Europos rytų politikos dangus niaukiasi.

Visa eilė faktų rodo, kad Europos rytuose politinis dangus vis labiau niaukiasi. Labai jautriu politiniu barometru yra, be abejo, sovietų spauda, kaipo labiausiai oficiozinė visam pasauly. Taigi, pastaruoju laiku ta spauda rodo didelio nerimo. Priešakin kišama Lenkija ir Vilniaus klausimas. Vedamieji sovietų organai tvirtina, kad T. S. Tarybos rudens sesijoj busiąs padarytas į Lietuvą didelis spaudimas išgauti iš Lietuvos Vilniaus atsižadėjimą. Ir kad Lietuvai atsisakius, būsią bandoma daryti „nasilije nad litovskim narodom“. Drauge su tuo sovietų spauda paėmė nepaprastai aštrų toną prieš Lenkiją. Vedamieji Maskvos organai „Izviestija“ ir „Pravda“ pilni priešingų lenkams straipsnių, žinių ir karikatūrų. Kiekvienas lenkų politikos žingsnis yra sekamas ir komentuojamas. Ypač paskutinieji Zaleskio pareiškimai Paryžiuj sukėlė didelio triukšmo sovietuose. Dar neseniai buvo kalbama apie lenkų rusų prekybos sutartį ir net apie garantijų bei nepuolimo sutartį. Šiandien visos tos kalbos nutilo. Sovietų spauda faktiną politikos padėtį Europos rytuose konstruoja tokiu būdu. Anglija drauge su Lenkija norinčios rytuose būtinai sudaryti antisovietinį frontą. Tokio fronto sudarymui iki šiol daugiausia kliudžiusi Lietuva. Užtat Lietuvą dabar norima paklupdyti ir priversti įeiti į prieš sovietinį fronta, arba su ja atsiskaityti. Išeinant iš šitos faktų konstrukcijos aiškinama, ir antilietuviška Chamberlaino poziciją Ženevoj. Daug taipogi komentarų ir spėliojimų sukėlė anglų atstovo Berlyne Lindsay kelionė Varšuvon ir ilgas konferavimas su Pilsudskiu. Max Lindsay yra šaukiamas Londonan užimti užsienių reikalų viceministerio vietą. Tiesa, sovietai jau ne nuo šiandien nekenčia anglų ir visur stengiasi matyti jų kerštingą ranką. Žinoma, anglai sovietams gero nenori ir labai pasidžiaugtų, jeigu atsirastų kas bolševikus apkultų. Tačiau sunku tikėti, kad anglai patys panorėtų dalyvauti bet kokiam kare prieš Sovietų Rusiją. Anglų politinės partijos, neskiriant nė pačių konservatorių, mažiausiai turi tam palinkimo. Pastumti ką kitą karan, kaip sovietų spauda mano, žinoma galima, bet niekas nėra tiek kvailas, kad eitų karan su Rusija dėl kieno nors svetimos, nors ir anglų, malonės. Ir lenkai jei eis karan prieš Rusiją, tai ne dėl Londono ar kieno kito malonės, bet tik tada, kaip to reikalaus jų gyvieji reikalai. Sunku tvirtinti, kad ar Varšuva ar Maskva šiandien karo norėtų. Vidaus padėtis ir pas vienus ir pas antrus nėra tokia, kad galėtų lengvai karą pakelti. Tačiau juk žinia, kad dažnai karan įtraukia ne laisvas noras, bet aplinkybės. Kai dėl Sovietų Rusijos, tai reikia nepamiršti, kad šalia karo nenorinčios Maskvos yra Charkovas ir Minskas, kurie karo su lenkais labai laukia. Minske ir Charkove pilna politinių pabėgėlių iš lenkų okupuotos Gudijos bei Ukrainos. Daugelis jų yra ištrūkę iš žiaurių lenkiškų kalėjimų, kur žmonės marinami badu ir kankinami. Visi tie pabėgėliai dega kerštu ir stengiasi sukelti prieš lenkus savo tautiečius. O ukrainiečiai ir taip nieko taip nekenčia kaip lenko. Čia jau veikia amžiais išsidirbusi dar nuo Pavliuko, Nalivaikos, Chmelnickio, Gontos ir Železniako laikų neapykanta. Gudai lenkus išmokė neapkęsti tik pastaruoju laiku. Bet nors ir trumpu laiku lenkai padarė viską, kad gudai jų neapkęstų. Ypač Pilsudskio režimui atėjus, lenkai, „dirba“ okupuotoj Gudijoj ir Ukrainoj išsijuosę. Vien tik šį pavasarį buvo trys didelės politinės bylos: Lucke, Vilniuj (Hromada) ir Baltstogėj, kuriose nueista iš viso apie 400 kaltinamųjų. Iš jų nemažiau kaip pusė iki gyvos galvos. Ilgesniam kalėjimui tik šiemet nuteista iš viso 600 su viršum žmonių. Apie trumpesnes bausmes nėra kalbos. Šiandien lenkų okupuotoj Ukrainoj sunku rasti susipratęs ukrainietis, kuris nebūtų sėdėjęs kalėjime. Visa tai, žinoma, kaip Charkove taip ir Minske neveikti negali ir todėl čia keršto noras liepsnote liepsnoja. Nors politiką veda Maskva, tačiau ir Charkovas su Minsku turi savo balsą. Be to, ir rusai lenkų nekentė ir nekenčia ir Rusijoj jokis karas nebus toks populiarus, kaip karas prieš lenkus. Taigi sakom, kad nors Maskvos interesai karo dabar pageidauti neleidžia, tačiau aplinkybės kartais intereso išrokavimų nežiūri. Iš kitos pusės rusai mato, kad lenkai skubiai ruošiasi karui. Tai jie mato ypač iš karo biudžeto ir iš ginklavimosi. Pernai biudžete karo ministerijai buvo numatyta 620 milionų, o išlaidų padaryta 834 milionų. Vadinasi, 214 milionų vyriausybė išleido savo nuožiūra be jokio seimo sutikimo, nes tai paaiškėjo tik dabar biudžetą svarstant. Įdomu, kad seimas nei vienu žodžiu šito pereikvojimo nepapeikė. Šiemet karo biudžetas padidintas 140 milionų, būtent, skiriama 760 milionų. Jeigu prie to pridėti 40 mil. pasienio korpusui išlaidų, išlaidas militarizuotai policijai ir karo pramonei, tai susidarys daugiau kaip pusė visų išlaidų. Pažymėtina, kad pepesininkai labai solidaringai balsavo už karių biudžetą, o jų atstovas pasakęs iš tribunos, pad pepesininkai balsuosią už karo biudžetą dėl to, kad gresiąs karo pavojus iš Sovietų Rusijos ir ginkluotis esą reikalinga. Visa tai Maskva girdi, mato ir daro savo išvadas. Karų politikoj vaidina svarbų vaidmenį prerentinis karas, šituo pavadinimu vadinama karas tada, jeigu vienas partneris, matydamas kito ruošimąsi, stengiasi išprovokuoti karą pirma, negu priešininkas savo ruošimąsi pabaigė. Tokia preventinio karo politika suvaidino didelį vaidmenį 1914 m., kada Vokietija manė užklupti nepilnai pasiruošusią Rusiją. Lenkija ir Rusija šiandien abi yra dar ruošimosi stadijoj ir sunku būtų pasakyti, kuri iš jų daugiau yra pasiruoširsi. Kai kas spėja, kad Rusija daugiau. Užtat lenkai nesnaudžia. Jie ne tik ginkluojasi, bet atnaujino ir praplėtė neseniai savo sutartį su Rumunija. Taigi, mums rodos, čia ir be anglų sprogstamos medžiagos jau prisirinkę nemaža. O uždegamoji kibirkštis gali atsirasti netikėtai.


Pasak ITAR-TASS korespondento pranešimo, Norvegijos vyriausybė išsiuntė į Lietuvą medžiagos karinėms uniformoms, batų ir baltinių 2000 žmonių.


Iš laiško redaktoriui: „Kunkuliuoja Lietuvoje gyvenimas ir dėl vidinių kovų. Didžiausias to kaltininkas, kaip jau esu minėjęs, komunistai, šiandien besidangstantys kitais vardais, bet iš esmės išlikę tokie patys. (…) Komunistinius „universitetus“ baigę žurnalistai išvystė šlykščią propagandą prieš patriotines Lietuvos jėgas. Naudojamos įvairiausios intrigos ir veikiama pagal posakį „pats muša, pats rėkia“. Štai visą savaitę penki raudonieji laikraščiai (…) skelbė streiką. (…) Žmonės tomis dienomis pailsėjo nuo melo. O mūsų tikrieji kagebistai trina rankas, kad jų profesionalus darbas duoda rezultatus. Tam jie paaukojo ir su jais bendradarbiavusius, o dabar nuo jų nusisukusius eilinius sebrus. Žmonės diskutuoja apie pėstininkus, kai tikrieji saugumo vadeivos, kaip Brazauskas ir Beriozovas, sėdi Parlamente ir demagogiškai kitus moko demokratijos. Ką gi, tokie šiandien mūsų gyvenimo paradoksai. Vyksta kova prieš komunistinę mafiją, kurią tauta, neabejoju, laimės“. Primas Noreika, „Lietuvių balsas“. 1992.1.9, Nr.1 „Raudonųjų šmėklų stūgavimas neprivertė sustoti, grįžti į brazauskininkų liaupsinamo Gorbačiovo aptvarą. (…) Lietuvos ateities forumas - užsimaskavę komunistai, jau prieš metus į tokią sandraugą dėtis kvietė. (…) Į laisvę dar tik grįžtame, todėl tebevyksta išsivaduojamoji kova iš komunizmo. Anais laikais girtuoklėlių, arkliavagių ar šiaip sukčių gauja žmonių buvo aiškiai įvardijama, ir niekas nekvietė su jais vienytis. Šiandien tos pačios moralės tęsėjai, iš demokratijos slopintojų virtę jos gynėjais ir pakeitę niekšybių vykdymo būdus, veidmainingai kviečia santarvei, bet tik jiems vadovaujant ir tik su sąlyga, kad nebus nagrinėjama jų nusikalstama praeitis, nebus paliestas jų prisiplėštas turtas. (…) Pasaulinės mafijos atšaka - vietiniai komunistėliai, pamiršę, kaip uoliai talkininkavo okupantui, atkakliai bando užsidėti kovotojų už Lietuvą aureolę. (…) Spaudos ginklu komunistai žongliruoja ne blogiau, kaip su sau įprasta automato buože. Tai ji, spauda, iš degtuko vežimą priskaldo, išpučia elementariausius nesusipratimus ar klaideles, išmoningai, dalelytę tiesos perpindama su melu, sukelia sumaištį žmonių protuose. (…) Jos (spaudos) indėlis kiršinant žmones bei teikiant dezinformaciją užsieniui yra akivaizdus. Laisvąja pasivadinusi, prokomunistinė spauda nesiūlo nieko konstruktyvaus, diegia žmonėms beviltiškumo kompleksą, juodina sveikąsias tautos jėgas, šventvagiškai šaiposi iš tautos vertybių ir gina partokratijos idėjas. Ji klykauja apie teises, niekada ir nežinojo, kas yra pareiga. Pareiga padorumui, tautai, valstybei. (…) Atrodo, kad koordinuojantis centras tebeveikia, nes labai vieningai raudonoji spauda pradeda tą ar kitą akcija“. Primas Noreika, Lietuvos demokratų partijos prezidiumo narys „Lietuvių balsas“, 1992.1.23, Nr.2. Tai tik maža dalis netiesos, kurios gausu cituotuose tendencinguose Primo Noreikos rašiniuose. Užjausiu autorių, jeigu jam kada nors ir kur nors tektų taip pat viešai pateikti visų savo tezių įrodymus. Vytautas Kulys, taip pat Lietuvos demokratų partijos tarybos prezidiumo narys, rašo, kad „A. Brazauskas ir K. Prunskienė Lietuvoje yra sumenkinami už savo kolaborantinę, prokomunistinę politiką, o tarp užsienio lietuvių vis dar naudojasi nepelnytu autoritetu“. („Lietuvių balsas“, Nr.24, 1991.XII.12). Kad ir išeivijoje yra rimtų ir blaiviai galvojančių žmonių, gerai suprantančių dabartinę Lietuvos padėtį ir mokančių ja objektyviai vertinti, rodo jų pačių pasisakymai, kurių pluoštas bus pateiktas kitame šio rašinio skyriuje.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Sirijoje atskleistas antivyriausybinis sąmokslas

DAMASKAS, rugpiūčio 13 d. (TASS-ELTA). Damasko radijas perdavė oficialų Sirijos valdžios organų pareiškimą, kad atskleistas imperialistinis sąmokslas, kurį inspiravo JAV ir kuriuo buvo siekiama nuversti esantį Sirijoje režimą. Pareiškime sakoma, kad buvęs Sirijos diktatorius Adibas Šišeklis ir Sirijos karo atašė Romoje Ibragimas Huseinis Amerikos ambasadų Damaske ir Beirute bendradarbiams padedant atvyko į Damaską, kad ten įvykdytų karinį perversmą. Šie asmenys susitiko amerikiečių name Damaske su kai kuriais Sirijos karininkais, kuriems jie siūlė dalyvauti vykdant Sirijoje karinį perversmą. Huseinis pareiškė šiems karininkams, kad jis susitaręs su amerikiečiais, kurie pažadėjo jam finansuoti karinį perversmą Sirijoje. Po pasitarimo Damaske Ibragimas Huseints amerikiečiams padedant slapta išskrido į Romą, o Šišeklis — į Beirutą. Visus sąmokslininkų pasitarimus, kurie vyko Damaske ir Beirute, organizavo žinomas stambus Amerikos sąmokslų organizavimo specialistas, be kita ko, sąmokslo Gvatemaloje organizatorius Hovardas Stounas. Iki to Stounas užmezgė plačius ryšius su dabar paleistos Sirijos profašistinės nacionalinės-socialinės partijos nariais.


Demonstracijos prieš italus Pietuslavijoj.

Radio pranešimu iš Belgrado, praeitą naktį įvyko smarkus susirėmimas tarp demonstrantų prieš italus ir policijos. Demonstrantai padarė gatvėj iš paimtų kavinėse stalų, kėdžių barikadas ir gynėsi už jų. Policija keletą kartų puolė barikadas. Tiek iš vienos, tiek ir iš kitos pusės paleisti keli šūviai. 9 žandarai ir daug manifestantų sužeista. 60 - suimta. Kuo baigsis bendrai vis aštrėjąs italų pietųslavų konfliktas, sunku numatyi, bet taika Balkanuose yra aiškiam pavojuj.


