Vokiečiai turės pasirinkti: nusibodusi dabartis ar nenuspėjama ateitis ”Jeigu rinkimai vyktų šį sekmadienį, Helmutui Koliui tektų pasitraukti”. Taip žurnalas ”Spiegel” komentuoja rinkėjų apklausos duomenis. Jau ne pirmas mėnuo Vokietijos politikos patriarcho populiarumas mažėja. Kolio vadovaujami valdantieji krikščionys demokratai (Krikščionių demokratų sajunga, KDS) vis labiau atsilieka nuo 16 metų opozicijoje esančios Socialdemokratų partijos. Socialdemokratų partijos kandidatas į kanclerius per 1998 m. rinkimus Gerchardas Šrioderis populiaresnis už Kolį beveik dvigubai. Nusibodo ”Jam jau užteks”, - tai, ko gero, svarbiausias argumentas tų, kurie rugsėjo 27 d. ketina balsuoti už socialdemokratus. Svarbiausias, tačiau ne vienintelis. Socialinės valstybės modelis, t.y.valstybinės socialinės apsaugos sistema, pasak ”Itogi”, griūva: bedarbių daugėja, darbininkų ir darbdavių mokesčiai auga, o pensinio aprūpinimo sistema tokia, kad tie, kuriems dabar 30-50 metų, senatvėje gyvens blogiau negu dabartiniai pensininkai. Analitikai beveik vienu balsu teigia, kad krikščionims demokratams šiųmetė rinkimų kampanija - viena iš sudėtingiausių. 1982 ir 1986 m. Helmutas Kolis buvo jaunas kylantis politikas, 1990 ir 1994 m. - visų pirma žmogus, suvienijęs Vokietiją, o dabar ir jaunystė seniai praėjusi, ir ”vieningos Vokietijos kanclerio” laurai nuvytę, nebegali garantuoti rinkėjų balsų. Be to, šį kartą prieš Helmutą Kolį socialdemokratai iškėlė Gerchardą Šrioderį, neseniai nugalėjusį per rinkimus Žemutinėje Saksonijoje. Suvažiavimai Nuo kovo mėnesio vokiečiai gali per televiziją stebėti nesibaigiančias partijų suvažiavimų, svarstančių ir tikslinančių programas, varžybas. Socialdemokratai pasirinko amerikietišką variantą: jų suvažiavimas, vykęs balandžio 17 d. Leipcige, priminė politinį spektaklį: šiuolaikinė muzika, šimtai oro balionėlių, prožektoriai, apšviečiantys vadovus, trumpos kalbos… Po šio suvažiavimo daugelis, net krikščionys demokratai, pradejo kalbėti, kad pensinio amžiaus sulaukęs Helmutas Kolis neatsilaikys prieš palyginti jauną ir veržlų Gerchardą Šrioderį. Atsakyti tuo pačiu, t.y. savo pirmąjį prieš rinkimus suvažiavimą paversti spektakliu, krikščionims demokratams pasirodė nesolidu. Jų suvažiavimas, vykęs gegužės 18 d. Bremene, buvo pabrėžtinai oficialus ir parodė partijos narių vienybę. Posėdžius Bremene ne kartą nutraukė ”audringi aplodismentai”, ne kartą ”visi atsistojo” ir skandavo: “Helmutai, dar kartą!” “Po kanclerio pranešimo ovacijos truko 12 minučių”, - pranešė spaudai susižavėję suvažiavimo organizatoriai. Tačiau ar delegatai sugebės užkrėsti entuziazmu rinkėjus? Savo rinkimų kampanijos režisieriumi Helmutas Kolis pasirinko Hansa Germaną Tidjė, buvusį bulvarinio laikraščio ”Bild” redaktorių. Nė vienas save gerbiantis vokietis neprisipažins, kad skaito ”Bild”. Tiesa, kažkodėl laikraščio tiražas didžiausias šalyje. Programos Abiejų nesutaikomų varžovų programose kalbama apie tą patį: nedarbą ir rinkimus. Prieš pusę šimtmečio atradusi socialinės rinkos valstybės idėją, Vokietija pradėjo nuosekliai (vokiškai) eiti tuo keliu. Per tuos metus mažai kvalifikuoti darbininkai suprato, kad gyventi socialinių fondų sąskaita daug patogiau negu dirbti. Papildyti šiuos fondus - garbinga verslininkų ir visų, kurie dirba, pareiga. Tad už dideles pajamas reikia mokėti 53 proc. mokesčių, o kiekvienas šeimininkas turi mokėti ne tik atlyginimą savo darbininkui, bet ir ne mažesnę sumą socialiniams fondams. Nenuostabu, kad vis daugiau vokiečių verslininkų stengiasi iškelti gamybą į užsienį. O tie, kurie lieka Vokietijoje, samdo kuo mažiau darbininkų, nereikalingais tuojau pat atsikrato. Todėl pernai nedarbas pasiekė rekordinį pokario Vokietijoje lygį: darbo ieško apie 7 mln. žmonių, arba kas dešimtas šalies gyventojas. Todėl Krikščionių demokratų sąjunga ketina pirmiausia padaryti mokesčius “mažesnius, paprastesnius ir teisingesnius”. Helmutas Kolis siūlo minimalų pajamų mokestį sumažinti nuo 25 iki 15 proc., o maksimalų - nuo 53 iki 39 proc. Be to, Krikščionių demokratų sąjunga žada padaryti viską, kad būtų sumažinti visi verslininkų mokami mokesčiai. Socialdemokratai, irgi žadantys sumažinti minimalų mokestį, kaltina Krikščionių demokratų sąjungą dviveidiškumu. Tačiau suvokti, kokie tikrieji partijų ketinimai, rinkėjui ne taip lengva. Todėl socialdemokratų padėtis geresnė, nes Koliui visada galima papriekaištauti, kodėl šių planų jis neįvykdė anksčiau, juk taip ilgai valdė? Labiausiai Krikščionių demokratų sąjungos ir Socialdemokratų partijos progamų ekonomikos skyriai sutampa požiūriu į Europos valiutų sąjungą. Ir Helmutas Kolis, ir Gerchardas Šrioderis pasiryžę būti dar aktyvesni įvedant Europos Sąjungos valiutą eurą ir žada savo rinkėjams, kad atsisveikinimas su Vokietijos marke, beje, praėjusį šeštadienį, birželio 20 d., atšventusia savo penkiasdešimtmetį, vokiečiams bus naudingas. Tautinė problema (I) Ypač daug dėmesio abiejų partijų programose (ir daugelio vokiečių kalbose) skiriama užsieniečiams. Vokietijoje užsieniečių yra apie 10 proc. Kasdien vis garsiau protestuojama prieš gastarbaiterių priėmimo politiką. Bedarbiams ir nekvalifikuotiems darbininkams atėjūnai yra nepageidautini konkurentai, o kai kurie pasiturintys vokiečiai yra įsitikinę, kad užsieniečiai didina nusikalstamumą ir kelia socialinį pavojų. Daugelis vokiečių mano, kad problemą būtų galima išspręsti įvedus imigravimo kvotas. Tačiau kokiu principu vadovautis: priimti tik jaunus ir protingus ar, kaip siūlo kairieji, vadovautis kažkokiomis abstrakčiomis humanitarinėmis idėjomis? Ir kas nustatys tas idėjas? Todėl bent kol kas Vokietija bus šalis, lengvai suteikianti pilietybę tik etniniams vokiečiams, o kitiems gauti Vokietijos piliečio pasą dar ilgai bus nepaprastai sunku. Griežčiausiai tokią poziciją remia Helmuto Kolio krikščionių demokratų partnerė Socialinė krikščionių sąjunga (SKS). “Vokietija nebus imigrantų šalis, valtis pilna, užsieniečių ir taip per daug”, - neseniai pareiškė Socialinės krikščionių sąjungos suvažiavimas. Tai, kad užsieniečiai bus viena iš svarbiausių rinkimų kovos temų, paaiškėjo po rinkimų, balandžio pabaigoje vykusių Aukštutinės Saksonijos žemėje. Barometras. Vokietijos Federacinę Respubliką sudaro 16 žemių. Penkios iš jų, anksčiau sudariusios VDR, vadinamos naujosiomis federacinėmis žemėmis. Tai Saksonija, Aukštutinė Saksonija, Tiuringija, Brandenburgas ir Maklenburgas-Aukštutinė Pomeranija. Šiose žemėse 1990 m. spalio mėnesį įsigaliojo VFR Konstitucija bei Vokietijos valdžios rinkimų įstatymai. Svarbiausi yra žemių valdžios, landtagų, rinkimai, vykę šį pavasarį, ir VFR parlamento, Bundestago, rinkimai, kurie vyks rugsėjo mėnesį. Bundestagas renka vyriausybės vadovą - kanclerį. Suderintą kanclerio kandidatūrą siūlo daugumą parlamente turinčių partijų koalicija (siūlo partija, turinti daugiausia mandatų iš koalicijos narių). Žemių valdžios rinkimai, paprastai rengiami likus pusmečiui iki Bundestago rinkimų, yra visuomenės nuomonės ir rinkėjų nuotaikų barometras. Vienoje iš naujųjų žemių, Aukštutinėje Saksonijoje, įtikinamą pergalę laimėjo socialdemokratai, surinkę 38 proc. balsų. Jų varžovė Krikščionių demokratų sąjunga buvo antra (23 proc.). 19,5 proc. balsų surinko buvusi Honekerio partija, dabar pasivadinusi Demokratinio socializmo partija. Galų gale pirmą kartą 13 proc. balsų surinko Vokiečių liaudies sąjunga. Žurnalas “Itogi” vadina ją neonacistine ir ultradešiniąja. Vokiečių liaudies sąjunga buvo įkurta 1987 m. Miunchene. Jos įkūrėjas - bavaras leidėjas Gerhardas Frajus. Teigiama, kad už šią sąjungą daugiausia balsuoja jaunesni nei 30 metų žmonės. Tautinė problema (II) Vokiečių liaudies sąjungos pergalė Aukštutinėje Saksonijoje aiškinama tuo, kad čia tarp jaunimo labai daug bedarbių, net 25 proc. Tačiau Vokietijos specialiosios tarnybos būgštauja, kad Vokiečių liaudies sąjungos laimėjimas gali paskatinti kitas ekstremistines partijas. Toks variantas Vokietijoje tikėtinas, nes ultradešinieji stiprėja visoje Europoje. Prancūzijoje Le Penas visiškai sumaišė kortas tradicinėms dešiniosioms partijoms. Džanfranko Finiopost fašistinė Tautinė sąjunga tapo stipriausia opozicine Italijos partija. Nacionalistas Jorgas Haideris tikisi per kitus rinkimus tapti Austrijos kancleriu. Šalių siekis tapti tautinėmis valstybėmis ypač ryškus Balkanuose. Tačiau ir kitose Europos šalyse nacionalistai pamažu ima viršų. Ranka ranką… ne plauna, o spaudžia Rinkimų Aukštutinėje Saksonijoje rezultatai pridarė rūpesčių Socialdemokratų partijos ir Krikščionių demokratų sąjungos rinkimų kampanijų strategams. Jų štabai pradėjo svarstyti galimus koalicijos prieš dešiniuosius radikalus variantus. Tačiau per partijų konsultacijas socialdemokratai ir krikščionys demokratai galutinai susipyko. Mat socialdemokratai pareiškė, tiesa, gana miglotai, tačiau patyrusiems politikams pakankamai aiškiai, kad ketiną ”draugauti prieš dešiniuosius radikalus” ne su Krikščionių demokratų sąjunga, o su kita gana įtakinga Aukštutinės Saksonijos landtago frakcija - Demokratinio socializmo partija. Šio epizodo padariniai daug rimtesni, negu buvo galima spėti. Mat senosiose federacinėse žemėse, kitaip tariant, buvusioje Vakarų Vokietijoje, net geriausią partijos reputaciją gali visiškai sugadinti sąjunga su Honekerio partijos - komunistų - įpėdiniais. Ir Krikščionių demokratų sąjungos rinkimų štabas tai puikiai žino. Beje, šitaip savo priešininkus Helmutas Kolis jau gana sėkmingai diskreditavo per 1994 m. Bundestago rinkimus. Ir dabar krikščionių demokratų ideologai nusprendė neatsisakyti išmėginto būdo. O po Aukštutinės Saksonijos istorijos atsisakyti tokios progos būtų kvailystė. “Saugokis, Vokietija!” - taip vadinasi vienas neseniai išspausdintas Krikščionių demokratų sąjungos rinkimų plakatas. Jame dvi viena kitą spaudžiančios raudonos rankos simbolizuoja socialdemokratų ir buvusių Honekerio komunistų draugystę. Gal tik vokiečiams tokia sąjunga atrodo keista. Kitose posovietinėse šalyse socialdemokratai atvirai bičiuliaujasi su persikrikštijusiais komunistais. Pokomunistinėms šalims būdinga dar viena savybė: neblėstanti meilė komunistams. Todėl ir dabartinėje Vokietijoje vienus rinkėjus (vakarinėje šalies dalyje) toks plakatas gąsdina, kitus, kartais ir visą amžių kvėpavusius komunizmo nuodais, patraukia. Vokietijos rytai ir vakarai skiriasi ne tik socialinių išmokų dydžiu bei gyvenimo lygiu, bet ir rinkėjų simpatijomis. Geriausiai tai patvirtina beveik 20 proc. balsų, kuriuos Demokratinio socializmo partija gavo per rinkimus Aukštutinėje Saksonijoje. Po šių rinkimų ne tik tokių plakatų atsirado, ne tik krikščionių demokratų vadovai pradėjo karštai raginti daryti viską, kad “Vokietijos kancleris nepriklausytų nuo komunistų”, bet ir vėl pradėta spėlioti apie galimas koalicijas naujajame Bundestage. Helmutas Kolis ir Gerchardas Šrioderis, negailintys nei jėgų, nei pinigų, nei laiko dėl savo partijų pergalės, vis dėlto turėtų suprasti, kad absoliučios daugumos parlamente neturės nei krikščionys demokratai, nei juo labiau socialdemokratai. Vadinasi, valdyti teks ne vieniems, o su kuriuo nors koalicijos partneriu. Net manoma, kad galimas ir toks variantas: kartu valdys būtent dabartiniai svarbiausi varžovai, Krikščionių demokratų sąjunga, Socialinė krikščionių sąjunga ir Socialdemokratų partija. Tiesa, apie tai rinkimų kovos įkarštyje patys politikai nelinkę kalbėti, jie nenori, kad tuo pasinaudotų dešinieji ir kairieji radikalai. Lieka liberalai ir žalieji. Tačiau ir vienų, ir kitų reikalai gana prasti. Žaliųjų vadovybė rinkimų kampanijos išvakarėse suskilo, o ir pati kampanijos pradžia buvo labai nevykusi. Kaip jau rašė “Lietuvos aidas”, partijos programoje galima išskirti tik vieną punktą. Tai reikalavimas padidinti benzino kainą iki penkių markių už litrą (keturis kartus!). Tokia žaliųjų siūloma naujovė tikrai negalėjo pritraukti rinkėjų. O čia dar Bundestago deputatė Hanelore Zaibold pareiškė, kad ragina padidinti lėktuvų kuro mokestį, nes yra įsitikinusi, kad Vokietijos piliečiui lėktuvu pakaktų skristi vieną kartą per penkerius metus. Vokiečiams atostogos - šventas dalykas, jie mėgsta jas praleisti užsienyje, ir politikai, raginantys branginti keliones, yra savižudžiai. Liberalai Vokietijoje, ypač rytinėse žemėse, dabar katastrofiškai nepopuliarūs. Į šią partiją žiūrima su nepasitikėjimu ir net neapykanta, nes rytų vokiečiams, ilgai pratintiems prie visuotinės lygybės, ji atrodo “gerai uždirbančiųjų partija” ir simbolizuoja senųjų federacinių žemių klestėjimą. Šiaip jau apie būsimas koalicijas politikai stengiasi kalbėti kuo nekonkrečiau, kad jų partija nepriklausytų nuo būsimų galimų partnerių laimėjimų ar nesėkmių. Staigmenų gali ir nebūti Socialdemokratams visais laikais buvo būdinga demagogija. Vokietijoje demagogai nemadingi, tad nenuostabu, kad nenoru aiškiai išdėstyti savo poziciją daugiausia kaltinamas Šrioderis . O ko galima tikėtis iš Kolio - žino visi. Neatsitiktinai labai išgarsėjo kandidato į kanclerius fotografija: Šrioderis sėdi su cigaru burnoje, apgaubtas tiršto dūmų debesies. Negelbsti ir svarbiausio rinkimų šūkio“Aš pasirengęs”, spausdinamo ant Šrioderio fotografijų ir plakatų, lakoniškumas. “O kam tu pasirengęs?” - per Socialinės krikščionių sąjungos suvažiavimą paklausė vienas iš sąjungos vadovų Edmundas Stoiberis. Beje, kol kas visi tie barniai, atrodo, nepakeitė rinkėjų simpatijų. Tačiau verta prisiminti, kad 1994 m. likus pusmečiui iki rinkimų socialdemokratai irgi populiarumu visose srityse lenkė savo svarbiausius konkurentus, o kancleriu vėl tapo Helmutas Kolis. Tad dar neaišku, kas turės daugiau įtakos vokiečių rinkėjams: nenuspėjamos ateities baimė ar nepasitenkinimas nusibodusia dabartimi.


