažiūrą į branduolinio ginklo kaupimą ir į tolimesnį jo bandymų vykdymą. Tarybiniai mokslininkai kryptingai dirba tyrinėdami radiacijos poveikio žmogui ir visoms gyvoms būtybėms padarinius, ir savo visuomenine veikla stengiasi išaiškinti kiek galint platesniems žmonių sluoksniams Tėvynėje ir už jos ribų, kokia didelė atsakomybė jiems tenka užkertant kelią atominės energijos naudojimui karo tikslams. Visuomeninė mokslo žmonių pareiga duoda mums pagrindo kreiptis į kitų šalių mokslininkus, kad dar kartą atvirai būtų iškeltas klausimas dėl neatidėliojamų ryžtingesnių bendrų su jais veiksmų, kuriais siekiama užkirsti kelią branduolinio karo grėsmei. Atominio karo grėsmė didėja, ginklavimosi varžybos ir masinio naikinimo ginklo kaupimas vyksta vis spartėjančiais tempais, atominį ginklą galinčių gaminti valstybių skaičius didėja; branduolinio ginklo bandymai įgauna vis didesnį mastą. Tuo būdu, pavojus žmonijai, kad bus panaudota atominė energija karo tikslams, pastaruoju metu ne tik nesumažėjo, o atvirkščiai, padidėjo. Tapo būtinas reikalas, kad mokslininkai visame pasaulyje įspėtų visus žmones dėl tikrojo dydžio artėjančio pavojaus, kuris kelia grėsmę ne tiktai gyvenančių, bet ir būsimųjų žmonijos kartų sveikatai. Mes su dideliu pasitenkinimu pažymime, kad mūsų Vyriausybė iškėlė radikalius pasiūlymus nedelsiant nutraukti atominio ginklo bandymus kaip pirmąjį žingsnį į visišką jo uždraudimą. Šie paprasti ir aiškūs pasiūlymai turi būti neatidėliojant įgyvendinti. Jie atitinka visos žmonijos interesus. Tarybiniai mokslininkai su nemažėjančiu dėmesiu stebi, kaip pasirodo vis daugiau pasisakymų mūsų drąsiųjų kolegų, kurie perspėja savo šalių vyriausybes ir viso pasaulio visuomenę dėl branduolinio ginklo naudojimo grėsmės, kurie reikalauja uždrausti šį ginklą ir nutraukti jo bandymus. Žinomajame Einšteino, Raselo, Žolio-Kiuri ir kitų įžymių mokslininkų pareiškime buvo kreipiamas dėmesys į rimtą žmonijai gresiantį pavojų ryšium su branduolinio ginklo gaminimu ir neišvengiamu plačiu jo panaudojimu, kilus naujam pasauliniam karui. Šiame pareiškime pasaulio mokslininkai buvo raginami su moksliniu įtikimumu įvertinti tikrąjį šio pavojaus dydį ir visiems apie jį pranešti. Kolektyvinius ir individualinius pareiškimus dėl atominio ginklo bandomųjų sprogdinimų neatidėliojamo nutraukimo pastaruoju laikotarpiu padarė Japonijos mokslinės tarybos sesija, du tūkstančiai du šimtai Amerikos mokslininkų, 256 Anglijos mokslininkai, 230 Prancūzijos mokslininkų, 18 įžymių Vokietijos fizikų, daugelis Kinijos, Čekoslovakijos, Indijos, Švedijos ir kitų šalių mokslininkų. Š. m. birželio mėnesį Amerikos mokslininkų federacija paskelbė pareiškimą savo 2500 narių vardu, ragindama JAV vyriausybę siekti per Suvienytųjų Nacijų organizaciją, kad būtų uždrausti tolesni branduolinio ginklo bandymai. Mes suprantame, kad, siekdami iškovoti branduolinio ginklo uždraudimą, įvairių šalių mokslininkai gali skirtingai žiūrėti į šio tikslo pasiekimą, kad jų pažiūrų į šią problemą skirtingumai kyla iš įvairių jų pasaulėžiūrų ir neretai tiesiogiai priklauso nuo jų valstybių valdančiųjų sluoksnių politikos. Bet tai, mūsų nuomone, neturi būti neįveikiama kliūtis, kad tokioje gyvybiškai svarbioje visiems žmonėms srityje, kokia yra kelio užkirtimas branduoliniam karui, įvairių šalių mokslininkai galėtų pasiekti bendrą poziciją, atitinkančią tautų taikingumą. Mūsų nuomone, mokslininkams reikalingi platūs tarptautiniai susitikimai, kad jie galėtų dalykiškai apsvarstyti juos jaudinančias problemas dėl radiacijos žalingumo ir atominės energijos naudojimo karo tikslams grėsmės. Teigiamas žingsnis šia kryptimi buvo š. m. liepos mėnesį sušauktas Paguoše (Kanada) pasitarimas, kuriame dalyvavo kai kurie įžymūs JAV, Anglijos Tarybų Sąjungos, Kinijos, Australijos, Japonijos ir kitų šalių mokslininkai. Pasitarimas Paguoše paruošė ir patvirtino pareiškimą klausimu dėl pavojaus, kurį kelia atominės energijos naudojimas karo tikslams. Mes remiame idėją dėl būtinumo sušaukti konferenciją atominio ginklo uždraudimo klausimu. Tegul plačiame tarptautiniame įžymiausių mokslo atstovų susirinkime pasako savo svarų žodi ne tik visų šalių mokslininkai — atomininkai, bet ir kitų mokslo šakų atstovai: biologai, medikai, visų krypčių filosofai, ekonomistai, istorikai, sociologai, pedagogai ir kt. Tokiu įtemptu ir visuotinio griaunančio karo pavojų keliančiu metu mokslininkai negali likti nuošalyje. Jų pareiga prijungti savo balsą prie reikalavimų nutraukti branduolinio ginklo bandymus. Visai žmonijai iškilęs pavojus dėl galimo atominės energijos panaudojimo karo tikslams yra bendras visoms šalims, nepriklausomai nuo jų politinės ir ekonominės santvarkos. Todėl mes esame tos nuomonės, kad visų šalių mokslininkai turi reikšti bendrą susirūpinimą dėl žmonijai gresiančio pavojaus ir suvienyti savo pastangas kovoje už nedelsiamą branduolinio ginklo bei jo bandymų uždraudimą ir kelio karams užkirtimą. Mes, tarybiniai mokslininkai, reiškiame savo visišką pasiruošimą bendrai veikti su bet kurios šalies mokslininkais, svarstyti bet kuriuos pasiūlymus, kuriais siekiama užkirsti kelią atominiam karui, užtikrinti taiką ir ramybę visai žmonijai.