Alf. BIELINIS Lietuvos TSR Mokslų akademijos Centrinės bibliotekos vyriausias bibliografas

KINIJOS mokslo istorija labai turtinga, siekia porą tūkstančių metų prieš mūsų erą. In dinastijos (XVIII—XII šimtmečiai prieš. m. e.) laikotarpiu čia jau buvo labai išsivysčiusi technika ir mokslas. Jau tada astronomas Ši Sen sudarė 800 žvaigždžių katalogus. Kinijos imperatoriai jau tada turėjo savo medikus. Knyga „Hei cin“ viena seniausių pasaulio medicinos literatūroje. Cžou dinastijos (V–II amž. prieš mūsų erą) jau buvo apdirbami metalai, drėkinami laukai, arta plūgais, rašyta ant bambuko žievės, kuri (246-200 prieš m. e.) pakeista stipresne rašomąja medžiaga – šilku. Krašte buvo tiesiami pašto keliai, statomi rūmai, iškastas Didysis Kinų kanalas, įvesta vieninga matavimo ir svėrimo sistema. III amž. prieš m. e. jau naudotasi kompasu. Nuo 206 m. prieš mūsų erą iki 220 mūsų eros metų vystosi gamtos mokslai, algebra, geometrija. Matematiko Džačan „Aritmetikoje“ aprašoma lygtis su dviem ir trim nežinomaisiais, operuojama neigiamais skaičiais ir kvadratinėmis lygtimis. U-Di imperatoriaus metu (140) garsaus istoriko Sym Ciam „Istorijos užrašai“ apėmė be istorinių įvykių geografinius, etnografinius ir mokslų istorijos faktus. Tai buvo enciklopedinio pobūdžio veikalas. 105 metais Cai Lun pagamino pirmąjį popierių iš skudurų ir medžio tošių. Per penkis amžius niekas nepralenkė kinų popieriaus išdirbinių kokybės. Už tai Kinija jį eksportavo į Korėją, Japoniją; paskui jis pasiekė Vidurinę Aziją, Persiją, Graikiją, Romą, o kryžiaus karų metu ir Vakarų Europos šalis. 32 m. kinų mokslininkai išrado pirmąjį seismografą – prietaisą žemės drebėjimo krypčiai nustatyti. IV amžiuj išrastas prietaisas nuvažiuoto kelio ilgiui išmatuoti, tai buvo pirmas automatiškas spidometras. Jau 629 metais Kinijos mokslininkai atliko ekspedicijas į Indijos pietus ir Azijos salyną ir visą tai aprašė. II amžiuje buvo įsteigti Mokslininkų rūmai. Jų pareiga buvo prašyti valdančiųjų dinastijų istoriją, sudaryti valstybės įstatymų objektus, sudaryti žodynus atskiroms Kinijos provincijoms bei atlikti kitus didelius mokslinio tymo darbus. Min dinastijos laikotarpiu (1368–1644 m. m.) jau įsteigiama Mokslų akademija. Naujas mokslo pakilimas prasidėjo, kai ėmė vystytis miestai, pramonė, prekyba. XV amž. viduryje sudarytas kinų enciklopedijos žodynas „Jun le da din“, kurį sudarė net 11.095 tomų. Kitos tokios enciklopedijos dar nėra buvę niekur. Joje surašyta visų istorijos filosofijos veikalų santraukos, rašytojų kūriniai, poezijos antologijos, žinios iš astronomijos, geografijos, gamtos‑matematikos, medicinos, technikos ir žemės ūkio. XVIII amž. iš tos enciklopedijos buvo sudarytos mažesnės populiarios enciklopedijos. Bet ir ši „mažoji“ enciklopedija turėjo 385 tomus. Nuo XVIII amž. Kinijoje įsitvirtino Mandžurų dinastija Cin. Jai valdant įsigalėjo sauvalė, sustingo visas mokslas, smuko kultūra. Šalį užplūdo užsienio kapitalistai iš Anglijos, JAV, Prancūzijos, Vokietijos, Japonijos ir kitų kraštų. Imperialistai barbariškai elgėsi su kinų kultūros palikimu. Pvz., Senojo universiteto patalpas Pekine imperialistai pavertė kareivinėmis, laboratorijas arklidėmis. Kinų jaunuomenė savo šalyje buvo verčiama mokytis ne kinų kalba, o svetima – japonų arba anglų kalba. Tiktai kinų pažangiųjų mokslininkų pastangomis 1928 m. Nankine buvo sudaryta Centrinė mokslų tyrimo akademija su 13 institutų ir 1929 m. – Pekino Mokslų akademija. Reakcinė gomindanininkų vyriausybė nedaug dėmesio tekreipė į mokslą: akademijos prezidentais buvo skiriami ne tiek mokslininkai, kiek pataikūnai, ištikimi reakciniams sluoksniams žmonės. Kinijos liaudies revoliucijos pergalė, pakeitusi visą kinų istorijos eigą, sudarė palankiausias sąlygas ir mokslui. Kinijos mokslininkai šiuo metu atlieka didelį darbą, susijusi su šalies praturtinimu. Geologai atranda vis naujus turtų klodus žemės gelmėse. Geležies rūdos, anglies, kitų metalų ir iškasenų surasta 10–11 kartų daugiau negu iki tol buvo žinoma. Mokslininkai sudaro projektus užtvenkti vandeniui Chuanche, Chuaiche ir Janceciano upių baseinuose. Geologai su geografais parengia geležinkelių linijų projektus. Botanikai ir dirvožemininkai pritaiko vietos sąlygoms tinkamas augalų rūšis ir t. t. Ir Lietuvos TSR Mokslų akademija turi užmezgusi glaudžius ryšius su Kinijos Mokslų akademija ir kitais mokslo institutais, būtent: matematikos, fizikos, chemijos, mechaninės statybos, medicinos, fiziologijos, anatomijos, farmakologijos, geografijos, geologijos, hidrologijos, botanikos, zoologijos ir kt., nekalbant jau apie visuomeninius mokslus. Šiemet iš Kinijos gaunami 35 pavadinimų mokslo žurnalai rusų, anglų kalbomis.


LIETUVOS LIBERALŲ SANTARA: TIKSLAS - PILIEČIO LAISVĖ

Lietuvos žurnalistų sąjungoje spaudai ir visuomenei toliau prisistato politinės partijos bei organizacijos, kurios ketina atskirais sąrašais dalyvauti spalio 25-osios Seimo rinkimuose. Vakar su žurnalistais susitiko Lietuvos liberalų sąjungos atstovai - pirmininkas V. Radžvilas, Tarybos nariai R. Valatka, S. Davainis, R. Rimdžius, Laisvosios rinkos instituto ekspertas, vienas iš Liberalų sąjungos programos autorių J. Kabašinskas ir Lietuvos valstiečių sajungos tarybos nariai, Lietuvos žemės ūkio akademijos docentai P. Janulis bei J. Ramanauskas. Šios dvi politinės organizacijos rinkimuose sudarys koaliciją, kuri vadinsis Lietuvos liberalų santaros vardu. Praėjusį šeštadienį Kaune įvyko abiejų sąjungų ikirinkiminiai kongresai. Patvirtinta Santaros rinkiminė programa ir kandidatų į LR Seimo deputatus sąrašas. Jame 45 žmonės. Parenkant kandidatus siekta, kad būtų atstovaujama visiems socialiniams sluoksniams, ir ypač paisyta dalykiškumo bei kompetencijos. Sąrašas, kurį pradeda LLS pirmininkas V. Radžvilas, dabartiniai AT deputatai J. Tamulis, A. Leščinskas, LŽŪA profesorius P. Bėčius, dar gali keistis. Liberalų sąjungos neeiliniame kongrese Tarybai suteikti įgaliojimai iškelti kandidatus vienmandatėse rinkimų apygardose, taip pat koreguoti sąrašą, jeigu sėkmingai pavyktų derybos su kitomis jiems artimomis politinėmis jėgomis, visų pirma - Centro judėjimu. Apibūdindamas Liberalų sąjungos būklę rinkimų išvakarėse, V. Radžvilas pabrėžė, kad per trumpą laiką, praėjusį nuo antrojo kongreso, LLS išaugo kiekybiškai ir kokybiškai, joje atsirado dvi naujos frakcijos. Į akis krinta dar vienas svarbus bruožas: tiek LLS, tiek LVS programos parengtos dalykiškai, kvalifikuotų savo srities specialistų. Tai ypač įsidėmėtina, nes kol kas Lietuvoje atsirandančios naujos politinės partijos labai dažnai nepakankamai vertina specialistų ir apskritai kompetencijos vaidmenį partijų gyvenime. Po ikirinkiminio kongreso liberalai pereis prie dar vieno konkretaus darbo, kurį V. Radžvilas sąlygiškai pavadino partijų bei rinkiminės programų įgyvendinimo technologija. Neslepiama, kad jau prasidėjo tam tikros konsulatacijos dėl Liberalų santaros galimų kandidatų į būsimąją LR vyriausybę. Kad ir kaip baigtųsi rinkimai, šis ministrų kabinetas arba dalyvaus koalicinėje vyriausybėje, arba vykdys šešėlinės vyriausybės funkcijas. Lygia greta bus toliau tobulinama vadinamoji vyriausybės programa. Be to, prie Liberalų santaros yra įkurta Ekonominių interesų taryba, kurią sudaro kompetentingi ekonomistai, verslo, pramonės, valstiečių, darbininkijos atstovai. Jos paskirtis - koordinuoti pagrindinius ekonominius sprendimus visos Lietuvos mastu. Tarybos apsvarstyti sprendimai taps pagrindiniu informacijos šaltiniu Lietuvos liberalų santaros frakcijai Seime, nesvarbu, ar ji bus didelė, ar maža. Lietuvos liberalų santaros rinkiminė programa, kuri per spaudos konferenciją buvo išdalyta žurnalistams ir su kuria, išleista atskiru bukletu, netrukus galės susipažinti visi Lietuvos gyventojai - dalykiška ir lakoniška. „Tikslas - piliečio laisvė”, - deklaruojama pačia pirmąja fraze. Liberalai nežada aukso kalnų ir nesiūlo jokių gėrybių. „Mes jums negalime pažadėti nieko, išskyrus laisvę. (…) Jūsų pačių pastangomis Lietuva taps klestinčia laisvų žmonių visuomene, ir visų piliečių gerovės šalimi”. Lietuvos ateitį liberalai be jokių išlygų sieja su privačiu verslu ir jo būtina sąlyga - privačios nuosavybės teise. Sprendžiant iš informacijos, gautos per šią spaudos konferenciją, Lietuvos liberalų santara eina į rinkimus gerai pasirengusi, žinanti, kaip užkirsti kelią dabar Lietuvoje vyraujančiai netvarkai, savivalei ir prievartai.


LONDONAS, birželio 13 d. (TASS-ELTA). Oficialiais darbo ministerijos duomenimis, gegužės mėnesį Anglijoje buvo 313 tūkstančių bedarbių ir, be to, 72 tūkstančiai žmonių dirbo nepilną savaitę. Šiaurės Airijoje per tą patį laiką bedarbių skaičių sudarė 34600 žmonių.


Bloklandas nedarė pranešimo T. S-gai dėl lietuvių lenkų konflikto.

Prancūzų dienraštis „Le Temps“ kovo 10 d. paduoda tokią žinią iš Ženevos: „Taryba išklausė p. Beelaerts van Bloklandą, Olandijos užsienių reikalų ministerį, kurs prašė ją išimti iš dienotvarkės klausimų dėl Lenkijos Lietuvos santykių, kadangi p. Voldemaras esąs pranešęs, kad jis negalįs tuojau atvykti Ženevon dalyvauti tarybos svarstymuose. Tas klausimas yra įrašytas į artimiausios sesijos dienotvarkę. Olandijos atstovas pareiškia, kad jis visiškai pasiliekąs abiejų šalių dispozicijoj tuo atveju, jei būtų į jų kreipiamasi pagalbos, kaipo į to klausimo referentą tarybai“. Šitais „Le Temps“ pranešimas išsklaido nesusipratimus, kurie yra kilę mūsų spaudoj dėl to, ar T. S-gos taryba galėjo svarstyti dabartinę sesiją lietuvių lenkų konfliktą, ar ne. Kaip atmenama, prof. Voldemaras per pasikalbėjimą su spaudos atstovais yra pareiškęs, kad dabartinę sesiją lietuvių lenkų klausimas negalįs grįžti T. S-gos tarybon dėl formalinių priežasčių. Taip iš tikrųjų ir buvo. Pasikeitęs telegramomis su prof. Voldemaru, p. Bloklandas, kaip matom iš „Le Temps“, nedarė jokio pranešimo, bet prašė klausimą įrašyti sekamos tarybos sesijos dienotvarkėn, einant paprasta klausimų svarstymo procedūra.


LIETUVOS IR RUSIJOS ATSTOVAI VĖL SUSITINKA

Kaip pranešė Lietuvos reikalų laikinasis patikėtinis Maskvoje E. Bičkauskas, pirmadienį Maskvoje prasidėjo dar vienas Lietuvos ir Rusijos įgaliotųjų atstovų susitikimas. Šiandien Maskvoje Lietuvos Parlamento pirmininkas V. Landsbergis ir Rusijos prezidentas B. Jelcinas turėtų pasirašyti susitarimus dėl Rusijos kariuomenės išvedimo iš Lietuvos. Susitikimas prasidės 17 valandą Maskvos laiku. E. Bičkauskas atsisakė komentuoti pranešimus, kad Rusija pasiūlė Lietuvai 1993 metus kaip galutinio kariuomenės išvedimo datą. Maskvoje toliau dirba Lietuvos ir Rusijos vyriausybių delegacijos, turinčios parengti dokumentus dėl tarpusavio atsiskaitymų, dėl bendros prekybos sąlygų ir prekybos atstovybių steigimo bei prekybinio-ekonominio bendradarbiavimo 1993 metais. Šiuos dokumentus rugsėjo 18 dieną turėtų pasirašyti abiejų valstybių vyriausybių vadovai. Tai antrasis ekspertų susitikimas po to, kai J. Gaidaras pasiūlė ruošti bei pasirašyti ekonominius susitarimus. Kaip pasakė Lietuvos ekonomikos viceministras V. Navickas, prieš pasirašant dokumentus dėl tarpusavio atsiskaitymų, būtina sutvarkyti įsiskolinimo problemą, susitarti dėl muitų. Lietuvos vyriausybė mano, kad tai turi reglamentuoti tarptautiniai susitarimai. Pirmą kartą, rengiant ekonominius Lietuvos ir Rusijos susitarimus, dalyvauja užsienio ekspertai. V. Navicko iniciatyva į Vilnių pakviesti du Europos politikos studijų centro Briuselyje ekspertai, dirbantys EB programose, teikiant paramą buvusios TSRS respublikoms.


NIUJORKAS, kovo 20 d. (TASS). Kaip praneša agentūra Asošieited Pres, JAV surašinėjimo biuras paskelbė, kad 1956 metų sausio 1 d. Jungtinėse Amerikos Valstybėse gyveno 166.966 tūkstančiai žmonių.