PEKINAS, rugpiūčio 6 d. (TASS-ELTA). Kaip praneša Japonijos radijas, šiandien Tokio mieste prasidėjusioje Tarptautinėje konferencijoje už atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimą kalbėjo įvairių šalių atstovai. Tarybų Sąjungos delegacijos atstovas Koževnikovas pažymėjo, kad tarybinė liaudis ranka rankon su japonų tauta sieks, kad pasaulio šalys paskelbtų už įstatymo ribų atominę ir vandenilinę bombas. Kinijos Liaudies Respublikos atstovas pranešė, kad jo šalis suteiks finansinę pagalbą japonams, nukentėjusiems nuo atominės ir vandenilinės bombų. Šios dienos konferencijos posėdyje buvo priimtas toks pareiškimas: judėjimas už atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimą yra judėjimas žmonijos gyvenimui ir laimei ginti. Tarptautinė padėtis vystosi atominio ir vandenilinio ginklo uždraudimo linkme. Mes kovosime už atominio ir vandenilinio ginklo gamybos bei bandymų uždraudimą, už nusiginklavimo įgyvendinimą.


Demaskuodamas agresyvius Amerikos valdančiųjų sluoksnių planus prieš Kubą, laikraščio „Deili vorker“ apžvalgininkas Semas Raselas pabrėžia, kad „laiku padarytas pareiškimas, kuriame Tarybų Sąjungos vyriausybė įspėjo karštas galvas iš Vašingtono, jog agresija prieš Kubą neliks nenubausta“. Autorius ragina Anglijos visuomenę ryžtingai atremti Amerikos „balansavimo ant karo slenksčio“ politik


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Anglija pradeda derybas su sukilusiais arabais.

Karo pavojus Arabijoj kiek sumažėjęs. Sultonui Ibn Saudui pasiūlyta pradėti derybas. Transjordanijoj vahabitai sunaikino kelius miestelius ir kaimus. Koweitą saugoja sustiprinti kariuomenės būriai.


Kalbomis apie kontrolę dangstomas nenoras nusiginkluoti

Branduoliniai sprogdinimai – blogas akompanementas 18-kos komiteto darbui.; Raskas stengiasi faktus apversti aukštyn kojomis

TASSo spec. koresp. A. Kislovas praneša: Aštuntajam 18-kos valstybių nusiginklavimo komiteto posėdžiui šiandien pirmininkavo Nigerijos užsienio reikalų ministras Dž. Vačiuku. Posėdžio pradžioje kalbėdamas kaip Nigerijos atstovas, Dž. Vačiuku bendrais posakiais ragino visuotinai ir visiškai nusiginkluoti ir stengtis sustabdyti branduolinio ginklo bandymus. Jis parėmė idėją paskelbti Afriką zona, kuri neturėtų branduolinio ginklo. Paskui Dž. Vačiuku kaip pirmininkas informavo 18-kos komiteto narius apie „tarpinį pranešimą“, gautą iš branduolinio ginklo bandymų nutraukimo pakomitečio. Šiame pranešime apgailestaujama, kad „negalima pranešti apie pažangą dėl branduolinio ginklo bandymų nutraukimo sutarties“. Išsyk po Vačiuku informacijos žodį gavo JAV valstybės sekretorius D. Raskas. Pasakęs, kad jis norįs „pakomentuoti“ pakomitečio „tarpinį pranešimą“, JAV valstybės sekretorius pareiškė „apgailestaująs“ dėl to, kad derybos dėl branduolinio ginklo bandymų nutraukimo nepažengė į priekį. Teigdamas, kad tokių bandymų nutraukimą JAV laikančios savo svarbiausiu užsienio politikos tikslu, D. Raskas mėgino suversti kaltę už susidariusią padėtį… Tarybų Sąjungai. Nieko pozityvaus D. Rasko kalboje nebuvo. Jis kaip ir anksčiau primygtinai laikėsi niekuo nepateisinto ir Tarybų Sąjungai nepriimtino reikalavimo įsteigti tarptautinės inspekcijos ir kontrolės sistemą iš esmės – NATO šalių šnipinėjimo sistemą, dangstomą tarptautine kontrole. JAV valstybės sekretoriui atsakė TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko. Mes taip pat labai apgailestaujame, pareiškė jis, kad grupė, sudaryta iš trijų valstybių atstovų ir svarsčiusi branduolinio ginklo bandymų nutraukimo klausimą, negalėjo susitarti. Mes nemažai stengėmės tiek prieš paskutinius susitikimus, tiek ir šių susitikimų metu susitarti su savo Vakarų partneriais, kad būtų pasirašytas susitarimas nutraukti branduolinio ginklo bandymus. Bet ką daryti, jeigu tie, su kuriais mes vedame derybas, nuo pat pradžios siekė sužlugdyti šias derybas. Kokia vyriausybė, siekianti nusiginkluoti, arba nutraukti branduolinio ginklo bandymus, gali, likus kelioms dienoms iki aštuoniolikos komiteto darbo pradžios, paskelbti nutarimą vėl pradėti branduolinio ginklo bandymus, tuo pačiu mesdama iššūkį visam pasauliui ir visoms valstybėms, kurios iš tikrųjų yra už nusiginklavimą? O JAV vyriausybė kaip tik taip ir padarė. Ir aštuoniolikos komitetas netrukus dirbs, griaudžiant JAV vyriausybės sprogdinamoms branduolinėms bomboms. Toliau kalbėdamas apie teigimus, kad Tarybų Sąjunga pažeidusi kažkokį moratoriumą, kai ji praėjusių metų pabaigoje įvykdė branduolinio ginklo bandymų seriją, A. Gromyko pareiškė: apie kokį moratoriumo pažeidimą čia kalbama? Ir aplamai apie kokį moratoriumą kalbama? Juk visi mes gerai žinome, tai žino ir JAV vyriausybė, kad jokio moratoriumo nebuvo, dėl moratoriumo visiškai nebuvo susitarta. Be to, Amerikos Vyriausybė dar iki Tarybų Sąjungai vėl pradėjus bandyti branduolinį ginklą visam pasauliui pareiškė, kad JAV pasilieka veiksmų laisvę. Be to, nurodė TSRS užsienio reikalų ministras, yra gerai žinoma, kad kiekvieną kartą, kai Tarybų Sąjungos vyriausybė pradėdavo vėl bandyti branduolinį ginklą, ji tik atsakydavo į atitinkamus Vakarų valstybių ir visų pirma JAV vyriausybės veiksmus. Grupė, kuri pastarosiomis dienomis vėl pradėjo savo darbą, svarstydama klausimą, ar galima susitarti, kad būtų nutraukti branduolinio ginklo bandymai, toliau pabrėžė A. Gromyko, negalėjo susitarti, nes Jungtinės Amerikos Valstijos ir jų sąjungininkai NATO bloke būtina sąlyga pasirašyti tarptautinei sutarčiai dėl bandymų nutraukimo kelia reikalavimą įsteigti tarptautinės žvalgybos ir tarptautinio šnipinėjimo sistemą Tarybų Sąjungos ir kai kurių kitų valstybių teritorijoje, nors ir vadindami tai kontrole. Mes, toliau pabrėžė A. Gromyko, pareiškiame visiškai atsakingai, kad yra visiškai įmanoma reikiamai kontroliuoti arba reikiamai stebėti, kaip vykdomas ir griežtai vykdomas – tarptautinis susitarimas nutraukti branduolinio ginklo bandymus. Mokslas ir technika dabar yra pasiekę tokią pakopą, kai nėra sunku įregistruoti bet kokius branduolinio ginklo sprogdinimus ir nustatyti, ar tai branduolinio ginklo sprogdinimai arba, kaip čia kalbėjo JAV atstovas p. Raskas, tai gamtos reiškiniai. Vakarų valstybės, kurios mėgina kritikuoti Tarybų Sąjungą už jos poziciją šiuo klausimu, toliau kalbėjo A. Gromyko, gerai žino tikrąją padėtį. Ir jos gerai žino, jog mes žinome, kad joms yra žinoma, kokia iš tikrųjų yra padėtis. Ir vis dėlto Vakarų valstybių atstovai diena iš dienos teigia, kad mokslo laimėjimai šiandien neteikia galimybės atskirti branduolinio ginklo sprogdinimų nuo gamtos reiškinių. Mokslas vienas, gamtos dėsniai vieni ir tie patys. Mes negalime sutikti, kad šie gamtos dėsniai palankesni Tarybų Sąjungai, negu Jungtinėms Amerikos Valstijoms. Mes taip pat negalime patikėti, kad Jungtinės Amerikos Valstijos nesugeba turėti arba gaminti tokios pat kokybės įrankių branduoliniams sprogdinimams registruoti, kokių turi Tarybų Sąjunga. Kur gi tada tiek išliaupsinta Amerikos technika? Priminęs, kad Prancūzijos atstovų aplamai nėra už derybų stalo, A. Gromyko kalbėjo toliau: Tarybų Sąjungos vyriausybė jau yra pareiškusi, kad tarptautinis susitarimas dėl branduolinio ginklo bandymų nutraukimo yra įmanomas tiktai tuo atveju, jeigu šį susitarimą pasirašys visų branduolinių valstybių vyriausybės. Mums, Tarybų Sąjungai, ir Jungtinės Amerikos Valstijos, ir Anglija, ir Prancūzija kaip branduolinės valstybės – tai vienos šeimos nariai. Tai NATO karinio bloko nariai. Vadinasi, vienintelė teisinga išvada, kurią ir padarė Tarybų Sąjungos vyriausybė, yra ta, kad tarptautinį susitarimą galima pasirašyti tik tuo atveju, jeigu įsipareigojimus pagal šį susitarimą prisiims visos branduolinės valstybės, o ne du trečdaliai arba netgi trys ketvirtadaliai šių valstybių. Tarybų Sąjungos vyriausybė, toliau kalbėjo TSRS užsienio reikalų ministras, ne kartą analizavo padėti ir padarė išvadą, kad branduolinio ginklo bandymų nutraukimo klausimu nesusitarta todėl, jog kažkas, matyti, yra tos nuomonės, kad Jungtinėms Valstijoms ir jų sąjungininkams naudinga toliau bandyti branduolinį ginklą. Tarybų Sąjungos vyriausybė, toliau pareiškė A. Gromyko, nuoširdžiai tikisi, kad Jungtinių Amerikos Valstijų ir kitų branduolinių Vakarų valstybių vyriausybės peržiūrės savo poziciją, blaiviau atsižvelgs į padėtį, atsisakys varžybų branduolinio ginklo bandymų srityje ir sutiks pasirašyti atitinkamą tarptautinę sutartį dėl bandymų nutraukimo. Baigdamas A. Gromyko kalbėjo apie padėtį, susidariusią aštuoniolikos komitete pirmojoje jo darbo stadijoje. Giliau neanalizuodamas šios padėties, pareiškė jis, norėčiau Tarybų Sąjungos delegacijos vardu pasakyti, kad, deja, mūsų komiteto darbo pradžia neteikia vilčių ne tik svarstant klausimą, ar galima susitarti, kad būtų nutraukti branduolinio ginklo bandymai, bet ir sprendžiant kitus nusiginklavimo klausimus. Išklausę užsienio reikalų ministrų pareiškimus apie atitinkamų valstybių politiką nusiginklavimo srityje, mes labai abejojame, ar visos čia atstovaujamos valstybės siekia nusiginkluoti. Nespėliokime, neužbėkime įvykiams už akių. Norėjau tik atvirai pareikšti šią nuomonę, kuri mums susidarė jau pirmosios darbo stadijos pagrindu. Ir mes raginame visus dalyvius, visas šiame komitete atstovaujamas vyriausybes kuo rimčiausiai ir įsisąmoninus didelę joms tenkančią atsakomybę stengtis žengti žingsnį pirmyn, susitarti nusiginklavimo klausimais ir visiems laikams pašalinti karo grėsmę. Paskui paėmęs žodį Didžiosios Britanijos užsienio reikalų ministras lordas Hiumas, nors ir ragino „perkalti kalavijus į arklus“, taip pat viską suvedė į klausimą, kad reikia įsteigti tarptautinę kontrolės ir inspekcijos sistemą. Posėdžio pabaigoje pirmininkaujantis Dž. Vačiuku pateikė komitetui rekomenduojamą dviejų pirmininkų tolesnę 18-kos valstybių nusiginklavimo komiteto darbo tvarką. Ši tvarka numato, kad plenariniuose posėdžiuose komitetas turi tuojau pat pradėti spręsti savo svarbiausią uždavinį – siekti visuotinio ir visiško nusiginklavimo susitarimo. Šiuo tikslu jis apsvarstys Tarybų Sąjungos pateiktą visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą, taip pat JAV programą, išdėstytą prezidento Kenedžio kalboje 1961 metų rugsėjo 25 dieną, ir kitus pasiūlymus, kurie buvo arba bus vėliau pateikti. Pasiūlyme toliau numatoma, kad, lygiagrečiai su ruošiamu visuotinio ir visiško nusiginklavimo susitarimu ir nepakenkiant šiam darbui, bus įsteigtas komitetas iš visų 18-kos valstybių nusiginklavimo komiteto narių atstovų. Jis svarstys įvairius pasiūlymus apie priemones, kuriomis siekiama mažinti tarptautinį įtempimą, stiprinti pasitikėjimą tarp valstybių ir skatinti visuotinį ir visišką nusiginklavimą. Galų gale numatoma, kad neoficialiuose posėdžiuose bus toliau neoficialiai svarstomi komitetui iškilę klausimai. Šie pasiūlymai, kuriuos vietos sluoksniai iš viso laiko įgyvendinimu Tarybų Sąjungos praktinės linijos – komitetas turi dalykiškai kūrybiškai spręsti svarbiausią savo uždavinį – buvo priimti be prieštaravimų. Tik JAV valstybės sekretorius D. Raskas pareiškė, kad, jo delegacijos nuomone, ateityje gali būtinai prireikti įsteigti pakomitečius. Tuo šiandieninis posėdis pasibaigė. Kitas posėdis įvyks kovo 26 d.