Šiandien senojoje mūsų respublikos sostinėje Vilniuje prasideda pirmasis Lietuvos darbo valstiečių suvažiavimas. Pirmą kartą po sunkių vokiškosios okupacijos metų, kada nuo darbo valstiečių vokiškieji grobikai ir jų bendrininkai buožės lupo devynis kailius, kada jie visaip buvo engiami ir persekiojami, — laisvai suvažiavo visos Lietuvos darbo valstiečių, tikrųjų mūsų krašto laukų šeimininkų, atstovai svarstyti aktualių dienos klausimų. Ypatingomis sąlygomis susirenka šiandien Lietuvos darbo valstiečiu atstovai į savo suvažiavimą. Kiekvieną dieną mes girdime didžiojo Stalino įsakymus, pranešančius vis apie naujas ir naujas didvyriškosios Raudonosios Armijos pergales. Vienas po kito užimami miestai vokiečių Pomeranijoje, Silezijoje ir Brandenburgo provincijoje. Tarybiniai kariai, neseniai sutriuškinę milžinišką vokiečių tankų grupuotę, palaužė vokiečių pasipriešinimą Vengrijoje ir pradėjo smarkiu tempu vyti vokiečius iš vengrų ir čekoslovakų žemės. Tuo tarpu mūsų sąjungininkai vakaruose plačiu baru forsavo stambiausią gamtinę kliūtį pakeliui į Vokietiją — Reino upę ir kerta hitlerininkams smūgį po smūgio. Hitlerinio žvėries urvas apsuptas iš visų pusių. Nebetoli toji diena, kai jam bus suduotas lemiamas smūgis. Šiose istorinėse kautynėse dėl fašizmo sutriuškinimo, greta kitų tarybinių tautų, aktyviai dalyvauja ir lietuvių tauta. Tūkstančiai jos sūnų kovoja fronte greta su kitais tarybiniais kariais. N lietuviškasis Raudonosios Armijos junginys tose kovose pelnė garbingą Raudonosios Vėliavos ordiną ir įgijo Klaipėdos vardą. Mūsų krašto darbo valstiečiai jau ne kartą parodė savo ištikimybę tarybinei santvarkai, savo didžiajai Tėvynei, savo mylimajam draugui Stalinui. Žiauriosios hitlerinės okupacijos metu mūsų darbo valstiečiai dosniai rėmė tarybinius partizanus, kovotojus prieš hitlerinius okupantus dėl lietuvių tautos laisvės, dėl Tarybų Lietuvos. Maža to. Jie įvairiais būdais sabotavo okupantų uždėtas prievoles, nesileido įkinkomi į hitlerinę karo mašiną. Raudonajai Armijai išvadavus Tarybų Lietuvą, iki šių metų kovo 1 d. tarybų valdžia grąžino bežemiams ir mažažemiams okupantų vokiečių ir buožių užgrobtas žemes. Per tą laiką jau daugiau kaip 55 tūkstančiai darbo valstiečių gavo iš tarybų valdžios per 380 tūkstančių ha žemės, tūkstančius karvių, arklių, avių, kiaulių ir kitokio gyvo bei negyvo inventoriaus. Atsidėkodami už tai Lietuvos darbo valstiečiai, nepaisydami karo veiksmų atneštų sunkumų, sėkmingai atliko žiemkenčių sėją ir įvykdė nustatytas valstybines prievoles. Jie pristatė žymius javų, mėsos, bulvių ir pieno produktų kiekius fronto kariams ir mūsų respublikos miestą gyventojams, tuo žymiai prisidėdami prie vokiškųjų grobikų triuškinimo ir normalių gyvenimo sąlygų sugrąžinimo mūsų miestuose. Šiomis dienomis Tarybų Sąjungos vyriausybė už sėkmingą 1944 m. valstybinio grūdų paruošos plano atlikimą apdovanojo aukštais atžymėjimo ženklais 27 mūsų respublikos darbuotojus. Dabar vienas didžiausių mūsų darbo valstiečių uždavinių yra sėkmingai atlikti pavasario sėją. Gera sėja yra būsimo derliaus pagrindas. Užtat suprantama, kodėl darbo valstiečiai taip energingai svarstė sėjos klausimus valsčių ir apskričių valstiečių susirinkimuose ir kodėl jie dabar susirinko šių klausimų spręsti mūsų senojoje sostinėje Vilniuje. Kovo 18 d. „Tiesos“ numeryje mes spausdinome mūsų krašto vyriausybės nutarimą dėl žemės ūkio vystymo Valstybinio plano Lietuvos TSR valstiečių ūkiuose ir tarybiniuose ūkiuose. Vyriausybė patvirtino smulkų įvairių žemės ūkio darbų planą, numatė konkrečias priemones pasirengiant pavasario lauko darbams ir keliant žemės ūkio kultūrų derlingumą. Šis žemės ūkio darbų planas turi būti gerai žinomas tiek apskričių bei valsčių vykdomųjų organu, tiek atskirų valstiečių. Atlikdami šiemet pavasario sėją mes susidursime su eile sunkumų. Buožės, vokiškųjų grobikų agentai lietuviškai vokiškieji nacionalistai, visi buvę okupantų tarnai iš kailio nersis platindami įvairiausius šmeižtus, gandus, varys sabotažą, grasins ir terorizuos, kad tik sutrukdytų mums pasirengti ir atlikti sėją. Mūsų darbo valstiečiai, visi mūsų partiniai ir tarybiniai organai turi būti pakankamai budrūs, kad laiku demaskuotų priešo agentų melagystes ir neleistų jiems sutrukdyti pavasario sėjos darbų. Drauge reikia dėti visas pastangas sėklos, inventoriaus, traukiamosios jėgos trūkumui pašalinti, tinkamai išnaudoti MTS ir MANP esamą techniką, kad būtų apsėtas kiekvienas žemės sklypelis. Didžiuliai uždaviniai iškyla 1945 metais prieš mūsų krašto darbo valstiečius, prieš tarybinius naujakurius, prieš žemės ūkio organus. Mes linkime pirmojo respublikinio darbo valstiečių atstovų suvažiavimo dalyviams sėkmingo darbo sprendžiant šiuos klausimus visos mūsų didžiosios Tėvynės labui.


TASSo korespondentas N. Turkatenko praneša: Saugumo Taryba svarsto Kubos vyriausybės reikalavimą, kad Saugumo Taryba rekomenduotų tarptautiniam teismui duoti savo išvadą apie tai, ar teisėti yra nutarimai prieš Kubą, kurie JAV spaudimu buvo priimti Punta del Estėje ir kurie grubiai pažeidžia tiek SNO įstatus, tiek ir pačios Amerikos valstybių organizacijos įstatus. Venesuelos atstovo kalba kovo 22 d. Saugumo Tarybos posėdyje dar kartą parodė, kad JAV paverčia regionalinę Amerikos valstybių organizaciją nauju kariniu bloku nacionalinio išsivadavimo judėjimui slopinti Lotynų Amerikoje. Mėgindamas įrodyti, kad „teisėti“ esą Punta del Estės pasitarimo nutarimai ir tokia prievartinė priemonė prieš Kubą, kaip jos pašalinimas iš AVO, Venesuelos atstovas pateikė šį argumentą: argi galėtų kuri nors NATO šalis likti NATO bloke, jeigu ji įstotų į Varšuvos sutarties organizaciją. Dėl šio „argumento“ sumišo net Vakarų valstybių atstovai Saugumo Taryboje – juk Kuba nebuvo NATO narys ir nėra Varšuvos sutarties organizacijos narys. Ji priklausė regionalinei organizacijai, kuri pagal savo įstatus neturi turėti nieko bendro su kariniais paktais. Nenuostabu, kad Venesuelos atstovas, pabrėžė savo kalboje Kubos delegatas Garsija Inčaustegis, painioja karinius paktus su regionalinėmis organizacijomis. Juk AVO, iš esmės, jau tapo karine organizacija, kurioje viešpatauja Jungtinės Valstijos.


Austrijos teisingumo ministeris nenepripažino tribunolo sprendimo, kuriuo norima išduoti Vengrijos komunistas Bela Kunas. Jo nuomone, nesą įrodyta, kad nusikaltimai, kuriais jis kaltinamas, esą ne politinio pobūdžio.


LONDONAS, kovo 15 d. (TASS). Vakar Bendruomenių rūmuose įvyko diskusijos klausimu dėl Anglijos vyriausybės politikos Kipro atžvilgiu. Leiboristų opozicija pateikė rezoliuciją, kurioje reiškiamas nepasitikėjimas vyriausybei. Idenas savo ruožtu pareikalavo balsuoti pasitikėjimo vyriausybei klausimą ryšium su jos politika Kipre.