Jemeno Arabų Respublikos vyriausybė parengė penkerių metų programą sveikatos apsaugai vystyti. Kaip pranešė sveikatos apsaugos ministras, šia programa siekiama išgelbėti liaudį nuo epideminių susirgimų ir pagerinti medicininį gyventojų aptarnavimą. Daug dėmesio bus skiriama gydytojų, felčerių, medicinos seserų parengimui. Bus atidaryta naujų ligoninių, geriau aprūpinama medikamentais. Kartu pranešama, kad Jemeno Arabų Respublikoje atidarytas pirmasis žemės ūkio koledžas. Vakar Sanoje įvyko pasitarimas, kuriame Jemeno Arabų Respublikos prezidentas as Salialis, viceprezidentas Beidanis ir viešintis Jemene JAR ginkluotųjų pajėgų vyriausiojo vado pavaduotojas maršalas Ameras apsvarstė dabartinę padėtį respublikoje ir priemones, kurių imsis JAR ir Jemeno Arabų Respublika, siekdamos užkirsti kelią agresyviems sudariusių nusikalstamą sąjungą Saudo Arabijos, Jordanijos ir Beichano aktams. Kaip pranešama iš Sanos, vakar jungtinė JAR ir Jemeno kariuomenė sužlugdė dar vieną Saudo Arabijos ir Jordanijos kareivių mėginimą prasiskverbti į respublikos teritoriją. Šiame mūšyje nukauta daugiau kaip 50 priešo kareivi


NIUJORKAS, kovo 18 d. (TASS). Kaip praneša agentūros Junaited Pres korespondentas, šiandien į Tokio atvyko JAV valstybės sekretorius Dalesas su savo padėjėju Uolteriu Robertsonu. Japonija yra paskutinė iš Azijos ir Tolimųjų Rytų šalių, kurią Dalesas aplanko, pasibaigus SEATO (karinio bloko Pietryčių Azijai) tarybos sesijai Karačyje. Iki šiol jis aplankė Pakistaną, Indiją, Ceiloną, Indoneziją, Tailandą, Pietų Vietnamą, Filipinus, Taivanį ir Pietų Korėją. Tokio aerodrome Dalesas padarė pareiškimą, ypatingai pabrėždamas jame tą vaidmenį, kurį JAV skiria Japonijai, stiprindamos savo strategines pozicijas vakarinėje Ramiojo vandenyno dalyje ir Pietryčių Azijoje. Iš aerodromo Dalesas tuoj pat nuvyko į Amerikos ambasadą. Prie ambasados rūmų jį sutiko grupė demonstrantų, reikalavusių atšaukti termobranduolinio ginklo bandymus, kuriuos JAV ketina surengti šių metų balandžio mėnesį Ramiajame vandenyne. Spaudos pranešimais, Dalesas ketina apsvarstyti su Japonijos užsienio reikalų ministru Sigemicu klausimą dėl Japonijos–Tarybų Sąjungos derybų ir dėl Japonijos perginklavimo. Jis taip pat ketina susitikti su Japonijos ekonomikos bei finansų ministrais ir išaiškinti jiems Amerikos planą, pagal kurį Jungtinės Valstybės įsteigs Pietryčių Azijoje pusiauvyriausybinę ekonominę korporaciją, kurioje Japonijai skiriama žymi vieta. Kovo 19 d. Dalesas atidarys Tokio mieste vienuolikos Amerikos karinių misijų Pietryčių Azijos šalyse vadovų pasitarimą ir po to išvyks į JAV.


JAV VALSTYBĖS DEPARTAMENTO ATSTOVO PAREIŠKIMAS

Valstybės departamento atstovas Uaitas spaudos atstovams pareiškė, kad JAV „labai rimtai” konsultuosis su savo „sąjungininkais” dėl laiško, kurį TSRS Ministrų Tarybos Pirmininkas N. A. Bulganinas nusiuntė prezidentui Eizenhaueriui. Tačiau Uaitas atsisakė atsakyti į klausimą, ar šios „konsultacijos vyks NATO Paryžiaus pasitarime, ar atskirai. Jis taip pat pareiškė, kad šiuo metu laiškas studijuojamas „labai kruopščiai”.


Visą Rusiją, o iš dalies ir užsienius, sujudino Donbaso pramonės srity susektas „specų sąmokslas“. Sąmokslininkai kaltinami tuo, kad jie esą varę sabotažą, tyčia gadinę mašinas ir turėję planą, karui kilus, paraližuoti visą sov. Rusijos susisiekimą ir pramonę. Kaipo sąmokslininkai suimta 12 sovietų piliečių specų ir 6 užsienių inžinieriai – visi vokiečiai. Šito sąmokslo sumanytojai ir vedėjai būk esą kapitalistai, dirbtuvių bei įmonių buv. savininkai. Ar stovi dar kas kitas už šito sąmokslo – kol kas nieko nesakoma. Tačiau paskutinės žinios praneša apie lenkų štabo pėdsakus. Kaip žinia, Donbasas yra akmens anglies Rusijos rezervuaras. Čia yra išsivysčiusi didelė įvairi pramonė. Tai Rusijoj toks pramonės centras kaip Vokietijoj Ruhro sritis. Žinia kokias dideles pastangas deda Rusija, kad pakeltų savo pramonę. Pramonę stengiamasi pakelti ir ūkio ir politiniais sumetimais. Pramonę pakėlus Rusija būtų ūkiškai mažiau priklausoma, kas ypač svarbu turint galvoje didelį konfliktų bei karų galimybę su kapitalistinėmis valstybėmis. Sovietų Rusijos vadai nuolat kalba apie ne tik galimus, bet ir neišvengiamus karus su kapitalistinėmis valstybėmis. Suprantama, kad tokiuose karuose kaipo priemonė pirmą vietą užimtų Rusijoj blokada. Maitinimo atžvilgiu blokada nebūtų baisi, nes Rusija savę išsimaitina ir dar parduoda. Kas kita su pramone. Rusija yra priversta įvežti daugybę pramonės gaminių ir šiuo atžvilgiu blokada galėtų jai labai pakenkti. Iš čia sovietų politikų siekiamas idealas – taip pakelti savo pramonę, kad ji galėtų aprūpinti šalies reikalus. Reikia pasakyti, kad šia kryptim padaryta daug. Sov. Rusija giriasi ir stengiasi įrodyti statistikomis, kad pramonės gamyba yra prašokusi prieškarinį kiekį. Kaip turtinga Rusija žaliavomis – visiems žinoma. Trūksta tiktai kapitalo ir specialistų organizatorių bei vedėjų. Svetimas kapitalas eiti bijo. Užtat Rusija kiek galėdama kiša pramonėn savajį kapitalą. Užteks čia priminti, kad apie 80% viso importo eina pramonės reikalams. Daugiausia importuojama žaliava ir mašinos. Ne mažiau svarbus yra ir politinis sumetimas. Rusiją valdantieji komunistai galutinai įsitikino, kad ūkininkai nei socializmui nei komunizmui netinka. ,,Derevnia otvergla komuniju“, – toks yra facit dešimties metų sodžiaus komunizavimo. Sodžiaus komunizavimas visiškai nepavyko. Kas kita pramonė. Čia komunizavimas atliktas be kliūčių, bent paviršutiniai ir pramonės darbininkai daug lengviau pasiduoda komunizmo idealogijai kaip sodžiaus. „Socializm – ėto industrializacija“, sakė dar Leninas ir „industrializacija“ šiandien yra vyriausias bolševikų šūkis. Ir teisybė, kaip sakėmė, pramonė greitai auga. Tačiau kiekvienam aišku, jog tas augimas tai daugiausia tik užsienio prekybos monopolio rezultatas. Reguliuodama atatinkamai visą importą, sov. valdžia verčia pirkti savo gaminius, nepaisant to, kad nei savo kokybe, nei savo kaina jie su užsieniniais net prie labai aukštų muitų konkuruoti negali. Taigi, sovietams pavyko pakelti pramonę tik labai brangia kaina, aukojant jai žemės ūkį ir visas ūkiškas šalies pajėgas. Ir štai dabar, ta taip brangiai, taip sunkiai išauklėta pramonė, komunistų pasididžiavimas ir visa viltis, pasirodo esanti paminuota specų sąmokslais. Nepaisant jau dešimties metų komunizmo Rusijoj viešpatavimo, savo specų pakankamai paruošti nepavyko. Tenka naudotis specais nekomunistais. Daug kas šituo sąmokslu nenori tikėti ir skaito ji inscenizuota komedija vidaus politikos sumetimais. Sakoma, norėta tokiu būdu iškelti kapitalizmo bei imperializmo ir kontrevoliucijos pavojų, tuo būdu sustiprinti šiek tiek pakrikusią dėl opozicijos agitacijos vidaus vienybę. Toliau sakoma, kad čia vaidinęs vaidmenį ir pavydas bei specų neapykanta dėl jų gaunamo aukšto atlyginimo. Komunistų partijos statutu jokis komunistas, net ir liaudies komisaras, negali imti daugiau per 220 rublių algos per mėnesį (už tat duodamas butas ir visoki „priedai“). Tuo tarpu specai gauna iki 1000 ir daugiau per mėnesį. Kiek yra šitie įtarimai pamatuoti – sunku pasakyti. Jiems įrodyti niekas jokių faktų neturi. Kad darbininkų sferose specai yra nepopuliarūs ir kad iš tų sferų gali kilti prieš specus akcija šito ginčyti negalima. Sunkiau tikėti, kad atsakingos sferos sąmoningai norėtų kelti akciją prieš specus. Jie vis tiek neturi jokios įtakos šaly ir jokio tiesioginio pavojaus nesudaro. Pašalinti juos arba išnaikinti visai lengva. Bet kas tada bus su industrializacija ir su kitomis ūkio bei mokslo šakomis, kur be specų išsiversti nėra galima? Pirmaisiais komunizmo metais daug buvo kalbėta apie buržuazinių elementų sabotažą, kartais gal ir pamatuotai. Bet šiandien buržuazijos kaip ir visai nėra, o buržuaziniai specai jei ir būtų, tai jie sovietams nėra pavojingi. Visa šita istorija sovietų vyriausybei dar ir tuo atžvilgiu nėra pageidaujama, kad tarp 18 suimtųjų specų yra 6 vokiečiai ir dėl jų gręsia rimtas konfliktas su Vokietija. Tas konfliktas ypač dabar būtų nepageidaujama, kuomet eina derybos dėl prekybos sutarties pataisymo. Tie vokiečiai tai didžiausių vokiškų firmų inžinieriai, kurie buvo pasiųsti mašinoms montuoti. Mat Vokietija yra davusi Rusijai 300 milionų markių kredito mašinoms Vokietijoj pirkti. Tos mašinos dalinai supirktos, dalinai perkamos ir firmos pasiuntė mašinoms montuoti specialistus. Firmos garantuoja už savo inžinierius ir tvirtina, kad jie nieku būdu nesikištų į rusų vidaus reikalus. Be to, jie dar visai neseniai Rusijoj dirba. Ir iš tikro sunku įsivaizduoti, kokiu tikslu nuvažiavę trumpam laikui vokiečiai inžinieriai imtųsi varyti kontrrevoliucinį darbą. Vokiečių suėmimas sukėlė Vokietijoj labai daug triukšmo. Vokiečių atstovui duotas įsakymas rūpintis juos kuogreičiausia paleisti. Tačiau iki šiol visos p. Brokdorff Rantzau pastangos tikslo nepasiekė. Rusai atsako turį tikriausius įrodymus, dėl suimtų vokiečių kaltės. Bet vokiečiai netiki ir reikalauja iš savo vyriausybės kuogreičiausių priemonių, kad suimtieji būtų paleisti. Sakoma, kai kurie reicho vyriausybės nariai reikalauja nutraukti dabar vedamas ekonomines derybas. Be to, reikalaujama sulaikyti dar nepanaudotus 300 mil. kreditus. Taigi, matomai, kad jei Rusija nepatenkins vokiečių reikalavimo, tai rusų vokiečių santykiams gresia rimtas pavojus. Sovietų spauda tvirtina, kad mažne visi suimtieji esą prisipažinę dėl jiems iškelto kaitinimo. Byla būsianti svarstoma paprastame teisme ir atviru būdu. Kaltinamiesiems gresia mirties bausmė. Sovietų spauda ir gausingi darbininkų mitingai reikalauja visoj Rusijoj padaryti griežtą specų veikimo reviziją, nes esąs galimas daiktas, kad ir kitur daroma tas pats. G. P. U. ketinanti tuo užsiimti. Taigi, ir šiaip jau nemėgiami specai dabar atsidurs dar keblesniam padėjime.


Rimtis Serbenta Vilniaus geležinkelių transporto technikumo auklėtinis

Nelengva buvo mano tėvo šeimai gyventi senoje buržuazinėje Lietuvoje. Ieškodamas geresnio gyvenimo, tėvas, panašiai kaip ir tūkstančiai kitų lietuvių, važiavusių į svetimus kraštus uždarbiauti, išvažiavo ieškoti savo „laimės“ užsienyje. Bet ir ten jis, kaip ir daugybė kitų, nesurado „laimės“. Kai 1940 metais Lietuvoje buvo atkurta Tarybų valdžia, aš pradėjau mokytis, o po to įstojau į Vilniaus geležinkelių transporto technikumą. Jau praėjo ketveri mokslo metai. Greitai, labai greitai aš laikysiu rankose techniko‑statybininko diplomą. Kai mūsų kurso auklėtiniai sužinojo apie partijos ir vyriausybės Kreipimąsi į komjaunuolius ir jaunimą, daugelis mano draugų pareiškė norą važiuoti į svarbių šeštojo penkmečio pramonės objektų statybą. Nedelsdami aš ir mano kurso draugai Alfredas Adomaitis, Kazys Klimaitis, Pranas Žukauskas padavėme komjaunimo organizacijai pareiškimus su prašymu pasiųsti mus į Pavlodaro aliuminio kombinato statybą. Šiandien aš gavau komjaunimo kelialapį. Tai brangiausias man dokumentas. Pasistengsiu dirbti taip, kad pateisinčiau kilnų komjaunuolio vardą. Toliau žadu mokytis neakivaizdiniu būdu Statybos institute. Netrukus iškeliausime. Norėtųsi greičiau pasiekti tolimąjį Kazachstaną: juk mes, Lietuvos pasiuntiniai, ten nekantriai laukiami.


Mokslinė konferencija religijos ir ateizmo istorijos klausimais

Vakar, kovo 29 d., Vilniuje pasibaigė dvi dienas trukusi Lietuvos TSR Mokslų akademijos pirmoji mokslinė konferencija religijos ir ateizmo istorijos klausimais. Konferencijos dalyviai išklausė ir - apsvarstė pranešimus apie ateizmo skleidimą Lietuvoje per mokslą, grožinę literatūrą feodalizmo ir kapitalizmo laikotarpiu. Respublikos Mokslų akademijos narys-korespondentas P. Slavėnas padarė pranešimą „Koperniko mokslo ir astronominių žinių plitimas Lietuvoje XVIII-XIX šimtmečiais“. Lietuvių rašytojų ateistinėms ir antiklerikalinėms pažiūroms XIX šimtmečio pabaigoje ir XX šimtmečio pradžioje savo pranešimą skyrė Lietuvių kalbos ir literatūros instituto mokslinis bendradarbis B. Pranskus. Respublikos Mokslų akademijos istorijos instituto aspirantas V. Merkys papasakojo apie ateizmo plitimą Lietuvoje 1905-1907 metų revoliucijos metu. Buvo taip pat išklausyti istorijos mokslų kandidato J. Jurginio pranešimas „Leščinskis - XVII šimtmečio ateistas Lietuvoje“, filosofijos mokslų kandidato I. Zakso - „Religinės-idealistinės pažiūros gamtos moksle buržuazinėje Lietuvoje“ ir istorijos mokslų kandidato A. Gaigalaitės – „Klerikalizmas buržuazinėje Lietuvoje“. Konferencijoje kalbėjusieji pažymėjo, kad religijos ir ateizmo istorijos klausimų nagrinėjimas turi didelę reikšmę auklėjant respublikos darbo žmones komunizmo dvasia.