MOCHAČIUS (Pietų Vengrija), kovo 19 d. (TASS). Dunojaus ledui sujudus, gaivalinė nelaimė ištiko Vengrijos Padunojės rajonus žemutiniame upės ruože. Keturkampyje, kurį sudaro Šeksardo bei Mochačiaus miestai ir Hercegsanto ir Faiso kaimai, apsemti kaimai, pasėliai, pievos. Vanduo užtvindė visą didelę Mochačiaus salą. Ruože nuo Baijos iki Mochačiaus miesto beveik ištisine mase stovi ledas, kurio paleisti pasroviui, nepaisant visų daromų žygių, tuo tarpu nepavyksta. Padėtį komplikuoja tai, kad Jugoslavijos Bački-Bergo kaimo rajone prie Ferenco kanalo pratrūko pylimas. Vandens masė pakilo aukštyn Vengrijos Hercegsanto ir Davodo kaimų kryptimi, Ledų polaidis vėl pralaužė pylimus aukščiau Baijos miesto, visiškai užtvindydamas Faiso kaimą. Vandens lygis apsemtuose rajonuose į rytus nuo Mochačiaus miesto per pastarąją parą pakilo. Dunojaus Jugoslavijos ruože, 8-10 kilometrų nuo Vengrijos sienos, upėje nebėra ledo ir vandens lygis labai žemas, vos siekia 70 procentų įprastinio lygio. Jugoslavijos valdžios organai kartu su Vengrijos administracija mėgina kiek galint greičiau sutaisyti pralaužtą pylimą prie Ferenco kanalo. Vengrijos Liaudies armijos dalys, gelbėjimo būriai ir gyventojai skubiai baigia statyti apsaugos liniją Hajošas‑Miškė‑Batja‑Faisas. Gelbėjimo darbai Mochačiaus saloje nesustoja nė minutei. Jau evakuota apie šešis tūkstančius žmonių. Virš salo, suskirstytos į devynis operacinius ruožus, be paliovos patruliuoja lėktuvai. Žmonėms, gyvuliams, žemės ūkio inventoriui, turtui gelbėti panaudotos visos vandens transporto priemonės. Kruopščiai apžiūrima kiekviena salos gyvenamoji vietovė. Gaivalinės nelaimės vietoje gelbėjimo darbams tiesiogiai vadovauja Vengrijos Ministrų tarybos pirmininko pavaduotojas Antalas Apro.


Kitų metų sausio pabaigoje Vilniuje vyks steigiamasis besikuriančios Lietuvos nacionaldemokratų partijos steigiamasis suvažiavimas. Naujos partijos steigėjų iniciatyvinei grupei atstovaujantis Seimo narys Rimantas Smetona sakė, kad tai bus dešinioji partija, naujųjų Lietuvos dešiniųjų partija. “Šita partinio lauko vieta Lietuvoje yra potuštė. Konservatoriai, kaip ir daugelis, būriuojasi centre, kur jau vietos nebėra”, - sakė R. Smetona. Todėl, jo nuomone, Lietuvoje reikalinga dešinioji politinė jėga, deklaruojanti ir ginanti dešiniuosius principus, pirmiausia ekonominės politikos požiūriu. Pasak R. Smetonos, naujieji Lietuvos dešinieji yra už savininkų sluoksnio gausinimą, sieks, kad būtų sudarytos kuo palankesnės sąlygos gausėti ir stiprėti viduriniajam sluoksniui. R. Smetona sakė, kad dar svarstomas būsimosios partijos pavadinimas. Suvažiavimas apsispręs, ar nauja partija pasivadins Lietuvos nacionaldemokratų partija, ar tai bus Lietuvos nacionalinės demokratijos partija. ”Nacionalinė demokratija - tai yra demokratija visiems”, - sakė parlamentaras. ELTA Lietuva ir Lenkija stiprina strateginį bendradarbiavimą Vakar Vilniuje Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių bendradarbiavimo tarybos trečiasis plenarinis posėdis įtvirtino ilgalaikius gerus abiejų valstybių santykius, pareiškė spaudos konferencijoje Ministras Pirmininkas Gediminas Vagnorius. Lenkijos ministrų tarybos pirmininkas Jerzy Buzekas pabrėžė, kad dviejų šalių bendradarbiavimas turi strateginę reikšmę, nes Lietuva ir Lenkija eina ta pačia kryptimi siekdamos integracijos į Europos saugumo struktūras, be to, tai yra draugiškos valstybės, turinčios ilgą gero bendradarbiavimo istoriją. G. Vagnorius žurnalistus informavo, kad Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių bendradarbiavimo taryba nutarė intensyvinti diplomatinių institucijų bendradarbiavimą, taip mat skatinti reguliarias tarpžinybines Vidaus reikalų, Krašto apsaugos, Užsienio reikalų ir Ūkio, Ekonomikos ministerijų konsultacijas. Ypač daug dėmesio žadama skirti konsultacijoms dėl Europos Sąjungos ir NATO plėtros, stiprinti dviejų šalių karinį bendradarbiavimą. Šalys nusprendė toliau liberalizuoti prekybą, skatinti investicijas, ypač pasienio regionuose, pažymėjo G. Vagnorius. Abu premjerai atkreipė dėmesį į aptartus planus sujungti abiejų šalių energetines sistemas. Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių bendradarbiavimo taryba ypač akcentavo kovą su organizuotu nusikalstamumu, taip pat sienos apsaugą kovojant su nelegalia migracija. Atitinkamų teisėsaugos institucijų atstovai įpareigoti jau kitų metų pirmąjį ketvirtį susitikti ir aptarti, kaip praktiškai palaikyti ryšius ir koordinuoti veiksmus, kad tie uždaviniai būtų išspręsti. Lenkija pasiryžusi perteikti savo patirtį kovojant prieš nusikalstamumą. Abiejų šalių premjerai vakar Vilniuje pasirašė Lietuvos ir Lenkijos vyriausybių sutartį dėl bendradarbiavimo kultūros, švietimo ir mokslo srityse. G. Vagnoriaus vertinimu, ta sutartis atvers naujas galimybes pažinti dviejų tautų kultūras, padės išsaugoti tautinį savitumą, sudarys daug palankesnes sąlygas mokytis kalbų, bendradarbiauti ir ginti tautinių mažumų teisėtus interesus. Premjerų susitikime Vilniuje tautinių mažumų padėtis abiejose sienos pusėse aptarta labai plačiai - “net plačiau nei kitos problemos”, sakė J. Buzekas spaudos konferencijoje. Konstatuota, kad nė vienoje iš mūsų valstybių tautinėms mažumoms neužtenka vienodai jas traktuoti. Svarbu, kad abiejose šalyse jos jaustųsi gerai. Tai būtina saugumo pajutimui, savo gilių šaknų suvokimui. Prieita prie išvados, kad abiejų tautinių mažumų buvimas teikia papildomų galimybių praturtinti dviejų šalių kultūras, nurodė Lenkijos premjeras. Pasak jo, remiantis tokiu supratimu identiškai bus sprendžiamos tautinių mažumų problemos abiejose sienos pusėse. J. Buzeko teigimu, susitikime nediskutuota dėl smulkmenų, tai palikta derinti specialistams. Paprašytas pakomentuoti Vilniaus 1-osios apylinkės teismo sprendimą panaikinti Vilniaus rajono tarybos ir savivaldybės sprendimus, kuriais siekiama įteisinti dvikalbystę, Lenkijos premjeras atsakė, jog ta tema nebuvo diskusijų, nes “tai yra smulkmeniškas reikalas, kurį reikia išnagrinėti tiesiogiai darbiniu būdu kalbantis”. Lenkijos atstovus tai domina, bet dviejų šalių Vyriausybių tarybos posėdžio protokole tai nebus pažymėta.


Morisas Torezas: „Pasakykime „taip“ taikai, „ne“ de Goliui“

Eviano susitarimai yra svarbus įvykis, kuris didžiai džiugina prancūzų tautą ir Prancūzijos Komunistų partiją. Tai alžyriečių ir prancūzų tautų bendros pergalės rezultatas, o ne de Golio dovana, kaip teigia reakciniai politikieriai iš valdančiosios „Sąjungos naujajai respublikai ginti“, – pareiškė Prancūzijos Komunistų partijos generalinio sekretoriaus pavaduotojas Valdekas Rošė savo interviu Paryžiaus sekmadieniniam laikraščiui „Jumanitė dimanš“. Karas Alžyre, pasakė V. Rošė, nusinešė daug žmonių gyvybių ir prarijo apie 7.000 milijardų senųjų frankų. Demokratijos likvidavimas, asmeninės valdžios režimo įvedimas, fašizmo grėsmės didėjimas šalyje, tarptautinio Prancūzijos autoriteto smukimas – visa tai yra tiesioginiai karo Alžyre padariniai. Šis karas pakirto Prancūzijos autoritetą. Viena Alžyro karo pamokų, toliau kalbėjo V. Rošė, yra ta, kad reikia atsisakyti jėgos ir karo ruošimo politikos, reikia vykdyti visuotinio kontroliuojamo nusiginklavimo ir taikaus sambūvio politiką. Deja, de Golis eina visiškai kitu keliu. Jis boikotuoja nusiginklavimo derybas, atsisako derybų dėl taikos sutarties sudarymo su dviem Vokietijos valstybėmis, padeda stiprinti militarizmą Vakarų Vokietijoje.


— Kodėl neauga jūsų apskrities partinė organizacija? Argi pirminės partinės organizacijos visai nepalaiko ryšio su nepartiniu aktyvu, kad taip maža žmonių atrenka į partija? — paklausėme LKP(b) Rokiškio apskrities komiteto sekretorių drg. Paradauską. Drg. Paradauską toks klausimas aiškiai erzina. — Kaipgi! Mūsų apskrities kiekviename valsčiuje yra 15—25 žmonių aktyvas. Obeliuose veikia 18 žmonių agitkolektyvas, Juodupėje 20 žmonių. Ką gi, nutarėme nuvykti į valsčius, susipažinti su nepartiniais aktyvistais, įsitikinti, kodėl jie nepareiškė noro įstoti partijon. Nuvykome į Obelius. Obelių valsčiaus partorgas patvirtino, kad yra 18 žmonių agitkolektyvas. Tačiau, kada paprašėme sušaukti agitatorius, partorgas sumišo. Jis rodo sąrašus, — juose iš tikrųjų 18 pavardžių. Bet patikrinus pasirodo, kad daugelis į sąrašą įrašytų draugų jau seniai išvyko iš Obelių valsčiaus, kiti nieko neveikia. Popierinis agitkolektyvas, o gyvo agitatoriaus nei vieno, nors gerų, tarybų valdžiai atsidavusiu žmonių valsčiuje nemaža. Partorgas pasitenkina sąrašu ir dirba vienas. Kaip gi gali čia augti partinė organizacija? Juodupės valsčiuje partorgas iš 20 popieryje užrašytų agitatorių tesušaukė vos 10. Kartkartėmis partorgas sušaukia savo agitatorius, surengia pasitarimus einamųjų kampanijų reikalais, bet atskirai kiekviena aktyvistą maža tepažįsta, nesidomi, kaip jie kelia savo politinį lygį. Kaip gali jis atrinkti geresniuosius į partija? Juodupės valsčiaus vykdomojo komiteto pirmininkas komjaunuolis drg. Andrijanovas — savo darbui atsidavęs tarybinis darbuotojas. Jis — Tėvynės karo invalidas ir stengiasi dirbti taip, kaip ir fronte kovojo. Tačiau drg. Andrijanovas dar jaunas darbuotojas, jam reikia padėti kelti savo politinį lygį. Gi konkrečios operatyvinės pagalbos jam partorgas nesuteikia. Valsčiaus progimnazijos direktorius drg. Juozas Jurevičius — valstiečių naujakurių sūnus. Jis aktyvus visuomenininkas, dalyvauja apskrities spaudoje, jo aktyvaus darbo dėka gerai organizuotas malkų paruošimas progimnazijai, mokytojų tarpe jis organizavo ratelį VKP(b) istorijos trumpajam kursui nagrinėti. Juodupės valsčiuje yra ir darbininkų. „Nemuno“ fabrike dirba 168 darbininkai, bet partorgas ten retas svečias. Nenuostabu, kad Juodupėje, kur yra tiek daug gerų aktyvistų, nesudaryta pirminė partinė organizacija. O Panemunės valsčiuje komunistai net nepadeda tokiems draugams, kurie labai norėtu stoti į partiją. Panemunės valsčiaus paruošų įgaliotinis drg. Juozas Stuokas — mažažemis valstietis. Vokiečių okupacijos metu jis padėjo tarybiniams partizanams. Jam brangi tarybų valdžia ir Lenino - Stalino partija, ir jis trokšta stoti į jos eiles. Tačiau drg. Stuokas nežino dargi, kaip apipavidalinti dokumentus, ir niekas jo nepamoko. Tai tokia padėtis valsčiuose, kuriuos partijos apskrities komitetas nurodo kaip priešakinius. Aišku, kad kituose valsčiuose popierizmo ne mažiau, o daugiau. Daugelis Rokiškio apskrities komunistų net nesupranta, kad rūpintis partijos eilių augimu yra kiekvieno komunisto pirmaeilė pereiga, ir šį klausima spręsti paveda vienam žmogui. Štai Kamajų valsčiaus pirminė partinė organizacija nutarė: „Pavesti pirminės partinės organizacijos sekretoriui drg. Pereškavičiui atrinkti geriausius aktyvistus įstojimui į partiją“. Kai kurie komunistai nemoka apipavidalinti priimtųjų į partiją bylų, surašyti protokolų apie priėmimą į partiją. Viena apskrities miesto pirminė partinė organizacija savo protokole įrašė: „Rekomenduoti partijos Rokiškio apskrities komitetui priimti NN kandidatu į partijos narius“. Argi šios partinės organizacijos nariai nežino, kad ne partijos komitetas, o pirminė partinė organizacija priima į partiją naujus narius, kad pirminė partinė organizacija neturi teisės rekomenduoti aukštesniam organui ką nors daryti? Tokių pavyzdžių galima rasti ir daugiau. Viena tų reiškinių priežasčių buvo taip pat ligšiolinis blogas partijos apskrities komiteto orginstruktorių skyriaus darbas. Buvusi šio skyriaus vedėja nieko nedarė, kad atkreiptų komunistų dėmesį į partijos augimo klausimą, nemokė jų apipavidalinti bylų, nepatikrino vietoje komunistų darbo su nepartiniu aktyvu, ji net neskaitydavo pirminių partinių organizacijų protokolų ir, nepastebėdama klaidų, žinoma, negalėjo jų ištaisyti. Todėl nenuostabu, kad per metus Rokiškio apskrities partinė organizacija tepriėmė kandidatais į partijos narius 16 žmonių ir tik 10 iš kandidatų į partijos narius, o birželio ir liepos mėn. partiją nebuvo priimtas nei vienas naujas narys ar kandidatas. Rugpiūčio mėn. į partiją priimti tik 2 žmonės. LKP(b) CK VII plenumas atkreipė partinių organizacijų dėmesį į partinių organizacijų sustiprinimo reikala, ypač valsčiuose ir apylinkėse. LKP(b) Rokiškio apskrities komitetas ir jo orginstruktorių skyrius, vykdydamas VII plenumo nutarimus pagyvino organizacinį darbą, pradėjo kurti eilėje valsčių pirmines partines organizacijas. Reikia, kad partijos apskrities komitetas, vykdydamas šį darbą, siektų ne tik partinės organizacijos iš jau esamų valsčiaus komunistų sudarymo, bet ir dėtų pastangas sustiprinti jas naujais nariais iš geriausių nepartinių aktyvistų. Kad tai būtų įmanoma reikia visų pirma naujai pertvarkyt darbą su aktyvu. Reikia atminti, kad partinė organizacija tada tegali augti, kai ji remiasi plačiu, stipriu, patikrintu aktyvu, užgrūdinamu nuolatiniu vadovavimu kasdieniniame darbe ir kovoje.