Londone labai susidomėta TASS-o pareiškimu, kuris buvo padarytas TSRS vyriausybės vardu. Kai tik pareiškimas buvo paskelbtas, jo pagrindiniai teiginiai buvo transliuojami per radiją ir televiziją. Vakariniai laikraščiai, skubiai perlaužę savo pirmuosius puslapius, pranešė skaitytojams apie rimtą Tarybų Sąjungos vyriausybės įspėjimą. „Ponas Chruščiovas sako Jungtinėms Amerikos Valstijoms: Šalin rankas nuo Kubos“ – su tokia antrašte per visą pirmą puslapį laikraštis „Ivning standard“ išspausdino ištraukas iš TASS-o pareiškimo. Jame įspėjama, rašo laikraštis, kad Kubos užpuolimas gali būti pasaulinio branduolinio karo pradžia. „Kreipimasis dėl Kubos. Karas – jeigu jūs užpulsite, įspėja Chruščiovas“, – praneša kitas vakarinis laikraštis „Ivning nius


Kaip sunkiai prigyja latvių lenkų susiartinimo idėja, aiškiai parodo paskutinis Vilniaus laikraščio „Dziennik Wilenski“ numeris. Laikraštis persispausdino neseniai latvių statistinio biuro vedėjo Skujenieko padarytą pareiškimą, kad lenkų Latvijoj visai nėra ir kad tie, kurie save vadina lenkais, yra tiktai nutautę latviai, ir ta proga parašytą lenkų mažumos Latvijoj organo „Dzwon“ straipsnį, kuriam kuo nuoširdžiausiai pritaria. Tą straipsnį čia paduodame ištisai. „Dzwon“, pasipiktinęs rašo: „O ar p. Skujenieks kada paklausė save, kokie ryšiai riša čia (supr.: Latvijoj) gyvenančius lenkus su lenkais tėvynėj? O ar apie „lenkiškų Inflantų“ istorinę praeitį žino ką p. Skujenieks? Nejaugi turime sugrįžti prie išgarsėjusių aštuonių valsčių ir įrodyti jų istorišką priklausomybę Lenkijai, ar išrašyti pavardes visų tų, kurie, kovodami dėl Lenkijos laisvės ir nepriklausomybės, paguldė galvas čia Latgalijoj? P. Skujeniekui, gal, reikia datų ir pavardžių? O ar kada p. Skujenieks save paklausė apie Daugavpilio išvadavimą nuo bolševikų lenkų kariuomenės pastangomis? Nejaugi tie, kurie guli „Inflantų“ kapinėse, tie erelių sielos, taip pat nutautę latviai? Pergyvenome trijų erelių plėšimus, nesiduosime sulaužomi nesveikų smegenų užgaidų ir nesiduosime įtikinami jų svaičiojimų. Tegul provincijos dignitorius, gavęs direktyvų iš viršaus, prievarta užrašinėja lenką gudu; tegul įrodinėja latvių statistai, kad lenkų skaičius vis mažėja; tegul atsako mums mūsų teisė į mūsų žemes ir tegul atima iš mūsų vaikų lenkišką mokyklą — mes išlaikysime, kaip iki šiolei išlaikėme. Tiktai kam tie madrigalai, ir prakalbos, ir arbatėlės, ir abipusiai vizitai? Kam tas akių dūmimas latvių lenkų susiartinimu? Kas ką nori apgauti ir apmauti? Juokinga ir vaikiška. Išeina, lyg viena ranka turėtume šunį, o antra… katę, norėdami save įtikinti, kad tie padorūs gyvulėliai — gyvena visiškoj taikoj. Gana to! Reikia nuimti kaukes ir nevynioti ašmenų į pakulas“.


„JOKIA JĖGA NEGALĖS ATIMTI IŠ MŪSŲ NEPRIKLAUSOMYBĘ“

DAMASKAS. rugsėjo 19 d. (TASS-ELTA). Vakar Sirijos ministrų tarybos posėdyje buvo toliau svarstomas turkų kariuomenės telkimo Sirijos pasienyje klausimas. Šiuo reikalu Sirijos ministras pirmininkas Sabris Asalis pareiškė spaudos atstovams: „Mes turime būti budrūs ir pasiruošę visokiems netikėtumams. Jokia jėga nepajėgs atimti iš mūsų nepriklausomybę. Sirija yra pasirengusi bet kurioms aukoms dėl savo laisvės. Jeigu imperialistai ir pamėgins padaryti kokį nors nusikaltimą prieš Siriją, tai mes nebūsime vieniši kovoje, nes visos mylinčios laisvę pasaulio tautos stos mūsų pusėje, kadangi mes kovojame už teisingumą ir taiką”. Sirijos vidaus reikalų ministerijos generalinis sekretorius pareiškime spaudai nurodė, kad turkų kariuomenė sutelkta daugiausia dviejuose rajonuose: Kirikchane ir Reichanijėje iki pat Antebo rajono.


Jordanijos Komunistų partijos pareiškimas

Pranešimu iš Amano, ryšium su Anglijos—Jordanijos sutarties anuliavimu Jordanijos Komunistų partija paskelbė pranešimą, kuriame ragina Jordanijos liaudį, kad ji būtų budri imperialistų sąmokslams, sustiprintų kovą prieš imperialistinę „Eizenhauerio doktriną”. Komunistų partija paragino Jordanijos vyriausybę atmesti tą „doktriną”, užkirsti kelią imperialistinės agentūros ardomajai veiklai šalyje, pasiekti, kad būtų visiškai likviduotos karinės bazės ir kad Anglijos kariuomenė būtų evakuota iš Jordanijos, paspartinti diplomatinių ir ekonominių santykių užmezgimą su Tarybų Sąjunga, KLR ir kitomis socialistinės stovyklos šalimis.


Siekdama išspręsti ginčą su Baltarusija dėl ambasadorių rezidencijų, Europos Sąjunga (ES) į Minską su tarpininkavimo misija siunčia Vokietijos ambasadorių Baltarusijoje Horstą Winkelmanną, pranešta pasibaigus ES užsienio reikalų ministrų konsultacijoms. Baltarusijos vadovybė pirmą kartą pripažino, jog per konfliktą dėl užsienio šalių ambasadorių rezidencijų galbūt kai kada buvo neteisi. Užsienio reikalų ministerija esanti pasirengusi atsiprašyti už per klaidą nugriautas Prancūzijos ir JAV ambasadorių rezidencijų tvoras. Tai, anot Rusijos kai kurių agentūrų, pasakė Baltarusijos diplomatijos vadovo pavaduotojas Vladimiras Gerimovičius. Diplomatas patvirtino, jog Minskas pasirengęs apsvarstyti galimybę kompensuoti lėšas, panaudotas pastatų, esančių prezidento rezidencijos teritorijoje Drozduose, remontui. Tačiau jis pridūrė, kad ES įvedus vizų apribojimą Baltarusija gali imtis atsakomųjų priemonių. ES sprendimą neišduoti aukštiems Baltarusijos pareigūnams vizų Baltarusijos prezidentas Aleksandras Lukašenka vakar pavadino šantažu. ES užsienio reikalų ministrai pareikalavo, kad Baltarusija laikytųsi Vienos konvencijos dėl diplomatų neliečiamumo bei pateiktų konkrečius pasiūlymus dėl padėties normalizavimo. ES užsienio reikalų ministrų pareiškime neatmetamos ir papildomos spaudimo priemonės. ES dokumentu draudžiama visoms 15 ES šalių priimti Baltarusijos pareigūnus: nuo prezidento Aleksandro Lukašenkos, jo kabineto ministrų bei jų pavaduotojų iki žemesnių pareigūnų, tarp jų ir Valstybinės patentų komisijos bei Valstybinės hidrometeorologijos komisijos pirmininkus. ES išplatino 131 Baltarusijos vadovo ir pareigūnų, kuriems nuo šiol nebus išduodamos ES vizos, sąrašą. Šį dokumentą palaiko dar 10 šalių. JAV valstybės departamentas pranešė, kad Baltarusijos prezidentui Aleksandrui Lukašenkai bei jo ministrams nebus išduodamos ir JAV vizos. Tačiau Maskva neketina sekti ES, vakar pranešė Rusijos užsienio reikalų ministerijos pareigūnas, nes Rusija mano, kad tokios priemonės “tik įšaldo konfliktinę situaciją, o ne padeda ją sureguliuoti”.