SNO turi pasmerkti kolonizatorių politiką

RUGSĖJO 17 d. pradeda savo darbą eilinė, dvyliktoji Suvienytųjų Nacijų Organizacijos, įsteigtos daugiau kaip prieš 12 metų taikai ginti, Generalinės Asamblėjos sesija. Kilnūs SNO tikslai išreikšti jos įstatuose. Juose sakoma, kad SNO turi palaikyti tarptautinę taiką bei saugumą ir imtis efektyvių kolektyvių priemonių, kad būtų užkirstas kelias ir kad būtų pašalinta grėsmė taikai bei nuslopinti agresijos aktai arba kiti taikos pažeidimai. SNO uždavinys yra taikiomis priemonėmis, sutinkamai su teisingumo ir tarptautinės teisės principais, reguliuoti tarptautinius ginčus arba situacijas, kurios gali pažeisti taiką. Dabartinei SNO Generalinės Asamblėjos sesijai taikingoji visų šalių visuomenė teikia ypatingos reikšmės, nes kai kuriuose žemės rutulio rajonuose jau vykdomi arba ruošiami agresyvūs veiksmai, grasinantieji tautų saugumui ir visuotinei taikai. Dvyliktajai sesijai yra iškilęs neatidėliotinas uždavinys priimti veiksmingus nutarimus, kuriais būtų siekiama užkirsti kelią šiai grėsmei. Tačiau reikia pasakyti, kad sesija pradeda savo darbą esant nepalankiai tarptautinei padėčiai, negalinčiai nesukelti tautoms nerimo dėl taikos likimo. Visų pirma kalbama apie tai, kad pačiose sesijos išvakarėse JAV, Anglija, Prancūzija ir Kanada sužlugdė ilgą laiką vykusias derybas SNO Nusiginklavimo komisijos pakomitetyje, pateikdamos tokius pasiūlymus, kurie visiškai užtveria kelią susitarti ne tik dėl visos nusiginklavimo problemos, bet ir dėl dalinių priemonių, jų tarpe tokiu neatidėliotinu klausimu, kaip visiškas arba bent laikinas branduolinio ginklo bandymų nutraukimas. Objektyvus Tarybų Sąjungos ir Vakarų valstybių pozicijų pakomitetyje sugretinimas aiškiai rodo, kad tuo metu, kai Tarybinė vyriausybė pasiūlė abiem pusėms priimtiną konkrečių priemonių programą, padiktuotą nuoširdaus siekimo išjudinti iš mirties taško nusiginklavimą, Vakarų valstybės nepanoro nei uždrausti branduolinį ginklą, nei nutraukti jo bandymus, nei sumažinti įprastinį apsiginklavimą. Neseniai įvykusioje spaudos konferencijoje Maskvoje TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko, kruopščiai išanalizavęs visą, derybų nusiginklavimo klausimu eigą, parodė, kad JAV, Anglijai ir Prancūzijai SNO Nusiginklavimo komisijos pakomitetis yra tik pakomitetis ginklavimosi varžyboms pridengti. „Visiškai aišku, — pareiškė A. A. Gromyko, — kad nusiginklavimo problema nebus išjudinta iš nevilties taško tol, kol SNO nesiims nusiginklavimo reikalo su priderama energija ir suprasdama savo didelę atsakomybę už taikos išsaugojimą bei sustiprinimą ir tarptautinio įtempimo sumažinimą“. Tačiau JAV valdantieji sluoksniai ir jų partneriai Šiaurės Atlanto bloke norėtų išvengti, kad plačiai būtų skelbiama apie nusiginklavimo klausimo svarstymą. Neatsitiktinai savo metu jie sukliudė išplėsti SNO Nusiginklavimo komisijos ir jos pakomitečio sudėti, o dabar, Generalinės Asamblėjos 12-osios sesijos išvakarėse, pamėgino sužlugdyti arba bent atidėti visapusišką ir pilnutinį nusiginklavimo problemos svarstymą sesijoje. Šis mėginimas, be kita ko, pasireiškė tuo, kad pakomitečio posėdyje rugsėjo 5 d. JAV delegatas Stasenas pasiūlė, kad pakomitetis susirinktų vėl Niujorke spalio 1 d. arba maždaug tokią datą. Šio triuko tikslas aiškus: atidėti sesijoje nusiginklavimo klausimo svarstymą tuo pretekstu, kad pakomitetis, esą, toliau dirbąs savo darbą. Žinoma, Vakarų valstybės turi pagrindo vengti diskusijos dėl šios problemos. Jų pozicija bijo dienos šviesos. Bet Tarybų Sąjunga ryžtingai stoja prieš tokius manevrus. Rugsėjo 12 d. TSRS atstovas Suvienytųjų Nacijų Organizacijoje laiške SNO Nusiginklavimo komisijos pirmininkui pareikalavo pačiu artimiausiu metu sušaukti komisijos posėdį apsvarstyti pakomitečio pranešimui ir paruošti atitinkamą pranešimą Generalinės Asamblėjos XII sesijai, kad jai būtų suteikta galimybė apsvarstyti šį pranešimą jos darbotvarkės pirmųjų klausimų tarpe. Nepakenčiama, kad nors kiek būtų atidėliojami ir tokie klausimai, kaip grėsmė saugumui Sirijoje, tapusioje Jungtinių Valstybių organizuoto nusikalstamo sąmokslo objektu, ir padėtis Omane bei Jemene, prieš kuriuos jau vykdoma ginkluota agresija. Anglų interventai, visiškai sutikdami su savo amerikiniais partneriais, kariauja plėšikišką karą prieš Omano ir Jemeno tautas, bombarduoja ir degina jų miestus, žudo taikius gyventojus. Sirijos liaudžiai kilusiam pavojui turi būti užkirstas kelias. Tai — Suvienytųjų Nacijų Organizacijos pareiga. Generalinės Asamblėjos sesijos dalyvių garbės reikalas — stoti ginti jau tapusių agresijos aukomis Jemeno ir Omano laisvės ir nepriklausomybės. Negali nepatraukti Suvienytųjų Nacijų Organizacijos dėmesio padėtis ir kituose pasaulio rajonuose. Ilgą laiką liejamas kraujas Alžyre, nors Alžyro klausimas buvo svarstomas jau dviejose Generalinės Asamblėjos sesijose. Daugelio Azijos ir Afrikos šalių reikalavimu, šis klausimas vėl įtrauktas į preliminarine 12-osios sesijos darbotvarkę. Matyti, Prancūzijos kolonizatoriai numato, kad jiems nepavyks sukliudyti svarstyti šį labai jiems nemalonų klausimą ir todėl siekia iš anksto užtikrinti jiems palankų sprendimą. Šiuo tikslu ruošiamas naujas „ryžtingas“ karinis puolimas Alžyre, kad iki to momento, kai bus svarstomas Alžyro klausimas, pamėgintų pastatyti sesiją prieš faktą, jog numalšintas Alžyro patriotų pasipriešinimas. Prancūzijos užsienio reikalų ministras Pino buvo nuvykęs į Lotynų Ameriką, o URM statssekretorius Foras į Pietryčių Azijos šalis, norėdami jas palenkti, kad jos remtų Prancūzijos poziciją per diskusiją Alžyro klausimu. Tačiau vargu, ar visi šie manevrai sugebės užtušuoti tikrąją Alžyro problemos reikšmę ir išgelbėti nuo pasmerkimo kolonizatorius, vykdančius smurto ir teroro politiką. Iki šiol nenutraukti barbariški rasiniai persekiojimai Pietų Afrikos Sąjungoje. Tai privertė Indijos, Egipto, indonezijos, Liberijos, Sudano, Urugvajaus, Bolivijos ir Kosta Rikos atstovus nusiųsti SNO generaliniam sekretoriui prašymą įtraukti į Generalinės Asamblėjos darbotvarkę klausimą „Dėl rasinio konflikto Pietų Afrikos Sąjungoje“. Suvienytųjų Nacijų Organizacija negali apeiti ir Kipro problemos. Ten toliau siautėja Anglijos imperialistų kruvinas teroras. Jie siekia ugnimi ir kalaviju numalšinti patriotinį judėjimą, kuriuo Kipro liaudis reikalauja įgyvendinti jos pagristą apsisprendimo teisę. Tautų lygiateisiškumo ir apsisprendimo principo pritaikymo Kipro gyventojams klausimas, klausimas dėl žmogaus teisių pažeidimo ir žiaurumų, kuriuos Britanijos kolonijinė administracija vykdo kipriečių atžvilgiu — tai svarbios tarptautinės problemos, kurios vertos kuo atidžiausio SNO dėmesio. Visos šios problemos kilo ir yra todėl, kad imperialistai nenori skaitytis su tarptautinės teisės principais ir teisingumu, savo veiksmais pažeidžia taiką ir tai šen, tai ten sudaro vis naujus ir naujus tarptautinio įtempimo židinius. Visiškai suprantama, kad jie nepageidauja svarstyti tokias problemas Generalinėje Asamblėjoje, ir kaip tik tuo paaiškinamas tas faktas, kad Asamblėjos XII sesijos išvakarėse jie ištempė į šviesą vadinamąjį Vengrijos klausimą“. Pasiekusios, kad būtų sušaukta speciali Generalinės Asamblėjos sesija šiam „klausimui” apsvarstyti, JAV ir kiti šios provokacinės išmonės įkvėpėjai turėjo galvoje ją tęsti ir eilinėje Asamblėjos 12-oje sesijoje, kad nors bent kiek atitrauktų pasaulio visuomenės dėmesį nuo jų smurto įvairiose pasaulio dalyse. Tačiau reikia pažymėti, kad jau pirmuosiuose specialiosios sesijos posėdžiuose aiškiai buvo matyti, kad Vakarų valstybių gėdinga provokacija žlugs. Daugelio šalių atstovai nepanoro dalyvauti svarstyme, kuris, kaip pažymėjo Paryžiaus laikraščio „Mond” korespondentas, „vyksta nuobodžiai ir abuojai”. Kai dėl JAV ir kai kurių kitų valstybių delegacijų šmeižikiškų kalbų, kuriomis jie visaip stengėsi sukurstyti antitarybinę isteriją ir sukelti neapykantą Vengrijos liaudies demokratinei santvarkai, tai jie susilaukė prideramo daugelio šalių atstovų atkirčio. Vakarų imperialistų sumanyta provokacija atsigręžė prieš juos pačius. Vengrijos Liaudies Respublikos, Tarybų Sąjungos atstovų ir kitų delegatų kalbose, pasiremiant nepaneigiamais faktais, vėl buvo demaskuota Amerikos šiurkštaus kišimosi į liaudies demokratijos šalių vidaus reikalus politika ir šlykštūs metodai, kuriais buvo sulipdytas provokacinis vadinamojo „penkių komiteto” pranešimas. Kaip teisingai pažymėjo Anglijos laikraštis „Deili Uorker”, „Vakarų valstybės, maniusios, kad joms pavyks pasodinti į teisiamųjų suolą Tarybų Sąjungą, netrukus įsitikins, kad joms pavyko pasodinti į šį suolą tik pačias save”. Tikslai, kurių siekė Vakarų valstybės, pakeldamos triukšmą dėl vadinamojo „Vengrijos klausimo”, neturi nieko bendro su Suvienytųjų Nacijų Organizacijos uždaviniais. Gindami aukštą šios organizacijos paskirtį, Tarybų Sąjunga ir taikingųjų šalių atstovai neleis nustumti Asamblėją į klaidingą kelią. Jie padarys visa, kas galima, kad Suvienytųjų Nacijų Organizacijos pastangos būtų sutelktos visoms pribrendusioms problemoms svarstyti ir teisingai spręsti taikaus sambūvio principų dvasia.


Lietuvos vyriausybės atsakymas Lenkijai.

Prof. Voldemaras – derybų delegacijos pirmininkas. Atsakydama lenkų noton iš kovo 14 d. Lietuvos vyriausybė per Lietuvos pasiuntinybę Berlyne pranešė lenkų vyriausybei, kad Lietuvos delegacijai būsiančiose kovo 30 d. derybose Karaliaučiuj pirmininkaus ministeris pirmininkas ir užsienių reikalų ministeris prof. Voldemaras.


Daug vandens į marias nubėgo, Daug žmonių ėjo laimės ieškot, Ir neradę pražilo, kaip sniegas, Prislėgti sunkaus vargo naštos. Tu buvai jiems prakeikta žemė, Kuri nieko negali duot. Tu buvai — jų pirkelės žemos, Vargo raukšlė buvai veiduos. Daug vandens į marias nubėgo, Ir šiandien tu visai kita, — Tu savyj pajutai didžią jėgą, Tu gyvent ir žydėt sukurta. Aš matau tavo ateitį skaisčią, Tavo fabrikus, miestus, laukus. Konstitucijos pergalę šviesią Tvirtai saugo mūs darbo žmogus.