„Jaunakas Zinas“ praneša, kad paskutinėmis dienomis latvių pasienio sargybos kasdien sulaiko Sovietų ūkininkus, kurie perbėga iš Sovietų Rusijos grupėmis po du tris žmones ir maldauja juos įleisti į Latviją. Jie bėgą iš Vitebsko ir Pskovo gub., gelbėdamiesi nuo „kolchozų“ (kolektyvinių ūkių). Latvių ministeris pirmininkas Celminš spaudai pareiškė, kad Latvijos vyriausybė nesiimsianti jokių žygių, kurie galėtų būti traktuojami, kaipo įsikišimas į SSSR reikalus. Latvijos vyriausybė mano, kad būtų nekorektinga laisvai įleisti į Latviją asmenis, kurie nelegaliai pereina sieną, jei tas perėjimas įgytų masinį pobūdį. Įsileisti galima, tik jei ūkininkai turės atitinkamus dokumentus. „Eltos“ atstovui teko kalbėtis Rygoj su vienu žymiu Sovietų Rusijos žmogum, kuris dėl paskutinių lenkų spaudos žinių apie masinį ūkininkų bėgimą iš Sovietų į Lenkiją, pareiškė, kad jos esančios provokaciniais tikslais išpūstos. Tačiau, Sovietų veikėjas kartu pripažino, kad šiuo metu Sovietų sodžiuj tikrai vykstanti labai sunki operacija, kuri Sovietų valstybėj esanti būtina. Sovietų Rusijos „nubuožinimas“ įliesiąs į sodžių revoliucinės dvasias. „Nubuožinimo“ planas paremtas apgalvotai ir ūkiškam gyvenime jis blogų pasėkų neturėsiąs. Iš „buožių“ atimamas visas turtas ir „kolchozuose“ jiems pasilikti neleidžiama, kad jie nedemoralizuotų. „Buožės“ galėsią sugrįžti į „kolchozus“, tik po to, kai pasikeis jų buržuazinė psichologija. Dabar jie pavesti savo likimui.


Išvesti užsienio kariuomenę iš Pietų Korėjos

TSRS atstovybė prie Suvienytųjų Nacijų Organizacijos, pavesta TSR Sąjungos vyriausybės, kreipėsi į SNO generalinio sekretoriaus pareigas einanti U Taną, prašydama įtraukti į SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijos dienotvarkę kaip svarbu ir skubų klausimą šį punktą: „Dėl užsienio kariuomenės išvedimo iš Pietų Korėjos”. Šiuo klausimu pateiktame aiškinamajame rašte nurodoma, kad, nors praėjo devyneri metai nuo Korėjos karo pabaigos, užsienio, svarbiausia Amerikos, kariuomenė tebėra Pietų Korėjos teritorijoje. Užsienio kariuomenė Pietų Korėjoje dangstosi SNO vėliava. Dėl to užsienio kariuomenės veiksmai pietinėje Korėjos pusiasalio dalyje rimtai kenkia Suvienytųjų Nacijų Organizacijos autoritetui ir garbingam vardui. Kaip žinoma, sakoma aiškinamojo rašto pabaigoje, Kinijos liaudies savanorių dalys išvestos iš KLDR dar 1958 metų spalio mėnesį ir jau praėjo ketveri metai, kai jos teritorijoje nėra užsienio kariuomenės. Nėra jokio pagrindo, kad Korėjos pietuose toliau būtų Amerikos ir kita užsienio kariuomenė.


Estija tiria ekonominius santykius su SSSR.

Nepaprastam ministerių kabineto posėdy, užsienių reikalų ministeriui Rebane pasiūlius, paskirta tam tikra komisija, kuriai pavesta ištirti ekonominiai ir prekybos klausimai tarp Estijos ir SSRS. Į komisiją įeina Rebane, finansų ministeris Teetsov, prekybos – Kolberb ir kt.


Konservatyvusis Tadžikistano prezidentas R.Nabijevas priėmė ministro pirmininko A.Mirzojevo atsistatydinimą. Apie tai praneša agentūra ITAR-TASS.


Pasikalbėjimas su Lietuvos TSR Ministrų Tarybos Pirmininko pavaduotoju, respublikos Valstybės plano komisijos pirmininku drg. J. LAURINAIČIU

Lietuvos Komunistų partijos Centro Komiteto paskelbtame Kreipimesi į visus respublikos rinkėjus sakoma, kad, kovodami už Tarybų Sąjungos Komunistų partijos XX suvažiavimo nutarimų įgyvendinimą, didina savo laimėjimus ir Lietuvos kolūkinio kaimo darbo žmonės. Praėjusiais metais, nepaisant nepalankių oro sąlygų, respublikos kolūkiai sugebėjo pasiekti kai kurių laimėjimų. 195 tūkstančiais hektarų padidėjo pasėlių plotai. Gautas gausesnis žemės ūkio kultūrų derlius. Vilkijos rajono Cerniachovskio vardo ir „Kelio į komunizmą“ kolūkiai, Kapsuko rajono Cerniachovskio vardo, „Naujuoju keliu“ ir „Šešupės“ kolūkiai, Pasvalio rajono „Raudonosios žvaigždės“ ir kiti kolūkiai gavo po 12-16 centnerių grūdų iš hektaro. Žymūs laimėjimai pasiekti 11 gyvulininkystėje. Karvių skaičius kolūkiuose padidėjo 20 procentų, kiaulių - 5 procentais ir avių - 8 procentais. Padidėjo gyvulininkystės produktyvumas. Vidutinis pieno primelžimas iš karvės padidėjo 297 kilogramais palyginti su praėjusiais ūkiniais metais. Kai kuriuose rajonuose metinis pieno primelžimas iš karvės sudarė 1800-2160 kilogramų. Mašinų-traktorių stotys įdirbo kolūkiuose 1124 tūkstančiais hektarų (skaičiuojant arimu) daugiau, negu 1955 metais. Didelės apimties žemių nusausinimo darbus atliko respublikos melioratoriai. Pakanka pasakyti, kad 1956 metais uždaru drenažu nusausinta 14 tūkstančių hektarų drėgnų žemių tuo tarpu, kaip per 20 su viršum buržuazijos viešpatavimo metų Lietuvoje buvo nusausinta tokiu būdu apie 12 tūkstančių hektarų. Visi šie laimėjimai pasiekti dėl to, kad Tarybų Lietuvai nuolatinę pagalbą teikia TSKP Centro Komitetas, Tarybinė Vyriausybė, visos broliškosios Tarybų respublikos. Tačiau respublikos kolūkiai dar toli gražu ne pilnutinai panaudojo galimybes ir rezervus, kovodami už tolesnį visų socialistinio žemės ūkio šakų vystymą, už viso visuomeninio turto gausinimą, už tolesnį kolūkiečių materialinės gerovės kėlimą. Naujaisiais 1957 metais reikia pasiekti naują respublikos socialistinio žemės ūkio pakilimą, smarkiai padidinti žemės ūkio produkcijos gamybą. Kolūkiečių siekimas sėkmingai įvykdyti šį atsakingą uždavinį atsispindėjo 1957 metams sudarytuose gamybiniuose kolūkių planuose. Kolūkiai pasinaudojo savo naujos planavimo tvarkos teise. Planai buvo sudaromi aktyviai dalyvaujant kolūkiečiams, žemės ūkio specialistams. Planuose atskleisti dideli rezervai augalininkystei bei gyvulininkystei toliau vystyti ir numatyti budai joms sėkmingai panaudoti. Suvestiniame Lietuvos žemės ūkiui išvystyti 1957 metais plane, sudarytame remiantis gamybiniais kolūkių planais, atkreipia dėmesį tai, kad grūdų, techninių kultūrų, daržovių ir bulvių auginimą numatoma padidinti ne išplečiant pasėlių plotus, o svarbiausia didinant visų kultūrų derlingumą. Respublikos kolūkiai 1957 metais numatė padidinti grūdų gavybą 33 procentais, cukrinių runkelių – 70 procentų, ilgapluoščių linų – 22 procentais. Tuo pačiu metu bendrasis pasėlių plotas kolūkiuose, sumažinus grynuosius pūdymus, geriau panaudojus ariamąją žemę ir įsavinus dirvonus bei plėšinius, padidėja 4 procentais. Tokį augalininkystės produkcijos gamybos padidėjimą paaiškina tai, kad kolūkiai numatė rimtai pakelti žemdirbystės kultūrą, panaudoti daugelį vidaus rezervų. Per metus numatyta išvežti į laukus 7,3 milijono tonų mėšlo ir durpių, o tai reiškia, kad organinėmis trąšomis bus patręštos visos kaupiamosios kultūros, ir žymi trąšų dalis liks žieminėms kultūroms tręšti. Atkakliau bus įsisavinamos teisingos sėjomainos. Dideliuose plotuose numatyta sėti grūdines kultūras siauraeiliu ir kryžminiu būdais, sodinti cukrinius runkelius vagose. Melioratoriai vien tik uždaru drenažu nusausins 50 tūkstančių hektarų pelkėtų ir drėgnų žemių. Pagaliau žymiai pakils visų darbų rūšių mechanizavimo lygis. Į respubliką atvežama daug naujų traktorių, dirvos įdirbimo ir sėjos padargų, derliaus nuėmimo mašinų ir kitų mechanizmų. Kita kolūkių gamybinių planų ypatybė yra žymus pašarų gamybos padidinimas visuomeninei gyvulininkystei. Naujosios planavimo tvarkos pagrindu kolūkiai ryžtingai pakeitė pasėlio plotų struktūrą. Sumažinę kai kurių mažo derlingumo kultūrų pasėlių plotus, kolūkiai turės šiemet praėjusių metų sėjimo daugiamečių žolių 150 tūkstančių hektarų daugiau, negu 1956 metais. Naujai įrengiama daugiau kaip 60 tūkstančių hektarų kultūrinių pievų ir ganyklų palyginti su 12,5 tūkstančio hektarų 1956 metais. Padidinami silosinių kultūrų ir bulvių pasėliai pašarui. Numatyta toliau plėsti pašarinio lubino pasėlių plotus. Pašarų bazės sustiprinimas įgalins padidinti gyvulininkystės produktyvumą. Pieno gamybą numatoma padidinti 33 procentais, o mėsos - 9 procentais, daugiausia kiaulienos sąskaita. Karvių skaičius turi padidėti daugiau kaip 14 procentų. Nėra jokios abejonės, kad kolūkiečiai, mechanizatoriai, visi Lietuvos kaimo darbo žmonės nepagailės savo jėgų kovoje už sėkmingą numatytų visų žemės ūkio šakų tolesnio kėlimo planų įvykdymą ir viršijimą, už maksimali žemės ūkio produkcijos gamybos padidinimą.


Amerikos karinė misija baigė savo vizitą į Kongą ir išvyko į JAV. Apie tai iš Leopoldvilio pranešė laikrašcio „Niujork taims“ korespondentas. Generolas leitenantas Lujis Trumenas, vadovavęs misijai, būdamas Konge, aplankė Leopoldvilį, Elizabetvilį, Albertvilį ir SNO aviacijos bazę Kamine. Ten jis buvo susitikęs su SNO pareigūnais ir SNO kariuomenės vyresniaisiais karininkais. Kaip sužinota iš informuotų šaltinių, rašo korespondentas, šių susitikimų metu buvo suderintas klausimas dėl Amerikos karinės amunicijos tiekimo. Kartu Trumenas neoficialiai buvo susitikęs su Kongo armijos vyriausiuoju vadu generolu Mobutu, Kongo gynybos ministru Ananiu ir kitais Kongo kariniais lyderiais, su kuriais svarstė „būdus, kaip pakelti Kongo armijos kovingumą“, o taip pat klausimą dėl Amerikos karinių tiekimų. Amerikos karinės misijos vizito organizatoriai padarė viską, kad jos veikla būtų apsaugota nuo pasaulio visuomenės žvilgsnių. Visos generolo Trumeno akcijos, kaip matyti iš laikraščio „Niujork taims“ pranešimo, buvo labai slaptos. Spaudos konferencijoje, prieš išvykdamas iš Leopoldvilio, Trumenas atsisakė komentuoti savo misijos rezultatus, tepareiškęs ketinąs artimiausiu metu padaryti pranešimą štabų viršininkų komitetui Vašingtone. Kaip pranešama iš Leopoldvilio, Kongo vyriausybė ruošiasi paleisti respublikos parlamentą. Paskutinį mėnesį atstovų rūmuose Abdulos vyriausybė patyrė kelias skaudžias nesėkmes, ir dabar iškilo rimta grėsmė, kad jai bus pareikštas nepasitikėjimas. Laikraščio „Deili meil“ korespondentas telegramoje iš Kongo sostinės teigia, kad, kaip pareiškė „aukštas Kongo pareigūnas, prezidentas Kasavubu jau pasirašė dekretą, kuriuo parlamentas neribotam laikui paleidžiamas atostogų. Armija remia šią priemonę