„Kairiųjų koalicijos“ frakcijos vardu parengė R. Piguet, Miranda da Silva, V. Ephremidis, atitinka reglamento 64 straipsnį Apie demokratijos ir žmogaus teisių pažeidimus Vidurio ir Rytų Europos šalyse Europos parlamentas, A. turėdamas omenyje, kad demokratizavimo bei visuomeninės pertvarkos procesas Vidurio ir Rytų Europos šalyse neturi pažeisti konstitucingumo ir tarptautiniu mastu pripažintų piliečių teisių, B. turėdamas omenyje, kad asmenys, kurie rėmė ankstesnius režimus, negali būti diskriminuojami kolektyviškai, C. turėdamas omenyje, kad konkretūs tokių asmenų nusikaltimai turi būti nustatyti vadovaujantis galiojančia teise bei įstatymais, D. žinodamas, kad ČSFR, Lietuvoje, Estijoje ar jau priimti, ar tai rengiami įstatymai, kuriuose kolektyviškai diskriminuojami buvusios komunistų partijos funkcionieriai, saugumo organų darbuotojai ir kiti asmenys, E. žinodamas, kad naujas pilietybės įstatymas Estijoje, kuris kategoriškai apriboja „kriminalinių nusikaltėlių, buvusių KGB darbuotojų ir okupacinės armijos vadovaujančiojo personalo“ pilietines teises ir procedūriniu būdu apie 30% rusų tautinę mažumą eliminuoja iš gegužės mėnesį vyksiančių Parlamento rinkimų, F. žinodamas Lietuvoje artimą įstatymo projektą apie apribojimus valstybinėje tarnyboje KGB darbuotojams bei bendradarbiams, komunistų partijos bei komjaunimo funkcionieriams, eiliniams komunistų partijos nariams po 1990.09.25, plačiai apkarpantį jų pilietines teises bei numatantį kiekvieno valstybinės tarnybos darbuotojo patikrinimą parlamentinėje komisijoje, G. žinodamas Čekoslovakų 1991.10.04 įstatymą, kuriuo ribojamos profesijos piliečiams, turėjusiems 1949-1989 m. atsakingas pareigas komunistų partijos, valstybės ir saugumo organuose, H. žinodamas, kad Vengrijos Konstitucinis teismas atmetė įstatymą apie baudžiamumo už 1944-1990 metais padarytus sunkius nusikaltimus, nenagrinėtus dėl politinių priežasčių, kuris turėjo tikslą susidoroti su ankstesniais politikais, I: turėdamas omenyje, kad senosios neteisybės ir pažeidimai visų piliečių lygiateisiškumo prieš įstatymus, egzistavę praėjusį 40-metį, negali būti pagrindas šiandieniniams šito principo pažeidimams: 1) reikalauja valdančiųjų ir politiškai atsakingųjų Vidurio ir Rytų Europos šalyse užkirsti kelią bet kokiam visų piliečių lygybės prieš įstatymą principo pažeidimui ir bet kokiam jų profesiniam diskriminavimui pasaulėžiūriniais ir politiniais motyvais, 2) smerkia Vidurio ir Rytų Europos šalyse priimtus arba rengiamus priimti įstatymus, kuriais imamasi politinės diskriminacijos, pažeidžiant tarptautiniu mastu pripažintus teisinius principus bei konstitucines teises ir reikalauja šitų įstatymų panaikinimo, 3) reikalauja, kad komisijos ir Taryba savo bendradarbiavimą su tomis šalimis, kuriose esama diskriminacinių įstatymų ir praktiškai, plėtotų atsižvelgdami į tai, ar minėtų diskriminacinių nuostatų atsisakoma, 4) įpareigoja savo kompetentingas komisijas, pasitelkiant atitinkamas delegacijas, teikti informaciją apie situaciją Vidurio ir Rytų Europos šalyse, kuriose aukščiau nurodyta forma yra pažeidinėjamos žmogaus teisės, 5) įpareigoja savo prezidentą perduoti Tarybos sprendimą minėtų Vidurio ir Rytų Europos šalių Vyriausybėms ir Parlamentams. Europarlamente parengtą rezoliucijos projektą paprašėme pakomentuoti LDDP Tarybos narį, užsienio politikos darbo grupės vadovą Algi KLIMAITĮ. - Kodėl, Jūsų manymu, šis projektas atsirado? - Centrinėje Europoje, visose postkomunistinėse valstybėse dabar plačiai diskutuojama dėl vadinamosios „desovietizacijos“, „dekomunizacijos“ ir pan. Kai kur - Vengrijoje, Čekoslovakijoje, Vokietijoje tokie įstatymai jau priimti, kitur - Lenkijoje, taip pat ir Lietuvoje rengiamasi priimti. Žodžiu, Europoje susikaupė šiokia tokia patirtis. Ne per seniausiai Vengrijos konstitucinis teismas atmetė analogišką įstatymą. Ypač daug diskutuojama Vokietijoje. Kalbėdamas Lietuvos AT iškilmingame posėdyje kovo 11 dieną Vokietijos bundestago deputatas prof. V. fon Štetenas taip pat palietė šią opią problemą, ragino nesekti vokiečių pavyzdžiu. Taigi daug kur įsitikinama, kad toks „dekomunizacijos“ traktavimas, istorijos, praeities vertinimas stabdo visuomeninį gyvenimą, varžo žmogaus politines laisves. - Tarkime, bus priimta panaši rezoliucija. Ir kas toliau? - Europarlamento sprendimai turi viso labo rekomendacinį pobūdį, yra tam tikras moralinis stimulas susimąstyti. Europos bendrijos užsienio reikalų ministrai turi atsižvelgti į šias rekomendacijas ir atitinkamai orientuoti savo politiką. Be abejo, galutinis sprendimas priklausys tik nuo mūsų. Tai mūsų pačių reikalas. - AT pirmininkas V. Landsbergis, kalbėdamas per NVS televiziją, akcentavo, kad panašūs „dekomunizacijos“ įstatymai - tai ne tiek mūsų vidaus problemos, kiek visoje Europoje vykstantys procesai. O dabar pasirodo, kad Europoje stipriai susimąstė? - Būtent taip. Vakarų Europoje labai gerai suvokia, kad „žaidimo“ taisyklės buvo išrastos ne Prahoje, ne Budapešte ir ne Vilniuje, o Maskvoje. Net „dešinieji“ politikai į šias problemas žvelgia gana racionaliai, be isterikos. Jie suvokia, kad gyvenimas diktavo objektyvias aplinkybes, nepriklausančias nuo žmonių. Pasitraukimas iš aktyvaus gyvenimo tomis diktato sąlygomis būtų atnešęs didžiulę žalą mokslo, kultūros, visuomenės raidai.