TARYBŲ Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimo Direktyvos dėl šeštojo penkmečio plano TSRS liaudies ūkiui išvystyti 1956 - 1960 metais atskleidžia tarybinei liaudžiai didingus komunistinės visuomenės statybos akiračius. Suvažiavimo nubrėžtoje komunizmo statybos programoje išreikšti nauji tarybinio žmogaus kūrybinio genijaus laimėjimai, nesulaikomas veržimasis į tolesnį visų mūsų šalies liaudies ūkio šakų kėlimą. Kiekvienoje Direktyvų eilutėje, kiekviename teiginyje, kaip ir visuose partijos suvažiavimo darbuose, ryškiai atsispindi nepalaužiama Tarybų Sąjungos tautų draugystė, lenininės nacionalinės politikos principų galingumas. Vykdant partijos XX suvažiavimo nutarimus pasieks naują išsivystymo laipsnį Tarybų Lietuvos pramonė, kurios bendra produkcija padidės 1,8 karto. Drauge su respublikos energetinės bazės, mašinų gamybos, statybinių medžiagų, lengvosios ir maisto pramonės tolesniu išvystymu šeštajame penkmetyje bus įvykdyta tai, apie ką lietuvių tautos progresyvieji žmonės jau seniai svajojo - bus paleista į darbą galingiausia Pabaltijo Kauno hidroelektrinė prie Nemuno. Šeštajame penkmetyje bus pasiekti dideli laimėjimai, kaip visos Tarybų Sąjungos, taip ir mūsų respublikos žemės ūkio bei gyvulininkystės išvystyme, pakeliant dirvų derlingumą, didinant pašarų bazę, nusausinant šimtus tūkstančių ha žemės, vykdant platų kolūkių elektrifikavimą, sustiprinant MTS vaidmenį, įdiegiant priešakinę žemės ūkio techniką, stiprinant kolūkių kadrus ir t. t. Direktyvos atskleidžia naujas perspektyvas tarybinei kultūrai klestėti, tarybinės liaudies masių švietimui kelti. Iš esmės bus įgyvendintas visuotinis vidurinis mokslas miestuose ir kaimo vietovėse, padidintas specialistų paruošimas aukštosiose ir vidurinėse mokyklose, išplėsta neakivaizdinio ir vakarinio mokymo sistema, mokesčio už mokslą panaikinimas. Žymiai padidės kultūros ir meno įstaigų tinklas, knygų leidyba, bus išplėstas radijo ir televizijos įdiegimas, mokslo tiriamojo darbo suintensyvinimas visuomeninių mokslų srityse - visos tos priemonės pakels į dar aukštesnę pakopą socialistinę lietuvių tautos, kaip ir visų tarybinių tautų, kultūrą, veiksmingai prisidės prie kapitalizmo liekanų žmonių sąmonėje likvidavimo, prie socialistinės ideologijos įtvirtinimo. Tarybų Lietuvos mokslo, literatūros ir meno darbuotojai, inžinieriai ir technikai, mokytojai ir visa inteligentija, istorinių Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimo nutarimų įkvėpti, vieningai stojo vykdyti suvažiavimo iškeltuosius uždavinius. O jie reikalauja iš mūsų su dar didesniu atsidėjimu dirbti visose liaudies ūkio ir kultūros srityse. Tarybų Lietuvos aukštąsias mokyklas per šeštąjį penkmetį baigs tūkstančiai naujų, išmokslintų specialistų. Akademinis jaunimas, studijuojantis mūsų respublikos aukštosiose mokyklose, gerai žino, kad jau galutinai nugrimzdę į praeities bedugnę tie laikai, kai besimokantieji jaunuoliai prieš akis turėjo niūrią perspektyvą - likti inteligentų-bedarbių padėtyje. Tarybinis gyvenimas, spartus mūsų liaudies ūkio ir kultūros vystymasis, partijos XX suvažiavimo nutarimų įgyvendinimas kiekvienoje gyvenimo srityje reikalauja kvalifikuotų specialistų: inžinierių, agronomų, matematikų, chemikų, fizikų, gydytojų, veterinorių, biologų, ekonomistų, filologų, istorikų ir kitų. Tų, kurie baigs šiame penkmetyje Tarybų Lietuvos aukštąsias mokyklas, laukia respublikos fabrikai, Kauno HES bei kitos statomos ir projektuojamos elektrinės, gausinga namų statyba, tarybiniai ūkiai ir kolūkiai, mokyklos, sanatorijos bei kitos gydymo įstaigos, mokslo ir kultūros įstaigos. Netenka abejoti, kad Tarybų Lietuvos jaunimas, baigiantis aukštąsias mokyklas šeštojo penkmečio metais, drauge su visais Tarybų Sąjungos jaunaisiais specialistais, drauge su visa tarybine liaudimi, Komunistų partijos vadovaujami, aktyviai įsijungs į mūsų liaudies ūkio ir kultūros išvystymo darbą ir atiduos visas savo jėgas, mokslo žinias ir nuolat augantį kūrybinį patyrimą Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimo nutarimams - didingai komunizmo statybos programai įgyvendinti.


Kaip praneša laikraštis „Privredni pregled“, JAV eksporto ir importo bankas suteikė Jugoslavijai 15 milijonų dolerių kreditą.


Suvienyti Prancūzijos demokratines jėgas

Čia gruodžio 13–14 d. d. įvykusiame Prancūzijos Komunistų partijos CK plenume pranešimą tema „Parlamento rinkimų pamokos ir partijos uždaviniai vystant darbininkų ir demokratinių jėgų vienybę“ padarė PKP generalinio sekretoriaus pavaduotojas Valdekas Rošė. Pagrindinė rinkimų į Nacionalinį susirinkimą pamoka, pabrėžė Rošė, yra ta, kad antrajame rate savo vienybės dėka sėkmingai pasireiškė demokratinės jėgos. Rinkimų rezultatai taip pat rodo, kad šalies reakcinės jėgos susigrupavo apie de Golio partiją JNR, kai tuo tarpu paties generolo de Golio įtaka gyventojų masėse, kaip parodė spalio 28 d. referendumas, sumažėjo. Kompartijos sėkmę galima paaiškinti tuo, kad ji visada kovojo prieš asmens valdžios režimą, tuo, kad jos programa atitinka liaudies lūkesčius ir interesus, tuo, kad partija nuolat siekė suvienyti visas darbininkų ir demokratines jėgas. Kompartija yra pagrindinė opozicijos asmens valdžios režimui jėga. Toliau pranešėjas plačiai papasakojo, kaip Kompartija praktiškai kovojo rinkimuose už visų respublikinių ir demokratinių jėgų vienybę, prieš kandidatus reakcionierius. Tikrai mes galime tai konstatuoti, pasakė pranešėjas, jeigu palyginsime Prancūzijos Socialistų partijos programoje numatytas priemones su priemonėmis, kurios yra mūsų partijos programoje. Priminęs, kad kai kuriais klausimais komunistai ir socialistai nesutaria, kaip, pavyzdžiui, pažiūros į „Bendrąją rinką“ klausimu, Valdekas Rošė pabrėžė, kad abi partijos šiandien gali rasti dirvą susitarimui, kuris įgalins jas bendrai kovoti už taiką. Mes niekuomet nereikalavome ir nereikalaujame Prancūzijos išstojimo iš Atlanto pakto ir „Bendrosios rinkos“ kaip sąlygos socialistų ir komunistų veiksmų vienybei kovojant už taiką, pasakė pranešėjas. Mūsų šūkis daugiau, negu kada nors, yra: pašalinti visa, kas mus skiria, ir palikti visa, kas mus jungia. Toliau pranešėjas demaskavo socialinę de Golio režimo demagogiją. Jis parodė, kad pats prezidentas de Golis ir Pompidu vyriausybės ministrai yra tiesiogiai susiję verslo ar giminystės ryšiais su didžiausiomis kapitalistinėmis šalies monopolijomis. Po to pranešėjas kalbėjo apie liūdną liaudies švietimo būklę. Jis pasakė, kad vyriausybė neskiria lėšų valstybinėms mokykloms ir tuo pat metu eikvoja milžiniškas sumas nelemtai išgarsėjusiai „atominei smogiamajai jėgai“ kurti. Kovojant, kad būtų patenkinti ekonominiai, socialiniai ir kultūriniai reikalavimai, toliau kalbėjo jis, reikia nepamiršti, jog turime ginti demokratinių laisvių likučius nuo naujų asmens valdžios režimo pasikėsinimų. Suklastojęs liaudies atstovavimą ir apkarpęs Nacionalinio susirinkimo teises, de Golis dabar, pavyzdžiui, ruošiasi paversti senatą jam paklusniais korporatyviniais rūmais ir pulti vietinius renkamuosius savivaldos organus bei profsąjungų laisves. Komunistai energingai sieks veiksmų vienybės su socialistais, visų respublikinių jėgų vienybės, tuo pačiu ruošdami asmens valdžios pralaimėjimą ir respublikos, laisvės bei taikos pergal


Žvelgdami į ateitį, turime žinoti praeitį

Praėjo penkiasdešimt metų nuo Lietuvos kaimo ir darbščiųjų ūkininkų didžiojo naikinimo 1948 m. Kaimo darbštuoliai buvo tautos pagrindas ir jėga, tad jį naikinant griebtasi genocido. Iš daugybės genocido aukų - Matulevičių šeima, auginusi 3 sūnus. Matulevičiai buvo tikri Kūlokų kaimo augintiniai - darbštūs, drąsūs, jautrūs, Dievą ir Tėvynę mylintys. Jie tai įrodė savo gyvenimu. Vyriausiąjį sūnų Julių, kuriam šiemet sukaktų 100 metų, tėvai nutarė leisti į mokslus. Kai baigė pradžios mokyklą kaime, Juliukas buvo nuvežtas tęsti mokslų į Marijampolę ir apgyvendintas pas svetimus. Per Pirmąjį pasaulinį karą ”Žiburio“ gimnazijos mokiniai evakuojami į Voronežą. Pamokos - rusų kalba, bet gimnazistai kalbėjo, dainavo tik lietuviškai, patys leido ir skaitė lietuviškus laikraštėlius. 1918 m. Lietuvai atgavus nepriklausomybę, Julius grįžo į gimtinę. Marijampolėje jis paskubomis baigė gimnaziją, mat į Lietuvą jau brovėsi bolševikai, reikėjo ginti Tėvynę. Taip kaimo vaikas tiesiai iš gimnazijos suolo išėjo į savanorius. Už drąsą ir pasiaukojimą kovose apdovanotas Vyčio kryžiaus ordinu. Rusus išvijus, puolė bermontininkai. Taip Julius tapo tikru kariu - buvo Lietuvos karo mokyklos pirmosios laidos 1919 m. absolventas. Dirbdamas kariuomenės teisme, 1925 m. baigė Lietuvos didžiojo kunigaikščio Vytauto aukštųjų karininkų kursų artilerijos skyriaus I laidą, 1939 m. jam suteiktas pulkininko laipsnis. Būdamas darbštus, 1934 m. baigė ir Vytauto Didžiojo universiteto Teisės fakultetą. Dirbo prokuroro padėjėju, teisėju. Apdovanotas kariuomenės kūrėjo savanorio medaliu, dviem Nepriklausomybės 10-mečio medaliais, Gedimino III laipsnio medaliu. Po 1940m. rusų okupacijos Lietuvos kariuomenės atsargos pulkininkas Julius Matulevičius perrengiamas raudonosios armijos pulkininko uniforma, iš keturių kambarių buto iškraustomas į sandėlio tipo būstą, tačiau rusų pasiūlymo šnipinėti nepriima. 1941 m. birželio 14 d. šeimai vasarojant kaime, Julius ištremiamas į Sibirą. Iki 1991-ųjų apie Julių niekas nežinojo. Vidaus reikalų ministerijos archyvuose nurodoma, kad Julius Matulevičius buvo nutremtas į Sverdlovsko srities Sosvos rajoną, 47-ąjį lagerį. 1941 m. liepą dar buvo sveikas, o po trijų mėnesių - labai sulysęs, jam nustatomas bado sindromas, miokarditas. Iki 1942-ųjų liepos Julių nuolat tardė trijulė, spalio mėnesį jis nuteisiamas sušaudyti. Nuosprendis įvykdytas 1942 m. gruodį. Taip rašoma reabilitacijos pažymoje, kuria jis pripažintas nekaltu. Juozas Matulevičius, negalėdamas okupantams dovanoti už nekalto brolio tremtį, 1941 m. birželį pats kaip partizanas ėjo į gatves, ragino raudonarmiečius trauktis iš Lietuvos. Rusai buvo išvyti. Deja, Juozą kliudė kulka, dėl sužeidimo jį ištiko paralyžius, iki mirties prikaustęs prie lovos. Juozas Matulevičius mirė 1953 m. birželio 21 d. Ūkyje liko brolis Petras. Jį, jaunavedį, jau 1948 m. ruošėsi ištremti. Laimei Petras spėjo pabėgti į Kauną pas sergantį brolį. Tad čekistai į Irkutsko sritį ištrėmė sodyboje likusias 73 metų Petro motiną ir žmoną Albiną. Matulevičienė, kaime laikyta viena dosniausių šeimininkių talkininkams ir pavargėliams, Sibire mirė badu. Ūkyje apsigyveno svetimi. Dabar Matulevičių sodybą teprimena vienišas klevas… Šios šeimos likimas - viso kaimo, o gal ir visos Lietuvos likimas. Kiti gabūs ir darbštūs šio kaimo ūkininkai buvo rašytojas Kazys Boruta, jo sūnus vyskupas Jonas Boruta, ūkyje gyvenanti brolienė Gaubaitė-Borutienė, tremtinys, parašęs savo šeimos ir kaimo tremties kroniką Albinas Gauba, darbštuoliai Papeikai, Baltuškai, Bagdonai, Slančkai, Avižieniai ir daugelis kitų. Liūdna šiandien važiuoti pro kaimą - kiek dykviečių, apleistų trobų. Genocido vykdytojai savo pasiekė.. Nemari darbščioji tauta. Po 1990 m. ji po truputį ima atsigauti. Štai ūkininkas Vytas Bekampis - žudytas nenužudytas tremtinys. Jo tėviškėje likęs sūnus - vienas pirmaujančių ūkininkų šiandieninėje Lietuvoje. Vadinasi, senojo kaimo žmonių anūkai ir proanūkiai vis dar jaučia senolių įtaką, ateinančią per liaudies dainas apie močiutę sengalvėlę, rūtelių vainiką, našlaitėlę, narsų kareivėlį, žirgą juodbėrėlį - apie visa tai, iš ko semiamės stiprybės negandoms užpuolus.