Nors fašistinė žvalgyba nėrėsi iš kailio, norėdama užgniaužti revoliucinį sąjūdį universitete, jai visą buržuazijos valdymo laikotarpi taip ir nepavyko tai padaryti. Studentų revoliucionierių veikla ne tik nebuvo palaužta, bet nuolat leido gilesnes šaknis studentų masėse, nuolat plėtėsi. Tai buvo priversti pripažinti ir patys fašistai įvairiose bylose ir kituose dokumentuose, skųsdamiesi, kad „bolševikų-komunistų įtaka nuolat auga studijuojančios jaunuomenės tarpe“. Lietuvos Komunistų partijos vadovaujama lietuvių liaudies ko va prieš savo išnaudotojus - fašistus kasmet davė vis labiau apčiuopiamus rezultatus, prakaldavo naujus plyšius nestipriame durtuvais ir šautuvais fašistų sukurtame pastate. Kartu su visais darbo žmonėmis dar labiau suaktyvino savo veiklą ir studentai revoliucionieriai. Komunistai, komjaunuoliai stiprino politinį aiškinamąjį darbą studentų tarpe, ragino dalyvauti visaliaudinėje kovoje prieš fašistinę diktatūrą. „Draugai, studentai! - rašė studentai-komunistai savo atsišaukime Nr. 3 1939.V.24, – „Autoritetinis“ tautininkų režimas, siutęs dvylika su viršum metų, privedė mūsų kraštą prie pražūties slenksčio. Tai tamsiausias nepriklausomos Lietuvos Respublikos gyvavimo laikotarpis. Tai kruvinojo smurto, sunkiausios priespaudos, įvairiausių drakoniškų varžymų, skurdo ir vargo periodas. Tai buvo metai, kada lietuviškieji muravjovai žudė tikruosius mūsų Tėvynės patriotus, kada Tauragėje, Alytuje. Suvalkijos laukuose, Kaune rengė kruvinas puotas, kada šimtus geriausių Lietuvos vaikų pūdė kalėjimuose, kankino darbo stovykloje… Visa darbo Lietuva buvo sukaustyta tautininkiškos vergijos pančiais, kraštas skendėjo pragariškoj tamsoj, maudėsi kraujuje, ašarose… Kruvinosios tautininkiškosios reakcijos bangos užliejo visą mūsų Tėvynę Lietuvą: nepaliko jos nuošaly ir universiteto. Ir čia patriotiškieji“ hunai griebėsi eilės priemonių, kad universitetas virstų patikima jų režimo stiprinimo priemone, saugumo departamento skyriumi. Per šį laikotarpi universitetui teko pakelti eilę skaudžių smūgių… Uždrausti bendri studentų susirinkimai. Studentų atstovybė atskirta nuo jų pačių. Mokomasis personalas padarytas visiškai priklausomas nuo valdžios užgaidų. Nemaža studentų sugrūsti į kalėjimus. Universitete pilna žvalgybos agentų, šnipų, provokatorių. Nugirdyta policija ne kartą šautuvų buožėmis „mokė“ studentus tautininkų valdžiai paklusnumo, pagarbos. O studentų ekonominė būklė - tiesiog pasibaisėtina! Stipendijų skaičius ir jų dydis sumažintas iki minimumo. Daugel neturtingų studentų dėl lėšų stokos turėjo nutraukti mokslą, kiti badauja, vargsta, ardo savo sveikatą: nemaža suserga, džiova ir pačiame savo jaunystės žydėjime net eina į kapus. Niekas taip, tur būt, neskursta, kaip neturtinga studentija! Jos mokslo kelias - tai kančių, bado kelias! …Esamomis sąlygomis iš universiteto išeina tik suluošintos, pasigailėjimo vertos žmogystos, kurios tik aklais valdančiųjų sluoksnių įrankiais tegali būti… Tai pasibaisėtinas žmogaus asmenybės niekinimas, tai neapskaičiuojamas tautai nuostolis!.. Studentai! Šiuo metu visa Lietuvos liaudis… sujudo subankrutavusio tautininkiškojo režimo paliktus priespaudos pančius, griauti vergijos tvirtoves, versti to, taip visiems įkartusio režimo supuvusius stuobrius, ruošti mūsų Tėvynei dirvą laisvesnio, laimingesnio gyvenimo atžaloms augti. Neatsilikime ir mes nuo šio sąjūdžio…“ Šie aistringi tiesos žodžiai surado atgarsi daugelio studentų širdyse.


Lenkų oficiozinė spauda po Lugano vėl atnaujino savo aštrius puolimus mūsų vyriausybės. Dabar puolama vyriausybė dėl tariamosios provokiškosios politikos. Visi laikraščiai, kaip susitarę, keletą dienų pagret komentuoja Rygos ,,Pehdeja Brihdi“ paleistą straipsnį apie mūsų prekybos sutartį su Vokietija ir šaukia, kad tai esąs Lietuvos įsikorporavimas į Vokietiją, nepriklausomybės galas ir t.t. „Epoka“ atpasakoja straipsnį iš ,,Depeche de Toulouse“, kuriame kartojama senoji lenkų giesmė, kad nepriklausoma, Lietuva esąs vien vokiečių padaras. Esą vokiečiai atplėšę keletą buvusiųjų Rusijos gubernijų, pareikalavę joms kaip sostinės Vilniaus ir iš 1 ½ miliono tautos sumanę padaryti didelę valstybę! Ir Voldemaro elgesys Lugano tegalįs būti išaiškintas vien slaptu Berlyno rėmimu ir atviru bendradarbiavimu su Maskva, kurios agentai esą dabartiniai lietuvių politikos vadai! Rekomenduoja prieš Lietuvą jūros manifestaciją, jei lenkų lietuvių ginčas tęstūsi be galo iš Lietuvos kaltės. Tas pat organas ir kiti artimi valdžiai organai rašo apie Zaleskio pasisekimus Lugano. Endekų spauda susilaiko nuo p. Zaleskio laimėjimo aukštininmų. O įžymus endekų darbuotojas Gląbinski, kalbėdamas pereitą sekmadienį Vilniuje linkęs matyti juose net pralaimėjimus. Jis pasakęs: „Geriausiu politinės painiavos ir beprogramiškumo pavyzdžiui yra lietuviško klausimo sprendimas. Pilsudskio žygiai Ženevoje atidavė iniciatyvą į Voldemaro rankas, nes šiandien yra ,,neva taika“ ir Lenkija jau negali ginkluotos pajėgos panaudoti lietuvių valdžios provokacijom atremti, kuri yra aklu įrankiu vokiečių rankose. Tuo tarpu, kai Lenkija „turėtų varyti aiškią ir griežtą politiką“.


Dar dėl tariamo Klaipėdos vokiečių skundo

Vokiečių spauda gana apsčiai teikia žinių apie Klaipėdos vokiečių skundą Tautų Sąjungai dėl Klaipėdos konvencijos „laužymo“. Mūsų dienraštyje jau buvo nurodyta, kad tas skundas neturi jokio pagrindo ir kad jis gali pasiekti Tautų Sąjungą tiktai tuo atveju, kai Vokietija ar kuris kitas Tautų Sąjungos Tarybos narys šį skundą savo vardu patieks Tautų Sąjungos tarybai. Neturint tam skundui jokio pagrindo, dėl jo ypatingai sielotis netenka. Bet, vertinant gandus dėl Klaipėdos vokiečių skundo, tenka atsižvelgti ir į kitą medalio pusę. Šiaip ar taip, Klaipėdos kraštas yra ir pasiliks Lietuvos suverenitete. Šio krašto gyventojams reikėtų rūpintis palaikyti su centro valdžia gerus santykius. Tai yra reikalinga tiek Klaipėdos krašto, tiek visos Respublikos gerovei. Aišku, kad visokiais skundais Berlynui ar Tautų Sąjungai šių santykių pagerinti negalima. Kaip jau praeities prityrimas parodė, toki skundai tik įvaro negeistiną kylį į mažosios ir didžiosios Lietuvos susiartinimo procesą. Todėl šiuos nepamatuotus skundus negalima nepriskaityti prie antivalstybinių žygių. Toki žygiai trukdo Klaipėdos krašto suaugimą su Lietuvos Respublika ir yra naudingi tik Lietuvos priešams. Iš tokio tų žygių įvertinimo galima tinkamai charakterizuoti ir jų įkvėpėjus. Būtent, jie yra ne kas kitas, kaip tik tam tikrų organizacijų apmokamieji agentai, kurie iš kailio neriasi, kad tik savo išlaikymą pateisintų. Šitų agentų dirigentai gerai žino, kad jeigu keliamais nepagrįstais skundais ir nieko pozityvaus negalima laimėti, tai vis dėlto tais skundais sudaroma įspūdžio, kad Klaipėdos krašte kažkas netvarkoje. Tai, dirigentų manymu, jau duoda šiokį tokį politinį kozirį Vokietijai. Tačiau šių dirigentų vedamieji agentai pamiršta, kad netvarkos įspūdis dėl jų žygių susidaro ir Lietuvoje, ir kad Lietuvos visuomenė seniai jau reikalauja tą netvarką Klaipėdos krašte pašalinti.


„Excelsior“ praneša, kad po Briando ir Miullerio pasikalbėjimo, kuris numatomas šiandien popiet, Ženevoj būsiąs sušauktas pasitarimas delegatų tų valstybių, kurios yra suinteresuotos Reino evakuacijos klausimu. Pirmon galvon pasitarime dalyvaus tos valstybės, kurios atstovaujamos Ambasadorių Konferencijoj.


B. GEREMEKAS: „NORĖTUME IŠSKLAIDYTI LIETUVOS LENKŲ BŪGŠTAVIMUS“

Lietuvoje viešėjo Lenkijos seimo ir senato užsienio reikalų komisijų delegacija, atvykusi mūsų Respublikos Parlamento kvietimu. Praėjusį sekmadienį svečiai susitiko su Lietuvos Aukščiausiosios Tarybos Užsienio reikalų komisija, o vakar - su Parlamento pirmininku V. Landsbergiu, Tautybių departamento direktore H. Kobeckaite, lenkų deputatų frakcija, Lietuvos lenkų sąjungos Vilniaus valdyba, Vilnijos krašto atstovais. Kaip „Lietuvos“ viešbutyje surengtoje spaudos konferencijoje papasakojo delegacijos vadovas, seimo užsienio reikalų komisijos pirmininkas Bronislavas Geremekas, svarbiausias vizito tikslas - plėtoti naujus valstybių tarpusavio santykius. Plėtotei, jo nuomone, talkintų spartesnis vietos lenkų problemų sprendimas. „Norėtume išsklaidyti Lietuvos lenkų būgštavimus. Tai galėtų padaryti lenkų savivaldos rinkimai ir jų teisių gerbimas. Tautinių mažumų - ir Lietuvos lenkų, ir Lenkijos lietuvių - interesais neturėtų būti naudojamasi siekiant politinių tikslų“, - pasakė B. Geremekas. Vietos lenkams, svečio nuomone, turėtų būti suteiktos tokios pat teisės kaip ir kitiems Lietuvos gyventojams vartoti savo kalbą, plėtoti kultūrą. B. Geremekas patikino esąs optimistas ir viliąsis, kad ateityje Lenkijos ir Lietuvos ryšiai gerės. Praėjusį savaitgalį agentūra ITAR-TASS pranešė, kad Lietuvos lenkų sąjunga kreipėsi į Tarptautinį tribunolą Hagoje dėl lenkų mažumos teisių pažeidimų mūsų Respublikoje.


Agentūros Asošieited Pres korespondentas praneša iš Getisbergo: Baltųjų rūmų atstovas spaudos klausimams Hegertis pareiškė, kad prezidentas Eizenhaueris yra nusivylęs, jog nepavyko mėginimas paleisti dirbtinį palydovą „Avangard”, ir prašė gynybos ministeriją padaryti jam smulkų pranešimą. Hegertis pasakė, kad, jo nuomone, bus reikalingas „tam tikras laikas”, kad gynybos ministerija padarytų ši nuodugnų pranešimą.


TSRS Ministrų Tarybos pirmininkas N. Chruščiovas ir TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo Pirmininkas L. Brežnevas pasikeitė telegramomis su Afganistano karaliumi Muhamedu Zachir Šachu ir ministru pirmininku Sardaru Muhamedu Daudu afganų naujųjų metų proga. N. Chruščiovas pareiškė įsitikinimą, kad ilgamečiai ir tvirti TSRS ir Afganistano draugystės santykiai ir sėkmingai plečiamas bendradarbiavimas naujaisiais metais toliau vaisingai vystysis abiejų šalių tautų interesais, taikos išsaugojimo ir stiprinimo visame pasaulyje vardan. Atsakymo telegramose Afganistano valstybiniai veikėjai nurodo, kad jie džiaugiasi, nes sėkmingai vystosi draugiški santykiai, kurie remiasi palankumu ir gera kaimynyste.


Paskutiniam buv. Petrapilio šv. Kotrynos gimnazijos mokinių suvažiavime, įvykusiam Vilniuj, buvo nutarta atnaujinti tą gimnazija Lenkijoj. Tas atnaujinimas turėjo būti įvykdytas suteikiant Šv. Kotrynos vardą kuriai nors lenkų gimnazijai ir auklėjant joj buv. Petrapilio gimnazijos mokinių vaikus. Dabar dėl to sumanymo atsiliepė buv. tos gimnazijos mokinė ir ilgametė mokytoja Z. Kosovskienė. Jos nuomone, geriau būtų išlaikyti tikrąjį Šv. Kotrynos, kaipo buv. lenkų „pliacuvkos“, pobūdį ir atsteigti ją kur nors užsieniuose. Tokia gimnazija „pliacuvka“ galėtų didelį darbą atlikti Prancūzijoj, lenkų emigrantų tarpe arba Dancige, Vokietijoj, kur lenkai esą persekiojami ir jų vaikai nutautinami. Tačiau, jos nuomone, geriausia būtų tą gimnaziją atsteigti Lietuvoj, kiek tai leistų aplinkybės, nes Lietuvoj, kur valdžia „veda eksterminacinę politiką lenkų elemento atžvilgiu“, ji būtų naudingiausia. E. Bus sukomercializuoti, vadinas pabrangs „Dziennik Wilenski“ praneša, kad Vilniuj plačiai kalbama, jog netrukus bus pakelti geležinkelių tarifai Lenkijoj. Esą, netrukus lenkų prezidentas pasirašysiąs dekretą, kuriuo Lenkijos geležinkeliai būsią sukomercializuoti ir ta proga būsią pakelti tarifai. Tai būsią padaryta ekonominiais sumetimais. Naujas tiltas per Nemuną ties Gardinu Šiomis dienomis Gardine buvo atidarytas naujai pastatytas tiltas per Nemuną. Tilto statyba užtruko dvejus metus. Naujai pastatytas tiltas yra 104 metrai ilgumo ir kaštavo 1.840.000 zlotų. Tiltą atidarius, Vilniaus — Varšuvos plentas liko visiškai pabaigtas. Atidarymo iškilmėse dalyvavo keli ministeriai, vaivados ir šiaip aukštų valdininkų. Lenkų laikraščiai pažymi, kad tilto atidarymas turįs didelės reikšmės visai „šiaurinei“ Lenkijai. Suima nekaltus žmones Kaip jau buvo pranešta, prieš kurį laiką Varėnos valsč. buvo suareštuotas „Ryto“ mokytojas Valentukevičius už „komunistinės akcijos varymą“. Šiomis dienomis Valentukevičius buvo paleistas, nes paaiškėjo, atitinkamiems valdžios organams pravedus kvotą, jog jam daromi kaltinimai yra iš piršto išlaužti.