R. TARVYDAS Vilniaus Valstybinio V. Kapsuko vardo universiteto komjaunimo komiteto sekretorius

VLKJS CK iniciatyva liepos mėnesio pabaigoje į Čekoslovakiją išvyko Tarybų Sąjungos studentų ekskursija. Ekskursijoje dalyvavo 250 studentų iš įvairių mūsų šalies respublikų. Iš Tarybų Lietuvos buvo 19 studentų. Visi ekskursijos dalyviai su džiaugsmu ruošėsi kelionei. Prieš tai buvo perskaityta nemažai literatūros, plačiai studijuota apie Čekoslovakijos liaudies gyvenimą, istoriją, kultūrą, pramonę, švietimą, apsirūpinta žemėlapiais. Tai buvo daroma tam, kad geriau ir teisingiau pažintume ir įsimintume tą, ką matysime ekskursijos metu. Visos Pabaltijo respublikų studentų grupės prisijungė prie bendros ekskursijos ir išvykoma į Čiopą, kuris yra prie pat Čekoslovakijos sienos. Į Čiopą atvažiavome auštant Aušra mus sutiko jau Čekoslovakijos žemėje – Černy stotyje. Po trumpos pertraukos išvažiavome į Prahą. Kelionė buvo labai įdomi. Gėrėjomės gražiais kalnais, tvarkingomis gyvenvietėmis, miesteliais, derlingais laukais, vynuogynais. Traukinys sustodavo tik didesnėse stotyse ir labai trumpam laikui. Greit pravažiavome Vengrijos pasienį, istorinį Košice miestą, Žemuosius ir Aukštuosius Tatrų kalnus ir labai daug kitų vietovių. Prahą pasiekėme gana vėlai. Mūsų jau laukė „Čedoko“ autobusai. Apsigyvenome „Floros“ viešbutyje. Tą patį vakarą viešbutyje mūsų studentai susitiko su Čekoslovakijos studentais, besimokančiais Maskvos ir Leningrado aukštosiose mokyklose, Rumunijos studentais ir turistais. Prahoje didelį įspūdį paliko paminklas, pastatytas didžiajam čekų patriotui Janui Husui, senoji miesto rotušė su istoriniu astronominiu laikrodžiu ir judančiomis figūrėlėmis. Ekskursantai susidomėję apžiūrėjo Prahos Kremlių, aplankė Nacionalinę Galeriją, Gotvaldo mauzoliejų, Centrinį J. Fučiko vardo parką ir kitus istorinius muziejus, skverus, kinoteatrus, garsųjį Prahos bokštą ir kt. Atskiros ekskursijos grupės draugiškai kalbėjosi su Jugoslavijos Federatyvinės Respublikos turistais, pasikeitė su jais adresais. Visur mums, tarybiniams studentams, reiškė didelę pagarbą ir meilę. Labai susidraugavome su Čekoslovakijos pionieriais. Jie ištisas dienas laukdavo mūsų grįžtant iš ekskursijų prie viešbučio. Beveik visi delegacijos nariai iš dalino komjaunimo, pionierių ženkliukus, atvirukus ir kitas dovanas. Kiekvienas pionierius norėjo, kad ką nors įrašytume į knygutes atminčiai. Kiekvienas iš jų žadėjo aplankyti mūsų Tėvynę. Aplankyti Maskvą yra didžiausia jų svajonė. Pabuvoję Prahoje, išvykome į Brno. Tai didelis ir gražus miestas, sunkiosios pramonės centras. Čia yra traktorių, elektros, vagonų, tekstilės, maisto ir kiti fabrikai, penkios aukštosios mokyklos, ruošiančios specialistus įvairioms Čekoslovakijos liaudies ūkio šakoms. Pakeliui į Brno dar aplankėme garsiąsias Macochos olas. Šiuos požeminius pasakiško grožio urvus surado XX amžiaus pradžioje Brno universiteto profesorius Obsolonas. Dėl laiko stokos smulkiau susipažinti su Brno miesto gyvenimu, pramone ir studentais negalėjome. Skubėjome į Slovakijos sostinę – Bratislavą. Bratislava — taip pat aukštųjų mokyklų ir pramonės centras. Miestas stovi Dunojaus kairiojo kranto terasose, jį supa Mažųjų Tatrų aukštumos. Šiame mieste aplankėme Devino pilį, pastatytą XIII–XV amžiuje. Iš pilies kalno matyti viso miesto vaizdas, Dunojus. Ypatingą mūsų studentų dėmesį patraukė vakarinė dalis, kur matosi siena su Austrija ir Austrijos žemės kampelis. Pilyje susitikome su naujomis ekskursijomis. Ypatingai nuoširdžiai susidraugavome su rumunų gydytojų-turistų ekskursija. Didžiausią ir niekuomet neužmirštamą vaizdą paliko Didžiojo Tėvynės karo metu čia žuvusių tarybinių karių kapai. Didelė, neišardoma draugystė užsimezgė su Čekoslovakijos studentais. Ji skatina studentus dar geriau mokytis, pašvęsti savo gyvenimą ir žinias liaudies gerovei.


Tragedija, ištikusi Somalį, kur kasdien dėl pusbadžiavimo miršta nuo dviejų iki penkių tūkstančių žmonių, gali pasikartoti kitose Afrikos šalyse, nualintose sausros ir nesiliaujančių vidinių konfliktų. Bado mirtis gresia 60 milijonų afrikiečių, pareiškė Amerikos humanitarinės organizacijos „Duona pasauliui” prezidentas Davidas Bekmanas. Skubi pagalba reikalinga 23 milijonams žmonių žemyno rytuose, 30 milijonų - pietuose ir 7 milijonams - Afrikos vakaruose.


Vakar Seime įvyko tradicinis brifingas, kuriame dalyvavo laikinai einantis Seimo pirmininko pareigas Č. Juršėnas. Jis informavo apie šios savaitės darbus. Seimas posėdžiaus tris dienas iš eilės, be jprastų posėdžių antradienį ir ketvirtadienį, planuojama dirbti ir trečiadienį iki pietų. Premjeras B. Lubys Seimui pristatys Vyriausybės kabinetą ir veiklos programą. Jei Seimas tai patvirtins, Vyriausybė prisieks ir tik tada oficialiai pradės darbą. Ji dirbs iki prezidento išrinkimo. Antradienį bus renkami ir tvirtinami trys Seimo pirmininko pavaduotojai, laikinai einantis prezidento pareigas pasiūlys valstybės kontrolieriaus kandidatūrą, bus svarstomas įstatymo „Dėl opozicijos Seime” projektas, patvirtinta Seimo komitetų sudėtis, jų pirmininkai ir pavaduotojai. Seimo narys K. Antanavičius siūlys privatizavimo, P. Giniotas - labdaros įstatymų projektus.


Didžioji dalis Japonijos darbininkų šeimų negali sudurti galo su galu, nes nuolat didėja labiausiai reikalingų daiktų kainos. Apie tai rašoma Japonijos profsąjungų generalinės tarybos paskelbtoje „Baltojoje knygoje”. Generalinės tarybos duomenimis, vien laikotarpiu nuo 1957 metų sausio mėnesio iki rugpiūčio mėnesio pagrindinių maisto produktų kainos padidėjo vidutiniškai 20—30 procentų. Taip pat žymiai padidėjo važinėjimo geležinkeliais kaina, mokestis už komunalines paslaugas ir t. t. Kaip pažymima profsąjungų „Baltojoje knygoje”, 4—5 žmonių šeimos pragyvenimo minimumas sudaro apie 23 tūkstančius jenų per mėnesį, kai tuo tarpu didžiųjų įmonių darbininkų darbo užmokestis svyruoja apie 17 tūkstančių jenų. Kai dėl smulkiosiose įmonėse dirbančių darbo žmonių darbo užmokesčio, jis žymiai mažesnis už šį skaičių. Darbininkų padėčiai nenukrypstamai blogėjant, didėja kapitalistų pelnai. „Baltojoje knygoje” rašoma, kad 580 didžiųjų įmonių pastarųjų dvejų metų pajamos viršija 700 milijardų jenų. Generalinė taryba ragina darbininkų klasę ateinančiais metais dar plačiau kovoti už gyvenimo sąlygų gerinimą.