Vidaus politikos įtampa Suomijoj; Kritiškas padėjimas. Respublikai apsaugoti įstatymas. Visi komnunistų laikraščiai uždrausti. Liepos 1 d. sušaukiamas seimas

Šiomis dienomis užsienių laikraščiai, ypač anglų, paskelbė telegramas, kur sakoma, kad Suomijoj netrukus turis įvykti antikomunistinis valstybės streikas. Tuose pranešimuose kalbama, kad Suomijoj esanti galima konservatyvinio pobūdžio diktatūra ir pabrėžiamas labai kritiškas Suomijos vidaus padėjimas. Visos šitos pranešimuose skelbiamos žinios, iš tikrųjų, yra perdėtos, arba, mažiausia, paankstintos. Antra pus vertus, tenka pripažinti, kad dabartinis Suomijos vidaus gyvenimas yra labiau įtemptas, nekaip 1918 m. revoliucijos metu kad buvo. Tautoj yra prasidėjęs platus antikomunistinis judėjimas. Įvykių eiga, trumpai, yra šitokia: antikomunistinis visos tautos judėjimas, vadinamas paprastai „Lappo — judėjimu“, paskutiniu laiku yra išaugęs į organizuotą galingą tautos pajėgą. Iš pradžių ta antikomunistinė kova vyko griežtose įstatymų ribose, pastaruoju gi laiku atsitiko keletas rimtų ekscesų. Anksčiau jau mes pranešėme apie komunistų spaustuvės Vasai sunaikinimą. Tą dieną, kai buvo nagrinėjama tos spaustuvės sunaikinimo byla, į Vasą suvažiavo 200 automobilių 1500 „Lappo — judėjimo“ šalininkų. Vienas komunistų agitatorius, kuris toj byloj turėjo išeiti liudininku, suvažiavusių buvo išvilktas iš teismo salės, išvilktas iš viršutinių drabužių ir nufotografuotas. Paskui tas atvaizdas buvo įdėtas visuose Suomijos antikomunistiniuose laikraščiuose, kaipo „komunistinio rojaus“ platintojo pavyzdys. Spaustuvės bylos įgaliotinis, komunistas advokatas ir seimo atstovas, buvo minios pagautas, įdėtas į automobilį ir išvežtas. Vėliau raštu apie jį pranešta, kad jis niekada daugiau nebekelsiąs kojos Vasos provincijon. Dabar beveik kas dieną spauda skelbia komunistų pagrobimus. Kur tik pasirodo viešai kuris komunistų agitatorius, ten jis paprastai tuoj esti pagaunamas, išvežamas kur nuvargintas vėliau grįžta prie savo draugų. Politiniu atžvilgiu „Lappo — judėjimo“ šalininkai yra jau ne kartą laimėję. Vasa provincijos viršininkas buvo atstatytas, jo vietą užėmė aukštosios karo mokyklos viršininkas, pulk. Heinrichs. Birželio mėn. 11 d. atsilankė pas Respublikos Prezidentą, Lauri Relanderʼi, „Lappo — judėjimo“ dalyvių delegacija, kuri ultimatumo formoj pareikalavo uždaryti visus komunistinius laikraščius, išardyti visas komunistines organizacijas, suareštuoti komunistų agentus ir veikėjus ir paleidus seimą skelbti naujus rinkimus. Ultimatumas yra terminuotas, ir jame nepasakyta, kas bus daroma jo neišpildžius. Šiandieną patirta, kad birželio mėn. 15 d. buvo organizuojama tūkstantinė „Lappo — judėjimo“ šalininkų eisena į Helsinkį. Tuo tarpu tas žygis yra atidėtas tolimesniam laikui, kadangi vyriausybė pasistengė patenkinti kai kuriuos jų ultimatumo reikalavimus. Ant greitųjų sušauktame ministerių pasitarime nutarta išdirbti respublikos gynėjų įstatymo projektą ir liepos mėn. 1 d. sušaukti seimą. Be to, vyriausybė padarė žygius pas aukščiausius Nylandʼo ir Vasos provincijos valdininkus, kad šie nesusipratimams išvengti dėl spaudos uždraustų komunistinių laikraščių leidimą. Tuose pranešimuose vyriausybė pabrėžia, kad padėjimas yra gana kritingas, ir įspėja saugotis vidaus suiručių. Kas atsitiks tuo atveju, jei seimas nepriimtų respublikos gynimo įstatymo ir nepatenkintų kitų „Lappo— juđėjimo“ šalininkų reikalavimų, šiandien dar sunku pasakyti. Antikomunistinės srovės, kaip matyti, savo tikslui pasiekti yra pasiryžusios padėti visas pastangas. Tuo tarpu spaudoj apie tai sakoma, kad yra visokių nenumatytų galimybių, kad valstybėj plėtojąsis „fašizmas“.


Spalio revoliucija sukūrė sąlygas toliau rusų kultūrai ir visų kitų mūsų šalies tautų kultūrai tarpti. Tarybinė kultūra, — socialistinė savo turiniu, tautinė savo forma, — per tarybinės valdžios metus nematytai suklestėjo. Rusų literatūra, tapyba, skulptūra ir muzika gali didžiuotis Gorkio, Majakovskio, Aleksiejaus Tolstojaus, Šolochovo, Gerasimovo, Muchinos, Prokofjevo, Šostakovičiaus vardais. Buržuazinės epochos kritiniam realizmui pakeisti iškilo naujas socialistinio realizmo stilius. Poemose, romanuose, apysakose, lyrikoje atsispindėjo revoliucijos ir pilietinio karo heroika, socialistinės statybos patosas, tarybinių žmonių žygdarbiai Tėvynės karo metu. Nesitenkindami praeities demaskavimu, tarybiniai rašytojai, dailininkai, skulptoriai tuo pat metu sukūrė teigiamą tipa, naują socialistinės visuomenės žmogų. Pagrindinė tarybinės literatūros ir tarybinio meno tema yra gyvenamojo laiko reiškinių, gilių pakeitimų ūkinėj ir kultūrinėj gyvenimo srityse atvaizdavimas. Lygiagrečiai vystosi ir kita tematinė linija — meninis rusų istorinės praeities atkūrimas — Aleksiejaus Tolstojaus, Čaplygino romanuose, patriotinėse Prokofjevo ir Šaporino simfonijose, Eizenšteino istorinėse filmose. Dar didesnio užuomojo tarybinės socialistinės santvarkos sąlygomis pasiekė rusų mokslinės minties vystymasis. TSRS Mokslo Akademija tapo tyrinėjamojo darbo įvairiausiomis kryptimis centru. Leninui ir draugui Stalinui tiesiogiai vadovaujant, buvo užbrėžtos naujos mūsų šalies gamybinių jėgų tyrinėjimo programos, sprendžiamos naujos mokslo problemos. Teorinis mokslininkų darbas nenutraukiamai susietas su socialistinės statybos praktika, šalies industrializacija, kolektyvinių ūkių sistemos kilimu, Raudonosios Armijos apginklavimu. Tai buvo vienas iš veiksnių, nulėmusių mūsų pergalę prieš fašizmą. Didžioji rusų kultūros jėga visuomet glūdėjo josios stipriuose saituose su liaudies masėmis, su jų istoriniais poreikiais ir siekiais. Šios rusų kultūros ypatybės ir nusakė josios pasaulinę reikšmę ir plačiausią įtaką. Rusų kultūros idėjinė jėgą praskynė jai (pavartojus vykusį Romen Rolano posakį) „plačiausią kelią į beribį pasaulį“. Naujųjų laikų rusų kultūra, ypačiai literatūra ir muzika, turėjo stipriausios įtakos XIX ir XX amžių pasaulinei kultūrai. Žymiausi XIX amžiaus antrosios pusės prancūzai realistai formavosi bendraudami su Turgenevu ir jojo veikiami. Levas Tolstojus padarė didžiausios įtakos kūrybai tokių Europos rašytojų, kaip Mopasanas, Romen Rolanas, Anatolis Fransas, Bernardas Šou, Tomas Manas. Nemažesnės įtakos Europos ir Amerikos literatūrai turėjo ir Dostojevskis: eilė rašytojų, pradedant Šarliu Lui Filipu ir baigiant Stefanu Cveigu mokėsi iš jo psichologinės analizės meno. Musorgskio muzika žymia dalimi prisidėjo prie šių laiku prancūzų kompozitoriu Debiusi ir Ravelio susiformavimo. Mendelejevo, Pavlovo ir kitų rusų mokslininkų mokslo darbai visų šalių mokslininkų išversti, išstudijuoti ir priimti į bendrą pasaulio mokslinės minties lobyną. Rusų literatūra ir rusų menas visuomet turėjo didžiulę įtaka visų mūsų šalies tautų kultūrai ir dvasniam vystymuisi, kas ypač yra žymu tarybinės valdžios metais. Didžioji Spalio socialistinė revoliucija praskynė kelią visų mūsų šalies tautų kultūrai — tautinei savo forma, socialistinei savo turiniu. Iš geriausių rusų literatūros, meno ir mokslo pavyzdžių auklėjosi ir tobulino savo menines formas ir mokslinius metodus talentingi broliškųjų tautų atstovai. Kuo arčiau susipažįsta pasaulis su rusų kultūra, tuo aukščiau jis vertina josios reikšme, josios didžiulę auklėjamąją jėgą. Pažangi rusų kultūra — demokratinių tradicijų tikrojo humanizmo ir gilios gyvybingos tiesos kultūra — sudaro besivystančios socialistinės visuomenės kultūros pagrindą. Ji išauklėjo drąsių, sugebančių pasiaukoti žmonių kartą, kuri, stovėdama laisvę mylinčių tautų priešakyje, sudavė mirtiną smūgį vokiškiesiems fašistams ir jų sėbrams — pikčiausiems visos žmonijos priešams.


Prezidentas patenkintas, bet apgailestauja

Lietuvos valstybės vadovas V.Adamkus teigiamai įvertino Seimo sprendimą priimti jo pateiktas įstatymų, ribojančių buvusių SSRS valstybės saugumo kadrinių darbuotojų dabartinę veiklą, pataisas, atidedančias šių įstatymų įsigaliojimą. Tačiau Prezidentas apgailestauja, kad Seimo narių dauguma ignoravo jo siūlymą pačiam Seimui kreiptis į Konstitucinį Teismą, kad šis išnagrinėtų, ar šie įstatymai atitinka Lietuvos Respublikos Konstituciją. “Prezidentas laikosi nuomonės, jog Konstituciniam Teismui neišsprendus šių įstatymų konstitucingumo problemos, juos taisyti nebūtų teisiškai nuoseklu”, - sakoma Prezidento spaudos tarnybos išplatintame pareiškime. Prezidentas taip pat atkreipė dėmesį, kad Seimo posėdyje kai kurių parlamentarų pareikšti kaltinimai Prezidentūros atžvilgiu neatitinka jo, kaip valstybės vadovo, politinės kultūros sampratos. LA


Tarybinė santvarka, įsikūrusi pas mus 1940 m., atnešė moteriai tikrą, nebe teoretinę, nebe lozungišką laisvę ir lygybę. Ji atidarė moteriai kelią į visas gyvenimo sritis, ji įgalino ją bandyti savo jėgas ir dirbti visose srityse, kurias buvo monopolizavę vyrai, arba į kurias moteris seniau esant buržuazinei santvarkai, įsileisdavo su dideliu skepticizmu ir su dideliais rezervais. Įsigijusios laisvę, mūsų moterys, su energija ir džiaugsmu ėmėsi kurti naują gyvenimą. Jos veržte veržėsi į darbą, žinodamos, kad dabar jau dirba nebe svetimiems, nebe išnaudotojams, bet tik sau ir savo tėvynei. Deja, neilgai, kaip žinome, truko tas šviesusis laikotarpis. Užėjo trys niūrūs vokiečių okupacijos metai. Ir vėl visą mūsų šalį sukaustė retežiai. Moterims vėl buvo užkrauta dviguba vergovė: kaip žmogui ir kaip moteriai. Jau pirmuoju okupacijos laikotarpiu kiek labiau tarybiniais laikais pasireiškusios savo darbu moterys buvo sugrūstos į kalėjimus, iššaudytos ar išgabentos į Vokietijos stovyklas. Amatininkės, darbininkės — specialistės, darbo inteligentės tose stovyklose dirbo juodžiausią ir purviniausią darbą. Neretas buvo atsitikimas, kad hitlerininkai sučiupdavo moteris gatvėje ir nuvarydavo į viešuosius namus… Tačiau Lietuvos moterys nepasidavė pavergiamos. Jos ne vien tik pasyviu pasipriešinimu ir boikotu trukdė griovikišką okupantų darbą. Mūsų patriotės palaikė ryšius su partizanais, pačios apsiginklavusios ėjo į miškus naikinti fašistinių žvėrių jos, nepaisydamos aukų, kalėjimų ir mirties, įkvėpė savo sūnus, vyrus ir brolius kovai dėl Tarybų Lietuvos ir visos žmonijos laisvės. Per tuos trejus klaikius okupacijos metus Lietuvos moteris išlaikė egzaminą. Tas brandos atestatas, kurį ji užsitarnavo — tai teigė būti laisvu, lygiateisiu Tarybų Sąjungos piliečiu. Dabar, Raudonajai Armijai išvadavus kraštą iš vokiškosios vergovės, Lietuvos moteris nusikratė fašizmo retežių. Ji su pasiryžimu, džiaugsmu ir užsidegimu, drauge su savo vyru, sūnum ir broliu stoja į naują tėvynės atstatymo darbą, tikrai žinodama, kad jau niekas ir niekuomet jai jokių pančių nebeuždės.


TASS-o korespondentas J. Borisovas praneša: Šiandien prasidėjo čia atvykusio JAV valstybės sekretoriaus Rasko derybos su Vakarų Vokietijos vyriausybės atstovais. Pagrindinė derybų tema buvo Vokietijos klausimas ir Vakarų Berlyno problema. Iš pradžių Raskas daugiau kaip valandą labai slaptai pats vienas kalbėjosi su kancleriu Adenaueriu Šaumburgo rūmuose. Apie šio pasikalbėjimo smulkmenas nieko nebuvo pranešta. Tačiau pastarieji vadovaujančiųjų Bonos kabineto atstovų pareiškimai ir pačios vyriausybės priemonės nepalieka abejonių dėl Bonos pozicijos. VFR vyriausybė kaip ir anksčiau savo svarbiausiu uždaviniu laiko visomis jėgomis kliudyti kuo greičiausiam Vokietijos problemos sureguliavimui ir žūt būt išsaugoti okupacinį režimą Vakarų Berlyne. Politinių stebėtojų nuomone, Adenaueris, kalbėdamasis su Rasku, pareikalavo iš Amerikos vyriausybės papildomų užtikrinimų, kad ji liks „tvirta” ir nedarys jokių nuolaidų, siekiant išspręsti Vakarų Berlyno klausimą kompromisiniu būdu. Svarbus pasikalbėjimo punktas buvo tolesnis karinis-strateginis planavimas NATO bloke. Po pasikalbėjimo su Rasku Adenaueris pareiškė žurnalistams, kad buvo susitarta „visais svarbiais klausimais”. Tokia pat dvasia pasisakė ir JAV valstybės sekretorius. Dėl pasikalbėjimo su Adenaueriu jis pareiškė: „Aš buvau laimingas, galėdamas išklausyti tokio prityrusio politiko patarimo”.


Anglijos valdžia toliau vykdo represijas Kipre

LONDONAS, rugsėjo 13 d. (TASS-ELTA). Reuterio agentūros pranešimu iš Nikozijos, Kipro gubernatorius Hardingas vakar dar vieneriems metams pratęsė galioti nutarimus, kuriais Kipro nacionalinio išsivadavimo organizacija (EOKA) ir Visos Graikijos kovos už Kipro apsisprendimą komitetas (PEAK) skelbiami neteisėtomis organizacijomis. Hardingas taip pat pratęsė iki ateinančių metų balandžio mėnesio pabaigos galiojimo laiką įstatymui, kuriuo remdamiesi valdžios organai turi teisę be teismo įkalinti Kipro gyventojus, įtartus priklausymu nacionalinio išsivadavimo judėjimui.