Dar keturi nauji nariai SNO Generalinės Asamblėjos sesijoje

SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesija prasidėjo vakar 15 valandą 32 minutės Niujorko laiku (22 valandą 32 minutės Maskvos laiku). Posėdį atidarė ankstesnės SNO Generalinės Asamblėjos XVI sesijos pirmininkas Tuniso užsienio reikalų ministras Monžis Slimas. Jis pasveikino sesijos darbe dalyvaujančias delegacijas. Iš 17 šalių, jų tarpe TSRS, Indonezijos, JAV ir kitų šalių, atstovų buvo išrinktas įgaliojimų tikrinimo komitetas. Po to sesijos dalyviai slaptu balsavimu išrinko SNO Generalinės Asamblėjos XVII sesijos pirmininku Pakistano atstovą Mohamedą Zafrula-chaną. Užimdamas pirmininko postą, Mohamedas Zafrula-chanas pasakė kalbą, kurioje padėkojo delegatams. Sesija priima į SNO narius keturias naujas valstybes – Ruandos respubliką, Burundžio karalystę, Jamaiką, Trinidado ir Tobago valstybę, kurias priimti rekomendavo Saugumo Taryba. Dalyviams plojant, keturių jaunųjų valstybių delegacijos užima vietas už Generalinės Asamblėjos stalo. Socialistinių šalių vardu Bulgarijos atstovas Milkas Tarabanovas karštai pasveikino naujuosius SNO narius ir palinkėjo jiems daug sėkmės visose veiklos srityse. SNO narių daugėjimas, pabrėžė jis, atspindi, jog irsta kolonijinė sistema, spaudžiama tautų nacionalinio išsivadavimo kovos. Mes džiaugiamės, kad į mūsų tarptautinę organizaciją priimti keturi nauji nariai, pasakė Tarabanovas, tačiau mes nepamirštame ir tų, kurie dar kovoja už išsivadavimą iš kolonijinio jungo. Bulgarijos atstovas pabrėžė, kad būtina kuo greičiau ir besąlygiškai įvykdyti deklaraciją, kuri reikalauja suteikti nepriklausomybę kolonijų šalims ir tautoms. Naujųjų SNO šalių atstovai tarė atsakomąjį padėkos žodį už sveikinimus ir žadėjo tiksliai vykdyti visas SNO narių pareigas. Tuo pasibaigė plenarinis Asamblėjos posėdi


Tarybų Sąjungos komunistų partijos Centro Komitetu

Pirmasis Visasąjunginis tarybinių dailininkų suvažiavimas siunčia karštą, iš širdies gilumos kylantį sveikinimą Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetui. Tarybiniai dailininkai su didžiuliu pasididžiavimu sutiko aukštą jų kūrybinio darbo įvertinimą Komunistų partijos Centro Komiteto sveikinime. Per visą tarybinio vaizduojamojo meno istoriją partija išmintingai vairavo mūsų meną vieninteliu teisingu keliu - gyvenimo tiesos, tarnavimo liaudžiai keliu. Visų didžiosios Tarybų Sąjungos tautų dailininkų vardu mes iš visos širdies dėkojame brangiajai Komunistų partijai už jos rūpinimąsi tarybinio meno vystymu ir klestėjimu. Didysis Leninas, mūsų brangioji Komunistų partija mokė ir moko mus, dailininkus, ištikimai tarnauti liaudžiai. Visuose naujo gyvenimo statybos etapuose tarybiniai dailininkai kartu su liaudimi. Tarybų šalies darbininku ir valstiečių koviniai ir darbo žygiai ikvėpdavo ir įkvepia mus kurti gillal teisingus, persunktus aukštu komunistiniu idejiškumu kūrinius. Socialistinio realizmo menas grūdinosi kovoje su formalizmu ir natūralizmu, su išsigimėliškais buržuazinės ideologijos pasireiškimais. Mes nuolat atsimename partijos nurodymą, kad kovos prieš buržuazinę ideologiją, prieš kapitalizmo liekanas žmonių sąmonėje negalima susilpninti nė vienai minutei. Imperializmas įnirtingai puola Tarybų Sąjungos vadovaujamą taikos ir socializmo stovyklą. Imperializmo ideologai nesibiauri fokiomis priemonėmis, jie griebiasi pačių rafinuočiausių būdų pirmajai pasaulyje socialistinei valstybei diskredituoti. Tai įpareigoja mus, dailininkus, būti ypač budriais svetimų įtakų pasireiškimams, neleisti prasiskverbti į savo tarpą apolitiškumui, estetizmui, formalizmui, naturalistiniam vaizdavimui. Tarybiniam menui teko didelė garbė būti realizmo tvirtove šiuolaikiniame pasaulio vaizduojamame mene. Mes prižadame Partijai garbingai įvykdyti šią garbingą misiją, negaileti jėgų kovoje už mūsų dailės idejinį grynumą ir aukštą jos meniškumą. Kovoje su įvairiomis estetizmo-formalizmo srovėmis ir natüralistiniais iškraipymais tarybiniame vaizduojamame mene galutinai nugalėjo socialistinio realizmo metodas, kuris nukreipia dailininko dėmesį į giluminius gyvenimo procesus ir suteikia jam begalines galimybes pareikšti drąsią, kūrybišką iniciatyvą, visapusiškai vystyti kūrybinį individualumą. Komunistų partija kviečia mus labai turininga ir tobula forma atskleisti komunizmo idėjų grožį ir didingumą, įkūnyti savo kūriniuose visą įvairią tarybinio žmogaus darbo veiklą ir gyvenimą, atvaizduoti istorinį socialistinės visuomenės kelią, turtingą mūsų amžininko, kovotojo ir naujo gyvenimo kūrėjo dvasinį veidą. Dailininkų kūriniai turi ugdyti tarybinių žmonių patriotinius jausmus, teigti proletarinio internacionalizmo ir tautų draugystės idejas, stiprinti kilniausius dorovinius siekimus. Suvažiavimas paragino visus dailininkus drąsiau spręsti svarbiausias dabarties temas, kurti epines drobes, skulptūrines kompozicijas, grafikos staliugines serijas, kurių turinys bus didžiulio užmojo liaudies gyvenimo procesai, didžiuliai revoliuciniai pertvarkymai ir su tuo susijęs tarybinio žmogaus dvasinis augimas. Jie turi užimti svarbiausią vietą 1957 metų Visasąjunginės jubiliejinės parodos ekspozicijoje ir visame tolimesniame dailininkų darbe. Mūsų suvažiavimas užbaigė vieningos daugianacionalinės Tarybų Sąjungos dailininkų organizacijos kūrimo darbą. Partija iškelé meno veikėjams uždavinį - siekti, kad mūsų literatūra ir menas taptų pirmaisiais pasaulyje ne tik savo turimio turtingumu, bet ir meniniu stiliumi bei meistriškumu. Dailininkų pareiga visą savo darbą skirti, kad būtų įvykdytas šis didelis ir garbingas uždavinys, ir mes nepagailėsime tam nei jėgų, nei darbo. Tarybinės visuomeninės santvarkos sąlygomis susiformavo naujas dailininko tipas, visu gyvenimu, visomis savo mintimis ir jausmais susijusio su liaudimi dailininko tipas. Mūsų kūrybai teikia peno gyvybingi liaudies gyvenimo, jos išminties ir grožio šaltiniai. Ir siekdami prideramai išreikšti tarybinio žmogaus dvasimio pasaulio turtingumą, jėgą ir grožį vaizduojamojo meno priemonėmis, tapytojai, skulptoriai, grafikai turi turėti aštrią visuomeninę-politinę nuojautą, mokėti giliai suprasti ir įprasminti tuos sudėtingus procesus, kurie vyksta mūsų visuomenėje. Atkaklus darbas, sujungtas su didele kultūra ir dideliu meistriškumu, igalins sukurti didžiai meniškus kūrinius, vertus komunizmo statybos epochos. Suvažiavimas paragino visas kūrybines organizacijas ir dailės įstaigas visokeriopai prisidėti prie dailininkų masių idėjiniopolitinio augimo, visapusiškai sistemingai padėti įvaldyti realistinį meistriškumą. Tarybiniai dailininkai dar nuosekliau vystys klasikinio rusų ir pasaulinio meno, TSRS broliškųjų tautų meno tradicijas, nauju patyrimu gausins tarybinio vaizduojamojo meno tradicijas. Mes prisimename savo didžią atsakomybę liaudžiai ir prižadame Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetui iki galo išgyvendinti visus trūkumus, stabdančius tarybinio vaizduojamojo meno vystymąsi, kuo ryžtingiausiai padaryti gala dailininkų grupavimuisi ir sektantiškam atsiskyrėliškumui, dar glaudžiau sutelkti savo gretas, remiantis nepajudinamais socialistinio realizmo ir meno liaudiškumo principais. Mes kviečiame visus Tarybų Sąjungos dailininkus įsijungti į aktyvų darbą igyvendinant Pirmojo Visasąjunginio dailininkų suvažiavimo paruoštus nutarimus ir planus, ir užtikriname Komumistų partijos Centro komitetą, kad tarybiniai dailininkai garbingal įvykdys savo pareigą liaudžiai, sukurs kūrinius, vertus didžiosios komunizmo statybos epochos. Tegyvuoja Tarybų Sąjungos Komunistų partija! Tegyvuoja komunizmas! Pirmasis Visasąjunginis tarybinių dailininkų suvažiavimas


Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetui Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumui Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Ministrų Tarybai

Ukrainos Tarybų Socialistinės Respublikos Aukščiausiosios Tarybos jubiliejinė sesija visos ukrainiečių tautos vardu didžiai ir nuoširdžiai dėkoja Tarybų Sąjungos Komunistų partijos Centro Komitetui, Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumui, Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Ministrų Tarybai už šiltus sveikinimus, perduotus ukrainiečių tautai mūsų didžios nacionalinės šventės — Ukrainos Tarybų Socialistinės Respublikos 40-ųjų metinių proga, už tai, kad TSKP Centro Komitetas TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumas, TSR Sąjungos Ministrų Taryba atsiuntė į mūsų šventę TSKP CK Pirmąjį sekretorių draugą N. S. Chrusčiovą. Ukrainos darbo žmonės dar kartą mato tą didelį dėmesį, kurį TSKP Centro Komitetas, TSR Sąjungos Aukščiausioji Taryba ir Sąjunginė vyriausybė nuolat skiria ukrainiečių tautai. Ukrainiečių tauta visuomet prisimena ir niekuomet nepamirš, kad jos laisvė, jos pergalės iškovotos dėka Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos, kuri tapo posūkio tašku ne tik Tarybų Sąjungos tautų, bet ir visų pasaulio šalių bei tautų istoriniame likime. Didžioji Spalio socialistinė revoliucija pirmą kartą žmonijos istorijoje įgyvendino amžinus mūsų šalies darbo žmonių lūkesčius: likviduotas žmogaus išnaudojimas kito žmogaus, socialinė ir nacionalinė priespauda; įgyvendinamos didžiosios komunizmo idėjos. Šioje šventoje kovoje prieš daugybę išorinių ir vidaus priešų augo ir grūdinosi didžioji ukrainiečių tautos brolybė su visomis tautomis ir visų pirma su didžiąja rusų tauta, kuri visuomet mums buvo ištikimas brolis, sąjungininkas, patikimas draugas. Krauju, pralietu bendroje kovoje pilietinio karo metais, Tėvynės karo laikotarpiu, sustiprinta ir pašventinta ši neišardoma draugystė. Ukrainiečių tauta didžiuojasi, kad ilgus amžius ji kartu su rusų, baltarusių ir kitomis mūsų Tėvynės tautomis kovojo prieš carizmą, dvarininkus ir buržuaziją ir pirmoji po rusų tautos žengė Spalio revoliucijos keliu. Savo pasiaukojama kova ji įnešė prideramą indelį į Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos pergalę. Darbininkų klasė kartu su vargingiausia valstietija ir visais Ukrainos darbo žmonėmis, vadovaujami Komunistų partijos, įvedė Tarybų valdžią ir narsiai, didvyriškai apgynė ją rūsčioje kovoje prieš interventus ir vidaus kontrrevoliuciją, baltagvardiečius ir Ukrainos buržuazinius nacionalistus. 1917 metų gruodžio 25 d. Charkove pirmasis Visos Ukrainos Tarybų suvažiavimas paskelbė Ukrainą Tarybų Respublika. Ukrainiečių tauta pirmą kartą savo istorijoje sukūrė laisvą, suverenią valstybę. Ištikima didžiosioms proletarinio internacionalizmo ir tautų draugystės idėjoms, be galo ištikima Komunistų partijai, ukrainiečių tauta buvo viena pirmųjų, kuri karštai parėmė didžiąją revoliucijos vado Lenino idėją įkurti Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungą, pirmąją pasaulyje sąjunginę darbininkų ir valstiečių valstybę. Mūsų istorijos puslapiuose aukso raidėmis žeri nemirtingi Lenino žodžiai: „Išvien veikiant didžiarusių ir Ukrainos proletarams laisva Ukraina galima, be tokios vienybės apie ją negali būti ir kalbos”. Šviesią ir džiaugsmingą mūsų nacionalinės šventės dieną ukrainiečių tauta, apžvelgdama nueitą kelią, ypač aiškiai ir giliai supranta, kad jos laisvė, nepriklausomybė, suverenumas, amžinos svajonės sujungti visas ukrainiečių žemes į vieną Ukrainos valstybę įgyvendinimas, visi istoriniai iškovojimai vystant Ukrainos ekonomiką ir kultūrą yra Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos, išmintingo Tarybų Sąjungos Komunistų partijos vadovavimo, lenininės nacionalinės politikos, tautų draugystės, bendradarbiavimo, savitarpio pagalbos politikos, pergalės, visų mūsų neaprėpiamos socialistinės Tėvynės tautų didvyriškų darbo ir kovų žygių išdava. Ukrainiečių tauta kartu su visomis Tarybų Sąjungos tautomis, visos socialistinės stovyklos tautomis, su visais pažangiaisiais pasaulio žmonėmis didžiuojasi didingais Tarybų Sąjungos laimėjimais. Ji savo pavyzdžiu rodo visai žmonijai kelią į laisvę, brolybę, į laimę ir įkvepia milijonų žmonių širdis kovai už taiką, demokratiją ir socializmą. Keturiasdešimt metų ukrainiečių tauta gyvena ir dirba po Tarybų valdžios žvaigžde. Keturiasdešimt metų ukrainiečių tauta nenukrypstamai žengia didžiojo Lenino, Komunistų partijos nurodytu keliu. Per tą laiką Ukraina pavirto labai išvystyta industrine-kolūkine valstybe, priešakinio mokslo, kultūros respublika. Ukrainoje pastatyta šimtai ir tūkstančiai šachtų, juodosios metalurgijos, chemijos, mašinų gamyklų, elektrinių, sėkmingai vystoma lengvoji, maisto pramonė. Didelių laimėjimų pasiekė kolūkinė valstietija, metai iš metų auga Žemės ūkio gamyba, kyla derlingumas, sėkmingai vystoma gyvulininkystė, kyla kaimo kultūra, kolūkinės valstietijos gyvenimo lygis. Tarybų valdžios metais sukurta ir suklestėjo nauja ukrainiečių tautos kultūra, socialistinė savo turiniu, nacionalinė savo forma. Didžiame Tarybų Sąjungos tėvyninio mokslo istoriniame žygyje žymus Tarybų Ukrainos mokslininkų indėlis. Ukrainos literatų ir meno veikėjų kūriniuose ryškiai atsispindi didvyriškosios darbininkų klasės, šlovingos kolūkinės valstietijos, inteligentijos, mūsų šaunaus jaunimo tarybinių darbo moterų, nenugalimos Tarybinės Armijos žygdarbiai. Partija, jos lenininis Centro Komitetas nenuilstamai rūpinasi smarkiai kelti mūsų liaudies materialinį ir kultūrinį gyvenimo lygį. Mūsų šalies darbo žmonės gerai mato ir žino, kad jie šiandien gyvena geriau negu vakar, kad rytoj jie gyvens dar geriau negu šiandien. Šių laimėjimų ukrainiečių tauta pasiekė, remdamasi nuolatine broliška visų Tarybų Sąjungos tautų pagalba, Komunistų partijos, TSKP Centro Komiteto, Sąjunginės vyriausybės tėviško rūpinimosi nenukrypstamu Tarybų Ukrainos ekonomikos ir kultūros vystymu dėka. Pradedama savo penktąjį dešimtmetį. Tarybų Ukraina brangiųjų seserų-respublikų šeimoje, įkvėpta partijos XX suvažiavimo istorinių nutarimų, milžiniškų mūsų šalies vystymo perspektyvų, kurios atskleistos Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjungos Aukščiausiosios Tarybos jubiliejinės sesijos, skirtos Didžiosios Spalio socialistinės revoliucijos 40-osioms metinėms, dokumentuose, kupina gyvybinių jėgų ir neišsenkamos kūrybinės energijos, drąsiai ir tvirtai žvelgia į savo ateitį. Tarybų Sąjungos tautos žino, kad imperialistinių Šalių ir visų pirma JAV valdantieji sluoksniai lipdo karinius blokus ir karines grupuotes, žvangina ginklais. Bet tarybinė liaudis, pasitikėdama savo jėgomis, labai ryžtingai ir tvirtai pareiškia: per trumpos rankos, ponai! Su mumis galinga socialistinių šalių stovykla. Mums prijaučia jūsų pačių tautos, kurios nenori karo, prijaučia visi engiamieji ir nuskriaustieji, prijaučia visa pasaulio darbo žmonija. Mūsų pusėje jėgos, sugebančios duoti triuškinantį atkirtį visiems, kurie pasikėsins į didžiuosius Spalio iškovojimus. Šiomis istorinėmis dienomis ukrainiečių tauta sveikinimo žodžiais kreipiasi į brangiąją Komunistų partiją, kuri yra liaudies protas, sąžinė ir širdis, kuri sukaupė visą masių istorinį revoliucinį patyrimą, kuria be galo pasitiki liaudis, kuri jai nurodo šviesius kelius žengti į priekį. Ukrainiečių tautai nėra didesnės garbės, kaip vadovaujamai Komunistų partijos ir lenininio Centro Komiteto, tarnauti tam didžiajam reikalui, kuriam save visą skiria partija, — komunizmui. Komunistų partijos politiką ukrainiečių tauta priima, kaip savą ir, negailėdama jėgų, kovoja už jos įgyvendinimą. Liaudis ir partija — vieningos, kaip niekuomet. Nuoširdžiai dėkodama už TSKP Centro Komiteto TSRS Aukščiausiosios Tarybos Prezidiumo, TSRS Ministrų Tarybos sveikinimą, UTSR Aukščiausiosios Tarybos jubiliejinė sesija visos ukrainiečių tautos vardu užtikrina Partiją ir Vyriausybę, kad laisva ir laiminga ukrainiečių tauta vadovaujama Ukrainos Komunistų partijos — šlovingosios TSKP kovinio būrio, ir ateityje šventai, kaip akies vyzdį, saugos tvirtą ištikimybę visanugalinčiai komunizmo vėliavai, savo neišardomą draugystę su mūsų šalies broliškomis tautomis, stiprins darbininkų klasės ir valstietijos sąjungą, socialistinės valstybės ekonominę galią ir gynybinį pajėgumą, dar glaudžiau susitelks apie Tarybų Sąjungos Komunistų partiją ir jos Centro Komitetą, nesigailės jėgų ir energijos kovoje už komunizmo pergalę. Tegyvuoja ir teklesti Tarybų Ukraina — didžiosios Tarybų Sąjungos sudėtinė ir neatskiriama dalis! Tegyvuoja ir testiprėja galingoji, nenugalima Tarybų Socialistinių Respublikų Sąjunga! Tegyvuoja ir testiprėja neišardoma socialistinės Tėvynės tautų draugystė — jos laisvės ir nepriklausomybės laidas! Šlovė brangiajai Komunistų partijai — tarybinės liaudies istorinių pergalių įkvėpėjui ir organizatoriui! Šlovė Tarybų Sąjungos Komunistų partijos lenininiam Centro Komitetui! Šlovė Tarybinei vyriausybei, šlovė! Su visanugalinčia Lenino vėliava — pirmyn, į naujas komunizmo pergales! Priimta Ukrainos TSR Aukščiausiosios Tarybos jubiliejinėje sesijoje, skirtoje Ukrainos Tarybų Socialistinės Respublikos keturiasdešimtosioms metinėms, 1957 metų gruodžio 24 d.