Pakistano Ministro Pirmininko Mohamedo Alio ir TSRS Ministrų Tarybos pirmininko N. A. Bulganino pasikeitimas laiškais

Ryšium su įvyksiančiu Pakistano paskelbimu Respublika, Pakistano Ministras Pirmininkas Mohamedas Alis atsiuntė laišką TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkui N. A. Bulganiniui. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas nusiuntė Pakistano Ministrui Pirmininkui Mohamedui Aliui atsakymo laišką. Žemiau spausdinami laiškų tekstai. Pakistano Ministro Pirmininko Mohamedo Alio laiškas N. A. Bulganinui Jo Prakilnybei p. N. A. Bulganiniui TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkui Maskva Jūsų Prakilnybe, Turiu garbę pranešti Jūsų Prakilnybei, kad sutinkamai su konstitucija, kurią ką tik priėmė Steigiamasis Susirinkimas, Pakistanas bus paskelbtas Respublika 1956 m. kovo 23 d. 2. Man ir mano Vyriausybei bus labai malonu, jeigu iškilmėse Respublikos Dienos proga Jūsų Prakilnybės Vyriausybei atstovaus specialus atstovas. Vargu ar reikia minėti, kad su juo ir jį lydinčiais asmenimis bus elgiamasi, kaip su valstybės svečiais per visą jų viešėjimo šioje šalyje laikotarpį. Maloniai priimkite, Jūsų Prakilnybe, mano labai didelės pagarbos patikinimus. MOHAMEDAS ALIS, Pakistano Ministras Pirmininkas 1956 metų kovo 8 d. TSRS Ministrų Tarybos Pirmininko N. A. Bulganino laiškas p. Mohamedui Aliui Jo Prakilnybei p. Mohamedui Aliui, Pakistano Ministrui Pirmininkui Karačis Jūsų Prakilnybe, Turiu garbę patvirtinti, kad gavau Jūsų malonų laišką, kuriame Tarybinė Vyriausybė kviečiama nusiųsti savo specialų atstovą dalyvauti iškilmėse Pakistano paskelbimo Respublika proga. Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Vyriausybė paskyrė savo specialiuoju atstovu dalyvauti iškilmėse Ministrų Tarybos Pirmininko Pirmąjį Pavaduotoją A. I. Mikojaną. Jį lydės TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininko Pavaduotojas ir Uzbekijos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas S. R. Rašidovas, TSRS Ambasadorius Pakistane I. F. Spedko ir Pasiuntinys F. P. Dolia. Priimkite, Jūsų Prakilnybe, mano aukščiausios pagarbos patikinimus. N. BULGANINAS TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas Maskva, Kremlius, 1956 metų kovo 15 d.


Stalino Konstitucija — užtikrina valdžią liaudžiai

Tarybinė valdžia — tikrai liaudies valdžia, pati demokratiškiausia valdžia pasauly. Tai patyrė lietuvių tauta, kai Liaudies Seimas, reikšdamas nustelbiančios tautos daugumos valią, paskelbė Lietuvą tarybų socialistine respublika. Tuose istoriniuose Liaudies Seimo rinkimuose dalyvavo 95,51% rinkėjų, kurių 99,19% balsavo už Darbo Liaudies Sąjungos kandidatus. Penkeri metai praėjo nuo to laiko. Tiesa, iš jų treji metai praėjo vokiečių okupacijoj ir sunkioj kovoj dėl Tarybų Lietuvos išvadavimo. Tačiau ir per tuos dvejus laisvos Tarybų Lietuvos metus mūsų darbo žmonės galėjo praktikoj įsitikinti, kaip teisingas jų pasirinktasis kelias. Stalino Konstitucijos nuostatų pagrindais pati darbo liaudis tiesiogiai dalyvauja valstybės valdžioj. Vos metai praėjo nuo Tarybų Lietuvos išvadavimo, o jau apie 40.000 darbo žmonių atstovų dalyvauja įvairiuose tarybinės valdžios organuose. Apie 21.000 žmonių yra miestų, apskričių, valsčių ir apylinkių vykdomųjų komitetų nariais. Per 20.000 yra komisijų nariais arba dešimtkiemių įgaliotiniais. Renkamųjų valdžios organų narių skaičius dar labiau padidės, kai bus išrinkti visi Lietuvos TSR Konstitucijos numatytieji organai — miestų, apskričių, valsčių ir apylinkių darbo žmonių deputatų Tarybos. Į Liaudies Seimą — Aukščiausiąją Tarybą išrinkta 79 geriausieji Lietuvos liaudies sūnūs ir dukros. Kas tie naujosios Lietuvos atstovai? Ogi 21 darbininkas, 25 darbo valstiečiai, 27 inteligentai ir tarnautojai, 1 amatininkas, 1 kumetis ir 3 kareiviai. Tokia sudėtis parodo, kad Aukščiausioji Taryba yra tikrosios darbo Lietuvos atstovybė. O kas gi kitas, jei ne darbo žmonės, jei ne darbo valstiečiai, darbininkai, darbo inteligentai sudaro Lietuvos liaudies, lietuvių tautos nustelbiančią daugumą? Tuo tarpu mes žinome, kad smetoniškame „seime“, kurį fašistai drįso vadinti „tautos atstovybe“, nebuvo nei vieno darbininko, nei vieno darbo valstiečio — biednioko nei vidutinioko. Bet užtat smetoniškame „seime“ buvo dvarininkai, stambūs buožės, namų savininkai, biznieriai. Smetoniškasis „seimas“, kaip ir visas fašistinis valdžios aparatas, buvo geras pralobimo šaltinis valdančiųjų klikai. Kai Smetona, Tūbelis, Petrulis, Yčas, Karvelis ir kiti atėjo prie valdžios, jų vienintelis turtas buvo tuščios kišenės ir nepadengti vekseliai. O pabuvę prie valdžios keletą metų, jie tuoj pasidarė dvarų, namų, brangių sklypų, fabrikų ir akcijų savininkais, milijonieriais. Visiems buržuazinės Lietuvos valdovams Lietuva buvo lyg jų asmeniškas biznis, ar dvaras, kuriame