Skirtingais, labai skirtingais keliais ateina žmonės į komunistų gretas. Būna ir tokių, kurie ateina iš priešiškos stovyklos. Vienas jų yra nepalaužiamas vokiečių komunistas Richardas Šeringeris. Gimęs Prūsijos karininko šeimoje (1904 m. rugsėjo 13 d.), R. Šeringeris, tėvams pageidaujant, tapo reichsvero karininku. O trisdešimtaisiais metais jis jau pagarsėjo visoje Vokietijoje tuo, kad vienas iš pirmųjų karininkų tarpe kartu su darbininkų klase pradėjo kovoti prieš militarizmą. Iš mažens auklėjamas buržuazinio nacionalizmo dvasia, jis pradžioje tikėjo, jog vokiečių tautai naudinga įgyvendinti „nacionalistines” idėjas, kad galima būtų liaudies mases išgelbėti nuo ekonominės suirutės ir išvaduoti jas nuo Versalio sutarties pančių. Tačiau jaunasis leitenantas, atvirai dėstęs savo pažiūras, nežinojo, kad tuo metu dauguma generolų ir kitų reichsvero karininkų jau buvo pasirengė susitarti su Hitleriu. Nucionalistiniai-militaristiniai vadeivos, kurie vėliau padėjo fašistams ateiti į valdžią, ne nebuvo paliesti, bet R. Šeringeriui buvo iškelta byla. Garsiajame reichsvero procese 1930 metais jis už „ruošimąsi išdavystei” buvo nuteistas pusantrų metų kalėti. Tie, kurie įgrūdo R. Šeringerį į kalėjimą, matyti, tikėjosi, kad ši bausme įerzins jį ir padarys fašistu. Bet atsitiko tai, ko jie negalėjo laukti. Kalėjime jis suėjo į glaudų kontaktą su žinomais revoliucionieriais, Vokietijos Komunistų partijos nariais. Jų supažindintas su marksizmo-leninizmo mokymu, R. Šeringeris suprato, kad fašizmo įsigalėjimas reikštų pasiruošimą naujam karui. Geležinė logika, kuria rėmėsi jo pirmųjų politinės abėcėlės mokytoju argumentai, jų nuoširdumas ir draugiškumas taip giliai paveikė buvusi karininką, kad jis tapo revoliucionierių bendraminčiu. Aišku, šis žingsnis iki įsitikinusio komunisto nebuvo lengvas. Bet R. Šeringeris jau tuomet sutraukė jį kausčiusius klasinių interesų pančius. Jis jau tuomet padarė tai, ką daugelis susiprato padaryti tik po karčių hitlerinio viešpatavimo ir antrojo pasaulinio karo pamokų. Visa savo širdimi pasinėręs į revoliucinį judėjimą, R. Šeringeris viešai skelbė, kad jis yra komunistas ir didžiuojasi tuo. Buvęs reichsvero karininkas, kurio vardas išgarsėjo Vokietijoje ir užsienyje ir kurio pavyzdys galėjo daugelį paveikti, pasidarė pavojingas militaristais į monopolistinio kapitalo rykliams. Tad 1931 m. rugsėjo mėn. jis vėl suimamas, šį kartą jau todėl, kad buvo komunistas. Keršydami R. Šeringeriui, imperialistai nuteisė ji dvejus su puse metų kalėti. Iš kalėjimo jis išėjo jau viešpataujant hitlerininkams, siaučiant krašte rudajam terorui. Nors gestapas jį visą laiką sekė, nekartą suiminėjo, jis iki pat karo pabaigos aktyviai dalyvavo pasipriešinimo judėjime. Hitlerininkams viešpataujant, R. Šeringeris persikvalifikavo — pradėjo ūkininkauti ir tapo pripažintu žemes ūkio specialistu. Kaip tik todėl jis tuoj po karo pabaigos pradėjo kovoti už vargingųjų ir vidutiniųjų valstiečių interesus, už jų sąjungą su darbininkų klase, už demokratinę žemės reformą. R. Šeringeris buvo išrinktas Vokietijos Komunistų partijos Bavarijos žemės vadovybės nariu ir, kaip VKP atstovas, dalyvavo paruošiant Bavarijos konstituciją. Savo nuoseklia kova prieš Bonos politika, žlugdančia valstiečius, R. Šeringeris įsigijo dideli autoritetą gyventojų tarpe. Kai 1952 metais Vokietijos komunistų partija ruošė nacionalinio susivienijimo programą, šiam darbui buvo išrinktas ir R. Šeringeris, Už tai jį 1954 metais buvo suėmę, o 1956 metų vasarą — Vokietijos Komunistu partija tuomet dar nebuvo uždrausta — Karlsruės mieste esąs federalinio tribunolo politinis baudžiamasis senatas nuteisė ji dvejus metus kalėli. Tačiau gyventojai prieš ši nuosprendį taip smarkiai protestavo, kad tuometinis Vakarų Vokietijos prezidentas buvo priverstas 1958 m. kovo 15 d. pakeisti šią bausmę ketveriais metais lygtinai. Ir štai praėjusių metų rugsėjo mėnesį dabartinio prezidento Liubkės nurodymu R. Šeringeris buvo vėl suimtas. Šį žingsnį Bonos ultros motyvavo tuo, kad jis „blogai elgęsis”… Šitas prieš taurų antifašistą ir komunistą nukreiptas veiksmas sukelia didžiulį pasipiktinimą dar ir todėl, kad R. Šeringeris sunkiai serga. Prieš trisdešimt metų vykusių demonstracijų metu galima buvo išgirsti šūkius: „Išleiskite Šeringerį ir 7000 politinių kalinių!”. Šiandien Šeringeris vėl kalėjime, jis militaristų politinis belaisvis. Nors teritorija, kurioje vokiečių militaristai viešpatauja, gerokai sumažėjo, už jų politinius įsitikinimus persekiojamų žmonių skaičius smarkiai išaugo. Ponų Adenauerio ir Štrauso justicija yra jau sprendusi 200.000 bylų. Papeno ir Šleicherio laikais buvo tik 7.000 politinių kalinių. Vien federalinis tribunolas Karlsruėje didžiuojasi per dešimt savo gyvavimo metų sprendęs 14.000 politinių bylų. O šito tribunolo pirmininkas yra ne kas kitas, kaip Hoizingeris. Ne vien bendrapavardis, bet tikras kruvinojo Hoizingerio brolis, kuris, kadaise Hitlerio paskirtas, buvo jauniausias fašistinės justicijos senato pirmininkas. Tribunolo pirmininkas Hoizingeris, karinis nusikaltėlis ir naujo karo kurstytojas Hoizingeris… Jie simbolizuoja tas reakcines jėgas, kurios įvėlė Vokietiją ir visą žmonija į antrąjį pasaulinį karą. Federatyvinės Vokietijos valdantieji sluoksniai keršija R Šeringeriui ne vien todėl, kad jis kadaise „išdavė” savo klasę. Labiausiai juos siutina kas kita. Juk nuo 1949 metų Vakarų Vokietijoje patyrė ekonomini krachą 350.000 valstiečių ūkių. Daugelis buvusių ūkininkų tapo kumečiais arba buvo priversti ieškoti kitokių pragyvenimo šaltinių. Jų interesai sutampa su interesais vargingųjų ir vidutiniųjų valstiečių, kurie energingai kovoja prieš Bonos politiką. Šitoje kovoje didelį vaidmenį vaidina R. Šeringeris. Todėl prieš jį asmeniškai ir nukreipti Adenauerio vyriausybės teroro aktai. Bet Bonos ponai nesugebės sustabdyti valstiečių kovos dėl savo teisiu, o tuo labiau nutildyti komunistą Richardą Šeringerį arba ji palaužti. Tai jau rodo visas jo gyvenimo kelias.


Ir žemėje, ir kosmose tenesproginėja bombos!

JAV KARIAUNOS PLANAI — NUSIKALTIMAS ŽMONIJAI

Kalbėdamas apie Tarybų Sąjungos vyriausybės pareiškimą dėl Amerikos branduolinių sprogdinimų dideliame aukštyje, Indijos parlamento narys profesorius Hirenas Mukerdžis pareiškė TASS-o korespondentui, kad pranešimai apie šį JAV vadovų nutarimą kelią didelį viso pasaulio tautų nerimą. Matyt, Jungtinės Valstijos, nusikalstamai negerbdamos žmonijos interesų, peržengė visas ribas, pasakė jis. Tik ryžtingi kiekvienos šalies visuomenės veiksmai gali padaryti tam galą. Aš, pasakė Mukerdžis, neabejoju, kad pasaulio tautos nenurims tol, kol bus užtikrinta taika žemėje, kol veiksmai, panašūs į JAV vyriausybės veiksmus, taps tik prisiminimu apie baisią praeitį žmonijos istorijoje. Kalbėdamas apie Tarybų Sąjungos vyriausybės pareiškimą dėl Amerikos branduolinių sprogdinimų dideliame aukštyje, Indijos parlamento narys profesorius Hirenas Mukerdžis pareiškė TASS-o korespondentui, kad pranešimai apie šį JAV vadovų nutarimą kelią didelį viso pasaulio tautų nerimą. Matyt, Jungtinės Valstijos, nusikalstamai negerbdamos žmonijos interesų, peržengė visas ribas, pasakė jis. Tik ryžtingi kiekvienos šalies visuomenės veiksmai gali padaryti tam galą. Aš, pasakė Mukerdžis, neabejoju, kad pasaulio tautos nenurims tol, kol bus užtikrinta taika žemėje, kol veiksmai, panašūs į JAV vyriausybės veiksmus, taps tik prisiminimu apie baisią praeitį žmonijos istorijoje.


Tarptautinėje konferencijoje už atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimą PEKINAS, rugpiūčio 6 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša Japonijos radijas, šiandien Tokio mieste prasidėjusioje Tarptautinėje konferencijoje už atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimą kalbėjo įvairių šalių atstovai. Tarybų Sąjungos delegacijos atstovas Koževnikovas pažymėjo, kad tarybinė liaudis ranka rankon su japonų tauta sieks, kad pasaulio šalys paskelbtų už įstatymo ribų atominę ir vandenilinę bombas. Kinijos Liaudies Respublikos atstovas pranešė, kad jo šalis suteiks finansinę pagalbą japonams, nukentėjusiems nuo atominės ir vandenilinės bombų. Šios dienos konferencijos posėdyje buvo priimtas toks pareiškimas: judėjimas už atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimą yra judėjimas žmonijos gyvenimui ir laimei ginti. Tarptautinė padėtis vystosi atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimo linkme. Mes kovosime už atominio ir vandenilinio ginklo gamybos bei bandymų uždraudimą, už nusiginklavimo įgyvendinimą.