Ketvirtadienį LDDP frakcijos vardu L. Linkevičius pateikė paklausimą dėl „Lietuvos ryto” paskelbtos informacijos, esą AT pirmininko patarėja užsienio politikos klausimams, palikdama savo darbo vietą, ištrynė kompiuteryje buvusią techninę informaciją. Paklausimas adresuotas Č. Juršėnui bei opozicijos lyderiui V. Landsbergiui. Vakar į brifingą Seime atėjo buvusioji patarėja J. Jacovskienė ir paaiškino, kad tekstas „L.r.” - dezinformacija. Pateikti kaltinimai ne tik jai, bet kartu ir visam AT aparatui. Ji paaiškino, kad ištrynė tik savo vadinamąją asmeninę „užrašų knygutę”, o išeidama pasiėmė tik savo asmenines knygas, žodynus ar žinynus. Baigdama J. Jacovskienė pasakė tikinti, kad šis nesusipratimas bus atitaisytas ir visuomenė sužinos teisingą informaciją. Panašių priekaištų, tik adresuotų Seimo atstovui spaudai V. Kavaliauskui, pateikė buvęs šios tarnybos vadovas A. Ažubalis. Informacijos grupė, kuriai jis dabar vadovauja, buvo apkaltinta esą pirmiausia perduoda opozicijos informaciją, o tik paskui pateikia informaciją apie Seimo daugumos veiklą. Beje, ir tas faktas, kad A. Ažubalíui suteikta teisė pasisakyti kartu su opozicijos atstovais, kurių brifingai vyksta po oficialiųjų, rodo, kad kažkam labai paranku Seimo aparatą skaldyti bei padalyti į poziciją ir opoziciją. To neturėtų būti, sakė A. Ažubalis.


„Fašizmas vien nori sudaryti autoriteto režimą su plačias teises turinčia vyriausybe priešaky, kuri būtų sudaryta per sumanias organizacijas, interpretuojančios savo reikalus, formuluojančias savo civilinį ir moralinį sąžiningumą ir keliančias savo ekonominį progresą. Nė vienas fašistas niekuomet negalvojo apie oligarchijos steigimą, bet, atvirkščiai, fašizmo uždavinys buvo ir yra išrankioti iš tautos reikalingus jai atjauninti žmones. Parlamentas negali būti vienintelė kontakto priemonė tarp tautos ir vyriausybės ir negali reikšti žmonių valios, bet žmonės, atstovaują įvairioms pramonės, artistinėms ir moralinėms korporacijoms ir sąjungoms, gali būti naudingesni Italijos vyriausybės bendradarbiai“. Taip Mussolini tarp kita ko šiomis dienomis paaiškino laišku savo reformas italų parlamente. Kame gi tų reformų esme? Paėmęs 1922 metais valdžią į savo rankas Mussolini padarė rinkimų reformą, kuria buvo suteikiama absoliutinė dauguma tam sąrašui, kuris gaudavo per rinkimus net paprastą daugumą. Tačiau naujai susitvarkius Italijoj politiniam gyvenimui, buvo paruoštas ir naujas rinkimų įstatymas, apie kurį dabar ir kalba savo laiške Mussolini. Sulig tuo įstatymu visa valstybė sudaro vieną rinkimų kolegiją. Į atstovų rūmus renkama 400 deputatų, kurie siūlomi iš 800 kandidatų 13-os didelių tautinių sąjungų. Būtent, tautinė stambių ir smulkių ūkininkų konfederacija siūlo 12 proc., žemės ūkio darbininkų konfederacija – 12, pramoninkų konfederacija — 10 proc., pirklių – 6 proc., prekybos tarnautojų – 6 proc., oro ir jūrų transporto įmonių konfederacija – 5 proc., tos srities darbininkų – 5 proc, kitokio transporto įmoninkų konfederacija — 4 proc. ir darbininkų – 4 proc., bankininkų – 3 proc., bankų tarnautojų – 3 proc. ir pagaliau proto darbininkų ir artistų konfederacija – 12 proc. Kandidatus tvirtina didžioji fašistų taryba, pasirinkdama iš jų 400. Tuo būdu sudarytas kandidatų sąrašas patiekiamas slaptam ir tiesioginiam rinkikų balsavimui. Balsavimo kortelėj pažimyma: „Ar aprobuoji Tamsta atstovų sąrašą, patvirtintą didžiosios fašistų tarybos?“ ir į tą klausimą duodamas trumpas atsakymas: taip ar ne. Jei absoliutinė balsų dauguma paduodama už sąrašą, tai sąrašas laikomas išrinktu, ir tuo būdu atstovų rūmai jau neturėtų nei mažumų, nei opozicijos. Jei toks sąrašas daugumos negauna, Romos apeliacijos tribunolas skiria naujus rinkimus, su didesniu sąrašų skaičium. Naujiems rinkimams gali tiekti sąrašus įvairios sąjungos ir organizacijos, kurios turi mažiausia 5000 narių, turinčių teisę balsuoti. Sąrašuos negali būt daugiau, kaip 300 kandidatų, ir tas jų, kuris surinks didžiausią balsų daugumą praveda visus savo kandidatus. Likusieji 100 mandatų padalimani tarp kitų sąrašų proporcingai jų gautam skaičiui balsų. Balsavimo teisę turi kiekvienas italų pilietis, sulaukęs 21 metų, vedęs ir turįs jau nuo 18 metų vaikų, kiek jis įvykdo vieną iš šių sąlygų: 1) moka įnašą vienam sindikatų arba 2) mažiausia 100 lirų tiesioginių mokesnių kasmet, 3) gauna nuolatinį aprūpinimą iš valstybės pusės, autonominės valdžios ir jos kontroliuojančių organų, 4) yra valstybės pripažintų tikybų dvasininkai. Toki bendri naujos rinkimų reformos bruožai. Iš jų matyti, kad Mussolini į italų valstybinį kūrybos darbą bando įtraukti visų luomų ir verslų žmones ir pačiai valstybei suteikti korporacinės santvarkos pobūdį.


(Mūsų specialaus korespondento). Kova su komunistais. Visoj Pietų Amerikos lietuvių istorijoj, iki pernai metų, čia lietuvių darbininkų vardu kalbėjo niekeno nekviesti, tik tam tikro internacionalo apmokami ir siųsti komunistų agitatoriai. Kada jie išleido laikraštį „Rytojus“ lietuvių kalba, daugelis lietuvių čia manė, kad jis tarnaus tiktai lietuvių darbininkams. Iš pradžių kai kas ir iš rimtų žmonių ji rėmė, bet pamatę, kad jame, be kalbos daugiau nieko nėra lietuviško, tuo labiau nėra nieko, kas lietuviams darbininkams naudą neštų. Pamažu nuo jo lietuviai atsitraukė, – liko tik internacionalo apmokami agentai, viso apie pustuzinis dykaduonių, kuriuos lietuviai darbininkai čia vadina raudonosiomis erkėmis. Išgamų „triumfus“ visiškai suparaližavo tikras lietuvių darbininkų laikraštis „Balsas“. Bolševikai taip pat rengė 10 metų jubiliejų, bet mažai kas pas juos atėjo. „Balsui“ pasirodžius jau jie daugiau negūndo lietuvius rezoliucijomis. Visu nusistebėjimui, jie paskelbė, kad jau, girdi, komunistai taip pat stovį už Lietuvos nepriklausomybę. Bet visi susipratę lietuviai jiems netiki ir siunčia juos į sovietų „rojų“. Dėl to komunistai baisiai nusiminė. Jie visas pastangas dabar deda, kad supiudytų „Balso“ žmones. Apie Lietuvą savo „rezoliucijų“ jau nerašo, o tik perspausdina Karaliaučiaus „Mūsų Balso“, Plečkaičio „Pirmyn“, ir iš Šaiurės Amerikos komunistų laikraščių, mat, per pastaruosius daugiausia pinigų gauna. Redakcijų žiniai. Mainais „Balsas“ gauna apie 10 periodinių lietuviškų leidinių iš Lietuvos ir iš Amerikos. Kas vakaras ir kas šventadienis „Balso“ redakciją aplanko pasiilgę tėvynėj spausdinto lietuviško žodžio mūsų išeiviai. Įsivaizduokit, kaip malonu, už kelių tūkstančių kilometrų nuo Lietuvos, užeiti į lietuvių kultūros įstaigą ir pasiskaityti laikraščių iš Lietuvos. Balsiečiai skundžiasi, kad ne visus Lietuvos laikraščius gauna. Gal Redakcijos malonėtų siuntinėti? Vienas pilietis man kartą guodėsi: – Buvau nuvykęs į Buenos Aires. Užėjau į seną lietuvių redakciją – „Rytojaus“ – mačiau kai kurias reformas: vieton Trockio, kabo Stalinas. O iš Lietuvos laikraščių jiems siunčia tik „Lietuvos Žinias“; už tat jie jas gaudami – Vileišį ir kitus pašmeižia, o pačias „L. Ž.“ išjuokia. Naujas choras. Dar vienas naujas, malonus faktas: minint 10 metų Lietuvos nepriklausomybės sukaktuves buvo sudarytas choras prie „Lietuvos“ draugijos. Į chorą jau įsirašė keliolika daininkų. Geresni dainininkai pasitraukė iš komunistų choro, sakydami: „mes norime ir Lietuvos himną giedoti !“


Latvių delegacija deryboms su Estija laikinajai prekybos sutarčiai sudaryti išvažiuoja į Taliną penktadienį. Paskutiniuoju metu dalis latvių spaudos veda kampaniją prieš prekybos sutartį su Estija, kuri esanti naudinga estams, bet tuo pat metu atidedamas muitų unijos realizavimas, kuriuo labiau suinteresuoti latviai.


Vakar čia atnaujino savo darbą SNO taikaus kosminės erdvės naudojimo komitetas. Jį sudaro Tarybų Sąjunga, JAV, Anglija, Bulgarija, Vengrija, Čekoslovakija, MLR, Lenkija, Rumunija, Albanija, Argentina, Australija, Austrija, Belgija, Brazilija, Kanada, Čadas, Prancūzija, Indija, Iranas, Italija, Japonija, Libanas, Meksika, Marokas, Siera Leonė, Švedija, JAR (iš viso 28 nariai). Komitetas susirinko į posėdį, vykdydamas SNO Generalinės Asamblėjos XVI sesijos praėjusių metų gruodžio 20 d. rezoliuciją. Parengiant šią rezoliuciją dalyvavo, kitų tarpe, Tarybų Sąjunga ir JAV. Rezoliucijoje, be kita ko, pabrėžiama, kad Suvienytųjų Nacijų Organizacija turi būti tarptautinio bendradarbiavimo centras tiriant ir naudojant kosminę erdvę taikiems tikslams. Rezoliucijoje taip pat nustatoma, kad tarptautinė teisė, taip pat SNO įstatai, liečia ir kosminę erdvę bei dangaus kūnus. Kalbėdamas posedyje, taikaus kosminės erdvės naudojimo komiteto pirmininkas dr. Francas Mačas (Austrija) pareiškė esąs įsitikinęs, kad Tarybų Sąjungos ir Jungtinių Valstijų pasiekti laimėjimai įsavinant kosminę erdvę, taip pat Tarybų Sąjungos ir Jungtinių Valstijų pasiruošimas bendradarbiauti įsavinant kosminę erdvę užtikrins sėkmingą komiteto darbą. Vakar posėdyje didelę kalbą pasakė JAV atstovas Plimptonas. Jis užtikrino susirinkusius, jog JAV dės visas pastangas, kad taikaus kosminės erdvės naudojimo komitetas dirbtų sėkmingai. Posėdyje Mačas buvo perrinktas komiteto pirmininku 1962 metams, o profesorius M. Hašeganu (Rumunija) buvo perrinktas į pirmininko pavaduotojo postą.