jie šeimininkavo kaip norėdami. Visas Lietuvos ūkis buvo ugdomas taip, kad jis daugiau naudos duotų turtingiesiems, o darbininkams ir darbo valstiečiams buvo ieškoma vietos Afrikos Angoloje, ar kuriame kitame pasaulio kampe, kad galėtų ten išgrūsti „lietuvių tautos perteklių“, dėl kurio taip sielojosi buržuaziniai valdovai. Tarybinės demokratijos pagrindu yra Stalino Konstitucijoj įrašytasis didysis darbo žmonių laimėjimas — tai, kad gamybos įrankiai ir priemonės, stambiosios pramonės, įmonės, bankai, transportas, ryšių priemonės, o taip pat žemė, jos turtai, miškai — visa tai perėjo į liaudies rankas, panaudojama tik darbo žmonių reikalams. Tuo pačiu buvo panaikinta skaudžiausia Lietuvos darbo žmonių rykštė — dvarininkų ir kapitalistų valdžia, žmogaus išnaudojimas žmogumi, ekonominė krizė ir nedarbas. Tarybų Lietuvoje lietuvių tauta įgijo savo tikrą nepriklausomybę, nes ji nustojo buvusi žaisleliu savų dvarininkų bei kapitalistų ir svetimų imperialistų rankose. Tarybų Lietuva yra suvereninė valstybė. Tarybų Lietuva turi savo Konstituciją, savo aukščiausiąjį valstybės organą, savo vyriausybę, savo teismą, savo įstatymus. Aukščiausiuoju valstybės valdžios reiškėju, jos įstatymų leidžiamuoju organu yra vienų rūmų tautos atstovybė — Lietuvos TSR Aukščiausioji Taryba. Ji renkama visuotiniu, tiesioginiu, lygiu, slaptu balsavimu 4 metams pagal Respublikos Konstitucijos renkamąsias normas. Tarybų Lietuvoj, einant Konstitucija, renkama nuo 15.000 gyventojų vienas atstovas. Prezidentas Tarybų Lietuvoje yra kolegialis — tai Lietuvos TSR Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas. Aukščiausioji Taryba renka Respublikos Vyriausybę — Liaudies Komisarų Tarybą. Laikotarpyje tarp Aukščiausiosios Tarybos sesijų respublikos Vyriausybė yra atskaitinga Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumui. Liaudies komisarai skiriami ir atleidžiami Aukščiausiosios Tarybos, o tarp sesijų — Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo, paskui patvirtinant Aukščiausiajai Tarybai. Tarybų Lietuva yra savarankė savo valstybinių klausimų sprendime, išskyrus tuos, kuriuos ji laisvu noru, kaip sąjunginė respublika, yra perleidusi bendriems Tarybų Sąjungos organams. Mūsų respublika turi teisę užmegsti tiesioginius santykius su užsienio valstybėmis, sudaryti su jomis sutartis, pasikeisti diplomatiniais ir konsuliariniais atstovais. Raudonosios Armijos eilėse yra lietuviškos tautinės dalys. Tarybų Lietuvos teritorija negali būti pakeista be jos pritarimo. Kiekviena sąjunginė respublika turi teisę išeiti iš Sąjungos, kas yra svarbiausiuoju sajunginių respublikų suverenumo bei vieningumo išreiškimas. Apskrityse, miestuose, valsčiuose, miesteliuose ir apylinkėse tarybinės valdžios organais yra darbo žmonių Tarybos. Tos Tarybos yra pilnateisiai valstybės valdžios organai, kurie vadovauja kultūrinei politinei ir ūkinei statybai savo teritorijoje, nustato vietinį biudžetą, patikrina valstybinės tvarkos apsaugą, padeda stiprinti gynybinį krašto pajėgumą, užtikrina įstatymų vykdymą ir piliečių teisių apsaugą. Tarybų Lietuvoje vietinės Tarybos dar nėra išrinktos ir vietos organų darbui vadovauja vykdomieji komitetai. Tarybų Lietuvoje lietuvių tauta yra ne tik respublikos šeimininku, bet ir kaip lygus su lygiais dalyvauja visos Tarybų Sąjungos reikalų sprendime. Per savo deputatus TSRS Aukščiausiojoje Taryboje lietuvių tauta turi savo balsą abejuose jos rūmuose — Sąjungos Taryboje ir Tautybių Taryboje. Tuo būdu mažoji Lietuva tarybinėje santvarkoje ne tik išlaikė savo savarankiškumą, bet ir lygiu balsu sprendžia visos didžiosios Tarybų Sąjungos valstybinius reikalus, yra pilnateise dalimi tos milžiniškos valstybės, kuri pasaulinėj politikoj yra įgijusi tokią nepaprastą reikšmę. Šiuo metu lietuvių tauta rengiasi rinkimams į TSRS Aukščiausiąją Tarybą, kurie įvyks 1946 m. vasario 10 d. Tie rinkimai yra Tarybų Lietuvos suverenumo pažymiu, o kartu pasireiškimu jos glaudaus sąjunginio ryšio su visomis kitomis Tarybų Sąjungos respublikomis. Stalino Konstitucija ne formaliai deklaruoja, kad kiekvienos Tarybų Sąjungos sudėtin įeinančios respublikos teisės yra visos Sąjungos ginamos, bet faktiškai ir įspūdingai tą nuostatą vykdo. Tėvynės karo eiga ir fašistinės Vokietijos bei imperialistinės Japonijos sutriuškinimas ryškiai įrodė, kad Stalino Konstitucijos nuostatas apie Tėvynės gynimą, kaip šventą kiekvieno piliečio pareigą, yra tapęs galinga jėga. Dėka to nuostato, lietuvių tauta šiandien yra ne tik išgelbėta nuo pražūties, kurs grėsė jai nuo vokiškųjų grobikų, bet ir galėjo sujungti po Tarybų Lietuvos vėliava visas lietuviškas žemes su Klaipėda ir Vilniumi. Po Stalino Konstitucijos saule lietuvių tauta tvirtai žengia į vis šviesesnę ateitį, į vis didesnius laimėjimus savo kultūriniame ir ūkiniame gyvenime.