1957 metų lapkričio 7 d. sukanka 40 metų nuo Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos, kuri pradėjo naują erą žmonijos istorijoje – kapitalizmo žlugimo ir naujos, socialistinės visuomenės įsigalėjimo erą. Spalio socialistinė revoliucija buvo įvykdyta vadovaujant Komunistų partijai su didžiuoju Leninu priešakyje. Nuvertusi dvarininkų ir kapitalistų valdžią, ji įvedė mūsų šalyje politinį darbininkų klasės viešpatavimą, proletariato diktatūrą, Tarybų valdžią – aukščiausią demokratijos formą, demokratiją plačiausioms liaudies masėms. Spalio revoliucija panaikino Tarybų Sąjungoje bet kurį žmogaus išnaudojimą kito žmogaus ir visas nacionalinio engimo bei nacionalinės nelygybės formas. Didžioji Spalio socialistinė revoliucija buvo įvykdyta su visanugalinčia marksizmo-leninizmo vėliava. Ji kirto nepaprastai stiprų smūgį buržuazinei ideologijai, oportunizmo ir reformizmo darbininkų judėjimo viduje ideologijai, socialšovinizmui ir reakciniam nacionalizmui; ji įkūnijo didžiuosius proletarinio internacionalizmo principus, turėjo revoliucionuojantį poveikį darbo žmonių protams visose šalyse, pakėlė į naują pakopą pasaulinį darbininkų ir nacionalinį išsivadavimo judėjimą. Spalio socialistinė revoliucija atvėrė didžią erdvę Tarybų šalies gamybinėms jėgoms vystyti. Ji pakėlė sąmoningai kūrybai plačiausias liaudies mases, kurios parodė didvyriškumo stebuklus, kovodamos prieš senos, atgyvenusios santvarkos jėgas, kurdamos naują, priešakinę visuomenę. Per nepaprastai trumpą istorinį laikotarpį tarybinė liaudis įvykdė socialistinį šalies industrializavimą, išsprendė vieną sunkiausių po valdžios paėmimo proletarinės revoliucijos uždavinių – žemės ūkio kolektyvizavimą, įvykdė kultūrinę revoliuciją, likvidavo išnaudotojų klases, sukūrė pirmąją pasaulyje socialistinę visuomenę. Komunistų partijos vadovaujama, Tarybų Sąjunga pavirto galinga industrine pasaulio valstybe, priešakinės technikos ir mokslo šalimi. Čia aiškiai pasireiškia socialistinės ūkio sistemos pranašumai. Prieš 17 metų Lietuvos darbo žmonės, Komunistų partijos vadovaujami, sutriuškino buržuazijos viešpatavimą ir paskelbė Tarybų valdžią. Išreikšdama liaudies valią, jauna Tarybų Lietuva įėjo į Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos sudėtį ir broliškoje tarybinių tautų šeimoje įgijo plačiausius galimumus politiniam ir ekonominiam vystymuisi, valstybinio suverenumo stiprinimui ir kultūros – nacionalinės savo forma, socialistinės savo turiniu – klestėjimu. Kartu su visa tarybine liaudimi Tarybų Lietuvos darbo žmonės stato socializmą, plečia ir tobulina pramoninę gamybą, atiduoda eksploatuoti naujas gamyklas, fabrikus, elektrines, stiprina socialistinį žemės ūkį, kelia liaudies materialinės gerovės bei kultūros lygį. Spalio socialistinė revoliucija, socialistinės santvarkos įsigalėjimas Tarybų šalyje, fašistinių jėgų sutriuškinimas antrajame pasauliniame kare, kuriame lemiamas nuopelnas priklauso Tarybų Sąjungai, dar labiau išplėtė galingą proletarinį ir nacionalinį išsivadavimo judėjimą Europoje, Azijoje, Afrikoje. Socialistinių revoliucijų pergalė Kinijoje ir eilėje Europos bei Azijos valstybių rodo tebevykstantį pasaulinės kapitalistinės sistemos irimą, nenugalimą, veržlų visos žmonijos žengimą į socializmą. Nepaisant viso Spalio socialistinės revoliucijos savitumo, susijusio su istorinėmis Rusijos sąlygomis, ji nutiesė bendrą vieškelį, kuriuo žengia ir žengs į socializmą visų šalių proletarai. Nepaprastai dideli laimėjimai visose didžiosios socialistinių šalių sandraugos visuomeninio gyvenimo srityse kelia įnirtingą imperialistų pyktį, kurie mėgina šnipinėjimu ir diversijomis, kontrrevoliuciniais sąmokslais ir tiesioginėmis karinėmis avantiūromis sukliudyti pergalingą socialistinių šalių vystymąsi. Dėl to, iš visų jėgų stengdamasi išsaugoti ir apginti taiką visame pasaulyje, tarybinė liaudis negali neatsižvelgti į agresyvių jėgų siekimus sukelti naują karą. Komunistų partija, Tarybinė vyriausybė kviečia visą tarybinę liaudį nenuilstamai rūpintis šalies gynybinio pajėgumo stiprinimu, didžiųjų Spalio socialistinės revoliucijos iškovojimų patikimu gynimu. Lietuvos KP Centro Komitetas, sutinkamai su TSKP CK nutarimu „Dėl pasiruošimo Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metinių minėjimui”, nutaria: 1. Išvystyti pasiruošimą Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms, kaip visaliaudinei šventei, turinčiai tarptautinę reikšmę, mobilizuojant respublikos darbo žmonių kūrybinį aktyvumą TSKP XX suvažiavimo istoriniams nutarimams sėkmingai įgyvendinti. 2. Pasiūlyti partijos miestų ir rajonų komitetams ir Lietuvos Respublikinei profsąjungų tarybai plačiai išvystyti masinį socialistinį darbo žmonių lenktyniavimą Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metinių garbei, skirtą toliau kelti socialistinę ekonomiką, pirma laiko įvykdyti šeštojo penkmečio antrųjų metų liaudies ūkio planą, žymiai padidinti žemės ūkio gamybą, kuo geriausiai išnaudoti naują techniką, socialistinės gamybos rezervus bei galimybes, pirma laiko įvykdyti gyvenamųjų namų statybos planus, siekti tarybinio mokslo ir lietuvių liaudies socialistinės kultūros tolesnio klestėjimo. 3. Ruošiantis Spalio 40-ųjų metinių minėjimui, respublikiniuose, miestų ir rajonų laikraščiuose, žurnaluose, žodine propaganda plačiai nušviesti ypač svarbius pasiruošimo Spalio socialistinei revoliucijai ir jos įvykdymo laikotarpio politinius įvykius, plačiai populiarinti didį organizuojantį ir pertvarkantį Komunistų partijos ir jos vado – V. I. Lenino vaidmenį. Gerindamos visą idėjinį-politinį darbą masėse, partinės organizacijos turi organizuoti darbą aiškinant Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos pasaulinę-istorinę reikšmę, TSRS ir liaudies demokratijos šalių laimėjimus kovoje už socializmą, už taiką visame pasaulyje, aiškinant marksistinio-lenininio mokymo apie socialistinę revoliuciją ir proletariato diktatūrą reikšmę, Komunistų partijos ir socialistinės valstybės vaidmenį socializmo ir komunizmo statyboje, proletarinio internacionalizmo ir tarptautinio komunistinio bei darbininkų judėjimo vienybės reikšmę. 4. Dirbant masinį-politinį darbą, spaudoje ir žodine propaganda plačiai aiškinti Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos reikšmę ir Rusijos revoliucinio proletariato vaidmenį vystant lietuvių liaudies revoliucinę kovą prieš vokiškuosius okupantus, kapitalistus ir dvarininkus, už Tarybų valdžią Lietuvoje. Konkrečia istorine medžiaga parodyti organizuojantį vaidmenį Lietuvos Komunistų partijos, kuri vadovavo Lietuvos darbo žmonių kovai prieš buržuazijos diktatūra už socialistinės revoliucijos pergalę, už Lietuvos Tarybų Socialistinės Respublikos sukūrimą; demaskuoti buržuazinius nacionalistus, kaip gyvybinių lietuvių liaudies interesų 1šdavikus, vedančius reakcinę vidaus ir antinacionalinę užsienio politiką. Aiškinti darbo žmonėms tarybinės socialistinės santvarkos pranašumus, Tarybų valdžios metais pasiektus laimėjimus vystant respublikos liaudies ūkį ir kultūrą, propaguoti lenininę nacionalinę politiką, kuri užtikrina tikrą laisvę ir nepriklausomybę, stiprina tarybinių respublikų valstybinį suverenumą, sukūrė nesuardomą laisvų tarybinių tautų draugystę. 5. Ruošiantis Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metinių minėjimui, sudaryti respublikinę komisiją. Pasiūlyti partijos miestų ir rajonų komitetams įmonėse, kolūkiuose, tarybiniuose ūkiuose, įstaigose ir aukštosiose mokyklose, rajonuose ir miestuose sudaryti komisijas iš darbo žmonių ir visuomeninių organizacijų atstovų Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms pasiruošti ir joms paminėti. 6. Rekomenduoti partijos miestų ir rajonų komitetams laikotarpiu nuo spalio 25 d. iki lapkričio 5 d. visose įmonėse, kolūkiuose, įstaigose, mokyklose, karinėse dalyse surengti iškilmingus darbo žmonių susirinkimus kartu su partinėmis, profsąjunginėmis, komjaunimo ir kitomis visuomeninėmis organizacijomis, pakviečiant Spalio revoliucijos, pilietino karo dalyvius, komunistus ir nepartinius darbo žmones, kovojusius už Tarybų valdžios sukūrimą Lietuvoje žiauriaisiais buržuazinės diktatūros metais. 7. Lapkričio 6 d. visuose miestuose ir rajonų centruose suruošti iškilmingus partinių, tarybinių ir visuomeninių organizacijų posėdžius, dalyvaujant juose darbo žmonių bei armijos atstovams, o lapkričio 7 d. – masines demonstracijas ir šventines liaudies vaikštynes. 8. Pasiūlyti miestų, rajonų komitetams, tarybinėms, profsąjunginėms ir komjaunimo organizacijoms sutvarkyti įžymias vietas (broliškuosius kapus, monumentus), susijusius su kovomis už Tarybų valdžią, įžymių revoliucinių įvykių vietose pastatyti obeliskus, paminklines lentas ir kt., jeigu jie dar ten nepastatyti. Šventės išvakarėse – lapkričio 5-6 d.d. miestuose ir kitose gyvenvietėse uždėti gėles ir vainikus ant kapų revoliucijos kovotojų ir Tarybinės Armijos karių, partizanų, kritusių didvyrių mirtimi kovų už Tarybų valdžios sukūrimą Lietuvoje laikotarpiu ir Didžiojo Tėvynės karo metais. 9. Pavesti Lietuvos KP CK propagandos ir agitacijos skyriui, Partijos istorijos institutui prie Lietuvos KP CK bei Lietuvos TSR Politinės ir mokslinės literatūros leidyklai: a) surinkti ir išleisti Lietuvos respublikoje gyvenančių Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos dalyvių atsiminimus, o taip pat kovų už Tarybų valdžios sukūrimą Lietuvoje 1918–1919 m. m. dalyvių atsiminimus, įžymių Lietuvos Komunistų partijos veikėjų apybraižas ir atsiminimus apie revoliucines kovas; b) išleisti rinkinį, kuris faktais ir skaičiais parodytų Tarybų Lietuvos liaudies ūkio ir kultūros laimėjimus Tarybų valdžios metais; c) išversti iš išleisti lietuvių kalba kūrinius, skirtus Didžiajai Spalio socialistinei revoliucijai. 10. Pasiūlyti laikraščių ir visuomeninių-politinių žurnalų redakcijoms, Radijo ir televizijos komitetui prie Lietuvos TSR Ministrų Tarybos paskelbti teorinius ir propagandinius straipsnius apie Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ąsias metines, o taip pat Spalio sukilimo dalyvių atsiminimus, istorines apybraižas ir apsakymus. 11. Rekomenduoti Lietuvos TSR Mokslų akademijai ir Partijos istorijos institutui prie Lietuvos KP CK surengti mokslinę sesiją, skirtą Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms. Rekomenduoti mokslinio tyrimo institutams ir aukštosioms mokykloms surengti mokslines-teorines konferencijas, mokslo tarybų posėdžius, paskaitas ir pranešimus aukštųjų mokyklų bei technikumų moksleiviams, skirtus Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms. 12. Kviesti visas kūrybines respublikos organizacijas: rašytojų, dailininkų, kompozitorių sąjungas, Lietuvos teatrų draugiją, Lietuvos meninių ir dokumentinių kino filmų studijos darbuotojų kolektyvą – aktyviai dalyvauti ruošiantis Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metinių minėjimui, šią įžymiąją datą sutikti naujais aukšto idėjinio ir meninio lygio kūriniais. 13. Pasiūlyti Lietuvos TSR Kultūros ministerijai: a) Spalio 40-ųjų metinių garbei miestuose ir rajonuose surengti socialistinės statybos laimėjimus TSR Sąjungoje ir Lietuvos TSR vaizduojančių istorinių, dokumentinių ir meninių kino filmų festivalius; užtikrinti, kad kino žurnaluose sistemingai būtų nušviečiama pasiruošimo Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-ųjų metinių minėjimui eiga; b) pasiruošimo Didžiojo Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms metu organizuoti teatrinių kolektyvų, koncertinių ir estradinių brigadų, dainų ir šokių ansamblio pasirodymus respublikos miestuose, rajonuose, kolūkiuose parodant savo geriausius kūrybinius pasiekimus; c) Istoriniame-revoliuciniame muziejuje organizuoti ekspoziciją medžiagų, nušviečiančių Didžiąją Spalio socialistinę revoliuciją, kovą už Tarybų valdžios sukūrimą Lietuvoje ir ūkinės bei kultūrinės statybos laimėjimus respublikoje Tarybų valdžios metais; d) surengti kultūros-švietimo įstaigų apžiūrą, skirtą kultūros-švietimo darbo miesto ir kaimo gyventojų tarpe pagerinti.


TASS'o PRANEŠIMAS apie naujus branduolinio ginklo bandymus Tarybų Sąjungoje

Rugpiūčio 24 ir 30 d. d. Tarybų Sąjungoje buvo atlikti branduolinio ginklo bandymai. Šiais, kaip ir numatomais kitais, bandymais siekiama patobulinti branduolinį ginklą ir parengti naujus jo tipus, pritaikant įvairių kariuomenės rūšių apginklavimui. Tarybų Sąjungoje branduolinio ginklo bandymai atliekami bendra taisykle, dideliame aukštyje: tai įgalina smarkiai sumažinti radioaktyviųjų kritulių iškritimą. Tam pačiam tikslui bandomuose užtaisuose naudojamas minimaliai leistinas aktyviųjų medžiagų kiekis. Ryšium su minėtais branduolinio ginklo bandymais Tarybų Sąjungoje. TASS-as yra įgaliotas pareikšti: Tarybinė vyriausybė, vadovaudamasi savo taikinga politika, ne kartą yra pateikusi Suvienytųjų Nacijų Organizacijai pasiūlymus besąlygiškai uždrausti atominį ir vandenilinį ginklą. 1956 metų pavasarį TSRS Vyriausybė pateikė pasiūlymą, kad valstybės, turinčios atominį ir vandenilinį ginklą, įsipareigotų nutraukti šių ginklo rūšių bandymus abi nepriklausomai nuo to, ar bus pasiekti susitarimai kitais nusiginklavimo klausimais. Toks susitarimas galėtų būti pirmuoju žingsniu į atominio ginklo uždraudimą bei sunaikinimą ir padėtų sustiprinti pasitikėjimą tarp valstybių. JAV valstybės veikėjai tarybinių atominių bandymų proga kalba, kad reikia įvesti tarptautinę kontrolę atominei energijai. Tarybinė vyriausybė yra tos nuomonės, kad jokia specialios kontrolės branduoliniams bandymams sistema nereikalinga, nes šiuolaikinės techninės priemonės įgalina lengvai susekti branduolinio ginklo bandymus bet kuriame žemės rutulio taške. Tačiau yra žinoma, kad šio Tarybinės vyriausybės pasiūlymo, kaip ir pasiūlymo uždrausti atominį bei vandenilini ginklą, neparemia Jungtinės Amerikos Valstybės ir kai kurios kitos Vakarų valstybės. Taip pat yra žinoma, kad Jungtinėse Amerikos Valstybėse ir Anglijoje šiais metais vyko branduolinio ir termobranduolinio ginklo bandymai. Tarybinė vyriausybė negali nesiskaityti su šiomis aplinkybėmis ir yra priversta, vadovaudamasi savo saugumo interesais, skirti reikiamą dėmesį branduolinio ginklo bandymams. Vis dėlto Tarybinė vyriausybė ketina ir toliau ne mažiau stengtis, kad būtų pasiektas tarptautinis susitarimas dėl visiško uždraudimo gaminti, laikyti ir naudoti branduolinį ginklą ir kad būtų uždrausti bandomieji šio ginklo sprogdinimai. Tarybinė vyriausybė kartu visaip plečia atliekamus atominės energijos naudojimo taikiems tikslams darbus.


Valstybės vadovai aptarė įstatymų leidybą

Prezidentas V. Adamkus ir Seimo Pirmininkas V. Landsbergis vakar tarėsi, kaip pagerinti įstatymų leidybą bei valstybės institucijų bendradarbiavimą. “Kalbėjome apie įstatymų leidybą, kitus dalykus, kurie galėtų vykti sklandžiau, be netikėtumų ir be problemiškų situacijų”, - sakė Seimo Pirmininkas po jo iniciatyva įvykusio susitikimo. Paprašytas konkretizuoti, jis minėjo Prezidento pateiktas Akcinių bendrovių įstatymo pataisas. Gruodžio 16 dieną Seimas nepritarė siūlymui minėtas pataisas svarstyti skubos tvarka. “Seimas buvo pastatytas į tokią padėtį - arba jis turi negalvodamas priimti įstatymą, kuriam nepritaria Vyriausybė, arba turi jam nepritarti po pateikimo”, - sakė Seimo Pirmininkas. Jo vertinimu, tai nėra gerai, nes “mes nenorėtume taip elgtis” su Prezidento vardu teikiamais įstatymais. Pasak V. Landsbergio, jo ir Prezidento nuomonės sutapo, kad reikia vengti “tokių momentų, kai atmetinėja vieni kitų įstatyminius aktus”. Pusantros valandos trukusiame susitikime V. Landsbergis taip pat pasveikino Prezidentą su artėjančiomis šventėmis ir padovanojo savo sudarytą Vinco Kudirkos kūrinių fortepijonui rinkinį su autografu.


Sirijos spauda smerkia Vakarų valstybių karinius pasirengimus

DAMASKAS, rugsėjo 3. d. (TASS-ELTA). Sirijos spauda griežtai smerkia Vakarų valstybių karines demonstracijas Viduržemio jūros rajone. Laikraštis „Alef-Ba“ pabrėžia, kad „Arabų šalių politiniai sluoksniai sutiko pranešimus apie Prancūzijos kariuomenės išsilaipinimą Kipre su dideliu pasipiktinimu“. Arabų tautos yra tos nuomonės, kad Prancūzijos kariuomenės buvimas Kipro saloje siekia agresyvių tikslų ir yra grėsmė Arabų šalims aplamai ir Sirijai bei Libanui, skyrium imant“. Siedamas Vakarų valstybių karinių pasirengimų suaktyvinimą Viduržemio jūros rajone su tolesniu spaudimu Egiptui bei kitoms Arabų šalims, siekiant priversti Egiptą atsisakyti nuo Sueco kanalo nacionalizavimo, laikraštis „Al-Džumchur“ rašo: „Mūsų pozicija Sueco kanalo atžvilgiu gerai žinoma ir aiški, o būtent - mes neleisime, kad arabų kanalas vėl patektų į užsienio viešpatavimą“.


Per paskutines audras Japonijos vandenyse paskendo penki laivai su 64 žmonėmis įgulos. Spėjama, kad kartu su laivais žuvo į 200 plaukusių jais keleivių. Be to, vienas turėjęs atplaukti į Tokio Amerikos laivas, po 16 val. pavėlavimo, į duotus jam signalus neatsakė.