Vakar Klaipėdos valstybinės pieno perdirbimo įmonės aikštelėje surengta naujausių Švedijos „Tetra Pak” ir „Alfa Leval” firmose gaminamų pieno technologinių linijų ir įrenginių, separatorių, pasterizatorių, „Tetrabrik” įpakavimo įrangos ir kitų priemonių paroda. Įmonė įsigijo keletą vakarietiškų karvių melžimo aparatų ir pieno šaldytuvų, kuriuos Klaipėdos krašto fermeriai galės nusipirkti lengvatinėmis sąlygomis.


Slavofilai ir internacionalistai Trečia aukščiausios Baltarusijos valdžios nesutarimų priežastis tradicinė: ideologija. Viena grupuotė, sąlygiškai vadintina slavofilų partija, propaguoja seną “stačiatikybės, vienvaldystės ir tautiškumo” idėją. Vienvaldystė, jų supratimu, neribota prezidento valdžia, o tautiškumas - išskirtinė meilė rusams ir neapykanta kitataučiams, prie kurių priskiriami ir etniniai baltarusiai. Ši valdančioji grupuotė, būdama valdančioji, siekia uždaryti kuo daugiau mokyklų, kuriose mokoma baltarusių kalba, mažinti baltarusiškų knygų ir laikraščių tiražus. Baltarusijoje pažeidžiamos ne rusų, kaip Latvijoje (tokia Maskvos nuomonė), o baltarusių teisės, todėl Rusijos politikai nesikiša. Tradicinis slavofilų priekaištas savo priešininkams - kaltinimas žydiška kilme arba priklausymu kitai, ne stačiatikių, konfesijai. Antrąją grupę pavadinkime internacionalistais. Jie trukdo viešpataujančiam antisemitizmui tapti oficialia Baltarusijos ideologija. Slavofilai skatina Lukašenką kištis į broliškos Rusijos vidaus reikalus, o internacionalistai mėgina įtikinti jį, kad ir Baltarusijoje yra darbo. Be to, internacionalistai, teigia ”Moskovskije novosti”, yra atviri antikomunistai, o slavofilams artimesni Ziuganovas ir Sterligovas. Slavofilų partija: Vladimiras Zametalinas, premjero pavaduotojas; Viktoras Šeimanas, Baltarusijos saugumo tarybos valstybės sekretorius, prezidento padėjėjas; Anatolijus Barankevičius, atsargos generolas majoras, “Baltarusijos patriotinio judėjimo partijos” vadovas; Igoris Gučkovskis, laikraščio “Znamia junosti” vyriausiasis redaktorius; Viktoras Čikinas, Minsko vicemeras, Baltarusijos KP CK pirmasis sekretorius. Slavofilų partijos vadovas ir vyriausiasis prezidento ideologas dabartinis premjero pavaduotojas Vladimiras Zametalinas Lukašenkai atiteko kaip palikimas. Šis atsargos pulkininkas dirbo pas pagrindinį Lukašenkos varžovą premjerą Viačeslavą Kebičių spaudos sekretoriumi. Kai Kebičius pralaimėjo prezidento rinkimus, kurį laiką Zametalinas buvo šešėlyje, tačiau greitai vėl ne tik grįžo į valdžią, bet ir sugebėjo rasti būdą, kaip manipuliuoti prezidentu. Būtent Zametalinas vykdo slapčiausius Lukašenkos pavedimus: jis kaip Lukašenkos patikėtinis buvo nuvažiavęs į Iraką pas Huseiną, jis garantavo, kaip rašo “Moskovskije novosti”, netikėtai labai palankias Baltarusijos prezidentui Aleksandro Liubimovo televizijos laidas. (Tiesa, tuo, kad vienas iš kadaise garsėjusios “Vzgliad” laidos kūrėjų giria Lukašenką, stebėtis neverta: obuolys nuo obels, t. y. nuo tėvo KGB pulkininko Michailo Liubimovo, toli nekrenta.) Zametalinui taip pat pavesta palaikyti ryšius su NVS vykdomojo komiteto sekretoriumi Borisu Berezovskiu. Zametalino įtakos paslaptis paprasta: jis kalba tai, ką nori girdėti prezidentas. O prezidentas patenkintas klausosi, kad tik slavų vienybės idėja gali tapti valstybinės ideologijos pagrindu; kad būtina atkurti Sovietų Sąjungą; kad bendros Rusijos ir Baltarusijos valstybės prezidentu gali ir turi tapti būtent jis, Aleksandras Lukašenka. Zametalinas nėra vienišas. Panašias mintis kartoja Lukašenkai ir Šeimanas. Ši dviejų vadinamųjų juodųjų pulkininkų sąjunga naudinga jiems abiem, nes leidžia kontroliuoti sutrikusią Baltarusijos prezidento psichiką. Šeimanas pritaria slavofiliškiems Zametalino kliedesiams, o Zametalinas sėkmingai skiepija Lukašenkai opozicijos, žurnalistų ir kitų nežinomų priešų, su kurias aktyviai kariauja Šeimanas, baimę. Internacionalistų partija: Michailas Miasnikovičius, prezidento administracijos vadovas; Uralas Latypovas, prezidento padėjejas tarptautiniams reikalams; Pavelas Jakubovičius, laikraščio“Sovetskaja Belorusija” vyriausiasis redaktorius; Ivanas Paškevičius, prezidento administracijos vadovo pavaduotojas spaudos ir ideologijos reikalams; Ivanas Antonovičius, užsienio reikalų ministras. Apibūdinsime du šios stovyklos peresonažus, įdomesnius mūsų skaitytojams. Abu jie atsakingi už tarptautinius santykius. Tai Antonovičius ir Latypovas. Baltarusijos užsienio reikalų ministras Ivanas Antonovičius spėjo padirbėti Baltarusijos KP CK skyriaus vedėju, SSRS pasiuntinybės Jungtinėse Tautose atsakingu darbuotoju, Visuomenės mokslų akademijos prie KPSS CK prorektoriumi. Aukščiausiai buvo pakilęs Ivano Polizkovo laikais: buvo išrinktas RSFSR KP politinio biuro nariu. Būtent tada šis inteligentas ir intelektualas, kaip jį vadina “Moskovskije novosti”, į vieno korespondento klausimą atsakė: “Jeigu po branduolinio karo mūsų planetoje liktų ne daugiau kaip dešimt žmonių, tai bus mūsų, sovietiniai, žmonės!” Tačiau karo, laimei nebuvo, užtat SSRS komunistų partija žlugo kartu su SSRS, ir Ivanui Ivanovičiui teko grįžti į Baltarusiją. O sovietinių žmonių dar yra daug daugiau negu dešimt. Baltarusija Antonovičių sutiko nemeiliai. Laisvų vietų vyriausybėje nebuvo. Antonovičius ėmė vadovauti vyriausybiniam Informacijos ir prognozavimo institutui, tapo Kebičiaus rinkimų kampanijos aktyvistu. Tačiau kai Kebičius pralaimėjo rinkimus Lukašenkai, Antonovičius nebuvo išvytas. Saldžialiežuvis profesorius, visada apsirinkantis tik kartu su valdžia, karantiną praleido savo institute, o paskui buvo paskirtas užsienio reikalų ministro pavaduotoju, vėliau - ministru. Buvęs Baltarusijos užsienio reikalų žinybos vadovas, dabar Baltarusijos pasiuntinys Japonijoje Piotras Kravčenka pavadino Antonovičių “Nelaimės ženklu” (taip vadinasi garsi Vasilio Bykovo apysaka): “Jeigu Antonovičius ką nors palaiko, tas būtinai pralaimi”. Visa Baltarusijos opozicija laukia, kada ši pranašystė išsipildys. Ko gero, vienintelė sritis, kurioje Lukašenkai dirba tik profesionalai, tai specialiosios tarnybos. Prezidentas pasikvietė daugelį buvusių KGB karininkų, ir ne tik į specialiąsias tarnybas. Jo padėjėjas tarptautiniams reikalams - profesorius, tarptautinio terorizmo problemų žinovas Uralas Latypovas. SSRS žlugimo metais šis KGB pulkininkas buvo tik Minsko KGB mokyklos direktoriaus pavaduotojas. Tačiau turėjo labai daug ryšių. 1992 m. gruodžio mėnesį jį prisiminė pats Viktoras Baranikovas, pakvietė į Maskvą ir pasiūlė Rusijos saugumo ministerijos vyriausiojo komiteto ir kolegijos nario pareigas. Latypovas įMaskvą nuvažiavo, tačiau tuojau pat grįžo. Nepanoro pasilikti. Kodėl- niekas nežino. Tačiau Baranikovo nebėra, o Latypovas gyvas ir sveikas, svarbiausia - tebėra valdžios struktūrose. Tiesa, Baltarusijoje. Latypovas - vienintelis iš Lukašenkai artimų žmonių, nė karto neapkaltintas korupcija. Pasak “Moskovskije novosti”, jis protingas, moka tris kalbas, ir niekas nesupranta, kodėl šis žmogus, galintis padaryti kur kas geresnę karjerą savo tėvynėje, iki šiol tebėra įnoringoje įnoringo Baltarusijos prezidento komandoje. Gal jis tikisi grįžti į Rusiją kartu su Lukašenka. O gal - tokių žinių, aišku, niekas neturi - dirba savo darbą. Štai tokie žmonės priklauso internacionalistų partijai. Tokius žmones “Moskovskije novosti” vadina antikomunistais. Liumpenų prezidentas Aleksandro Lukašenkos komandos žmones vienija tik valdžios troškimas ir savo prezidento baimė. Jie su siaubu galvoja, kas bus, jeigu neteks valdžios, nes supranta: šalyje kurioje ministro sulaikymą fiksuoja televizijos kamera, o žurnalistas sodinamas į kalėjimą už tai, kad atlieka savo profesinę pareigą, tik valdžia suteikia šiokią tokią saugumo garantiją. Jie bijo ir elgiasi kaip nusikaltėliai, besislapstantys nuo teisingumo. Baltarusija per Lukašenkos valdymo metus visiškai nuskurdo. Rusai, atvažiuojantys į Baltarusiją ir vaikiškai džiūgaujantys, kad tiek daug visko galima nusipirkti už šimtą rusiškų rublių, paprasčiausiai nesupranta svarbiausio dalyko: dauguma baltarusių to šimto rublių neturi. Baltarusijos rublis nuvertėjo, žmonės nebetiki ateitimi. Tačiau valdžia rami. Liumpenų Baltarusijoje vis daugėja, o tarp jų kovotojas su korupcija Aleksandras Lukašenka labai populiarus. Tad elitas gali ramiai valdyti. Kol kas šie žmonės valdo tik Baltarusiją. Gal greitai jie valdys ir bendrą Rusijos ir Baltarusijos valstybę. “Viešpatie, saugok rusus!” - taip baigia pasakojimą apie Lukašenkos komandą “Moskovskije novosti”. Nieko negali laukti iš Lukašenkos ir kitos Baltarusijos kaimynės. Ypač Baltijos šalys, kurias, Baltarusijos ir Rusijos komunopatriotų nuomone, valdo fašistiniai režimai.