Dvi dienas Tailande buvo generolas Harkinsas — JAV ginkluotųjų pajėgų Pietų Vietname ir Tailande vadas Viešėdamas Tailande, generolas inspektavo 116-ojo jungtinio specialios paskirties būrio štabą, aplankė Naujosios Zelandijos 41-ąją eskadrilę ypatingosios paskirties aviacijos būrį Korate, buvo išvykęs į Šiaurės Rytų provincijas prie Laoso sienos. Jis dalyvavo pasitarime, kuris nagrinėjo klausimą, kaip koordinuoti Tailando ir kitų SEATO šalių ginkluotųjų pajėgų veiksmus. Pasitarime dalyvavo taip pat JAV, Anglijos, Australijos ir Naujosios Zelandijos karinių dalių vadai. Po pasitarimo Tailando ministras pirmininkas maršalas Saritas Tanaratas pareiškė, kad „pasitarimas padėjo pamatą koordinuotiems veiksmams ir sudarė šio koordinavimo centrą”.


S. Paulo, Brazil. išeinantis didžiausias anglų ir ispanų kalba laikraštis „Observer“, sausio 18 d. Nr. įdėjo ilgiausią straipsnį apie Lietuvą, jos ginčą su Lenkija ir šiek tiek apie šių tautų praeitį. Prie straipsnio įdėtas ir Lietuvos žemėlapis. Kas liečia Lietuvos Lenkijos ginčą, – straipsnio autorius Wo. Kevix, pažvelgęs į praeitį, gražiai išdėsto Vilniaus svarbą Lietuvai. Jis nė neabejoja, kad šią mažą, bet kuklią, tradiciją ir savo kalbą išlaikiusią tautą (supr. Lietuvą) nuskriaudė galingesnė jos kaimynė, tačiau praeityje daug ėmusi ir likusi jai skolinga taip kaip daugelis rodančių pavyzdžių. Ponas Wo. Kevix plačiai pažindamas ir dabartinį Lietuvos padėjimą, giria genialaus p. Voldemaro politiką. Giria jis lietuvius emigrantus, kurie Brazilijos focendose taip gražiai dainuoja, neužmiršta tėviškės ir visuomet didžiuojasi ja. „Verta ir tikrai verta, kad tokios mažos tautos, nesuteršusios savo praeities ir pilnos pilietiškos dorovės, galėtų laisvai kvėpuoti. Mažoji Lithuania dar nemirė!“ – kalba straipsnio autorius pabaigoje ir dar primena greitu laiku įvykstančias Lietuvos 10 metų nepriklausomybės sukaktuves. Tie 10 metų Lietuvai buvę ir liūdni ir džiaugsmingi. „Šia proga, – sako p. Kevix, – įdėsime apie Lietuvos transportą bei importą, taipgi vaizdų ir paveikslų iš Lietuvos sostinės Kauno, kuriame dabar yra apie 900.000 gyv.“ (Matyt, mažas apsirikimas! P.).


TASS-o korespondentai M. Buzivskis ir A. Ivanikovas praneša: TASS-o pareiškimu ir toliau nepaprastai domisi Kubos spauda, radijas ir visa liaudis. Kubos radijo stotys, komentuodamos pareiškimą, pabrėžia jo istorinę reikšmę taikai visame pasaulyje išsaugoti. Vakarinis laikraštis „Diario dela farde“ spausdina daugybę pareiškimų, kuriuose visuomeninės Kubos organizacijos sveikina naują Tarybų Sąjungos vyriausybės žingsnį taikai stiprinti ir užtikrina, kad Kubos liaudis, įkvėpta didžiosios tarybinės liaudies broliškos pagalbos, nepagailės jėgų, o jei reikės ir gyvybės, kad apgintų savo tėvynės laisvę ir nepriklausomybę. Valstybinių įstaigų tarnautojų profsąjungos pareiškime, tarp kita ko, sakoma: „Nacionalinė visuomeninės administracijos darbo žmonių profsąjunga supranta šio dokumento svarbą ir dar kartą prisiekia visam pasauliui, kad Kuba niekada nepasiduos. Kubos darbo žmonės, sudarą socialistinę stovyklą, dar kartą patvirtina ištikimybę kovai už taiką“. Kubos moterų federacija pareiškime visų šalies moterų vardu pabrėžia tą didžiulę reikšmę, kurią turi broliška Tarybų Sąjungos pagalba Kubos revoliucijai ginti. Sunkiausiomis minutėmis, kai imperialistai mėgina padaryti mūsų tėvynę savo auka, sakoma pareiškime, mes visada pasikliaujame broliška tarybinės liaudies pagalba ir efektyvia parama. Tarybų Sąjungos vyriausybės pareiškimas yra dar vienas draugystės įrodymas. Nacionalinė smulkiųjų žemvaldžių asociacija, reikšdama didžiulės vargingųjų ir vidutinių Kubos valstiečių masės nuomonę, pabrėžia, kad dokumentas labai svarbus suįžūlėjusiems agresoriams pažaboti. Savo pareiškime ji sako, kad Kubos valstiečiai pasiryžę kovoti kartu su visomis pasaulio tautomis už imperialistų, engėjų ir naujo karo kurstytojų sutriuškinimą. Padėkojo Tarybų Sąjungos vyriausybei, TSKP ir tarybinei liaudžiai ir užtikrino, kad Kubos liaudis pasiryžusi apginti savo laisvę ir nepriklausomybę, revoliucijos gynimo komitetas, jaunųjų komunistų sąjunga, universitetų studentų federacija, profsąjungos ir kitos masinės Kubos organizacijos. Tarybų Sąjungos vyriausybės pareiškimą sveikina Kubos taikos šalininkai. Čia paskelbtame pareiškime, kurį pasirašė Kubos „Judėjimo už taiką ir tautų suverenumą“ prezidentas Chuanas Marineljas, tarp kita ko, sakoma: Kategoriškas Tarybų Sąjungos pareiškimas puikus tarptautinio solidarumo ir nuoširdaus rūpinimosi žmonijos likimu pavyzdys. Jis, kaip ir ryžtingi bei patriotiniai mūsų ministro pirmininko Fidelio Kastro pareiškimai, yra efektyvus ir realus indėlis į didžiąją kovą už taiką. Vykdydama savo pareigą, mūsų liaudis pasiryžusi išlaikyti ir atremti naują imperializmo puolimą. Tarybų Sąjungos pareiškimas ragina atsikvošėti, griežtai įspėja, kokių padarinių gali sukelti nusikalstamos avantiūros, neturinčios jokio pagrįsto ir moralinio pateisinimo. „Judėjimas už taiką ir tautų suverenumą“ ragina visas tautas ir ypač Jungtinių Valstijų liaudį sutrukdyti, kad toliau nebesiplėtotų pasauliui primetama karinė Vašingtono kampanija. Pareiškimas baigiamas tradiciniu Kubos šūkiu: „Tėvynė arba mirtis! Mes nugalėsime


Pnom-Penio Počentongo aerodrome nusileidus Pietų Vietnamo lėktuvui, kuris dalyvavo bombarduojant ir apšaudant Ngo Din Djemo rezidenciją, įvyko incidentas, sukėlęs Kambodžos visuomenės nuostabą ir pasipiktinimą. Tuo metu aerodrome buvę amerikiečių karininkai, įspėti per radiją iš Saigono, pirmieji puolė prie nusileidusio lėktuvo, nuginklavo lakūną – jaunesnįjį leitenantą Nguen Ven Ku ir mėgino jį pagrobti. Atskubėję į įvykio vietą Kchmero lakūnai pareiškė protestą amerikiečiams ir sukliudė jų veiksmus, nesuderinamus su Kambodžos suverenumu. Laikraštis „Depeš diu Kambodž“, šiandien pranešdamas šį faktą, stebisi tuo, „kaip nepaprastai skubiai amerikiečiai įsikišo į reikalą, kuris tiesiogiai liečia Kchmero suverenumą“. Dar nežinoma, ar Ngo Din Djemo rezidencijos bombardavimas yra izoliuotas aktas, ar pradžia suderinto plano siekiant likviduoti Pietų Vietnamo režimą. Lakūnas, pažymi laikraštis, nėra komunistas, jis nacionalistas, atvirai norįs, kad jo šalyje būtų tikrai demokratiškas režimas. „Depeš diu Kambodž“ nurodo, jog Pietų Vietnamo lakūnas pareiškė, kad, jeigu padėtis Pietų Vietname nepasikeis, „įvyks naujų sukilimų. Tai neišvengiama“.


SNO pareiga – padėti normalizuoti tarptautinę prekybą

Labai susidomėję daugelio šalių – Suvienytųjų Nacijų Organizacijos narių – atstovai sutiko Tarybų Sąjungos pasiūlymą įtraukti į šios Generalinės Asamblėjos sesijos dienotvarkę punktą dėl tarptautinės konferencijos prekybos klausimais sušaukimo 1963 metais. Azijos, Afrikos ir Lotynų Amerikos valstybių delegatai nerimaudami kalba, kad, vystant tarptautinę prekybą, ryškėja diskriminacinės tendencijos, kad grėsmingai didėja skirtumas tarp kainų, nustatytų žaliavai, išvežamai iš silpnai išsivysčiusių šalių, ir pramonės prekėms, kurias eksportuoja Vakarų šalys. Šių valstybių atstovai savo kalbose primygtinai reikalauja, kad SNO pasistengtų išspręsti tarptautinės prekybos problemas, atsižvelgdama į visų šalių interesus. Vakar dieniniame Asamblėjos posėdyje toliau vyko bendroji politinė diskusija. Pirmas kalbėjęs Birmos užsienio reikalų ministras U Ti Chanas pažymėjo, kad sureguliavus pastaraisiais mėnesiais tris dideles – Alžyro, Vakarų Iriano ir Laoso – problemas, atsiranda vilties, kad ir kiti ginčijami klausimai gali būti išspręsti taikiomis derybomis. Kalbėdamas apie Ženevos derybas, Birmos atstovas pareiškė nuomonę, kad ten pasiekta tam tikra pažanga sprendžiant klausimą, kaip nutraukti branduolinius bandymus. Jis pareiškė, kad Birmos delegacija ketina prašyti Asamblėją paremti aštuonių neprisijungusių šalių memorandumą 18-kos komitetui, kad suartėtų dviejų šalių pozicijos tolimesnėse derybose. Paskui žodį gavo Gvinėjos užsienio reikalų ministras Lujis Lansana Beavogis, kuris pabrėžė, jog taikos išsaugojimo problema glaudžiai susijusi su priklausomųjų šalių išsivadavimo iš kolonializmo jungo procesu. Jis nurodė, kad kolonijinė Ispanijos, Pietų Afrikos Respublikos ir Portugalijos politika kelia grėsmę visuotinei taikai. Gvinėjos užsienio reikalų ministras pareiškė, kad SNO turi imtis nedelsiamų priemonių, kad būtų suteikta nepriklausomybė Rodezijai, Niasalendui, Kenijai, Basutolendui, Bečiuanalendui, Svazilendui ir kitoms Afrikos teritorijoms. Kadangi ultrakolonialistai ir toliau ignoruoja Generalinės Asamblėjos deklaraciją, reikalaujančią suteikti nepriklausomybę kolonijų šalims ir tautoms, pasakė Gvinėjos atstovas, reikia nustatyti galutinį kolonializmo likvidavimo terminą. Toks terminas, jo pasiūlymu, būtų 1963 metų spalio 24 d. (SNO Diena). Gvinėjos delegatas pabrėžė, kad gyvybiškai svarbi visuotinio ir visiško nusiginklavimo problema negali būti išspręsta be Kinijos Liaudies Respublikos. Ekvadoro ir Urugvajaus atstovai, kaip ir kiti delegatai, kalbėjo, kad jų tautos nerimauja dėl tebevykstančių ginklavimosi varžybų. Didesnę savo kalbos dalį Austrijos užsienio reikalų ministras B. Kreiskis paskyrė austrų nacionalinės mažumos Italijos Pietų Tirolyje problemoms. Bendrojoje politinėje diskusijoje SNO Generalinės Asamblėjos šios dienos rytiniame plenariniame posėdyje kalbėjo Liberijos valstybės sekretorius Rudolfas Graimsas, Danijos užsienio reikalų ministras Hekerupas, o taip pat Australijos užsienio reikalų ministras Barvikas. Delegacijų vadovai kalbėjo visuotinio ir visiško nusiginklavimo bei ginklavimosi varžybų kontrolės klausimais, nagrinėjo kolonijų problemą ir branduolinių bandymų nutraukimo problem


Vaikystė tolima, bet vis dar tebepasiliko atmintyje. Skaudi mano vaikystė. Šešerių metų būdama netekau tėvų. Atvedė mane mažą į prieglaudą ir liepė būti tarp kitų tokių pat našlaičių vaikų. Sunkus buvo našlaičių gyvenimas buržuazinės valdžios prieglaudoje, o vėliau laukė dar sunkesnis gyvenimo kelias, kova dėl duonos kąsnio. Retai kada teišgirsdavau gerą ir šiltą žodį. Niekas nepaguosdavo. Ir dažnai, dažnai verkiau patylomis. 1944 metais Panevėžyje sulaukiau istorinės išvadavimo iš vokiškosios okupacijos dienos. Darbo žmonių valdžia nusiuntė mane į FGA mokyklą. Čia būdama įsitikinau, kad socialistinės Tėvynės prieglobstyje kiekvienam žmogui, nežiūrint jo kilmės, lyties ir turto, kelias atviras į gražų gyvenimą. Tuo keliu ir pradėjau eiti. Baigiau mokyklą. Išmokau mezgėjos amato. Šį rudenį drauge su kitomis mokslo draugėmis atvykau į Vilnių. Buvo vakaras. Mašina įvažiavo į fabriko kiemą. Nustebusiomis  akimis žiūrėjau į didžiulius tamsius fabriko pastatus, į plačius langus, į aukštą kaminą. Rankos virpėjo iš džiaugsmo. Atsistojusi fabriko kieme tarp tų didingų pastatų, tikrai pasijutau laiminga. Aš fabriko darbininkė! Kažkoks nepaprastas jausmas stumte stūmė į fabriko vidų, ten, kur prie dūzgiančių mašinų stovi mano naujieji draugai. Su plakančia širdimi klausiausi visų nurodymų apie darbą. Dar tvirčiau suplakė mano širdis, kai meisterė drg. Požaitė atvedė mane prie mašinos. Pradžia buvo nedrąsi, sunki. Pirmosiomis dienomis išeidavo du trys megztukai. O vėliau, juo toliau, juo daugiau. Šiandien padarau iki 15 megztukų. Pamėgau šį darbą. Jau dabar kas dieną duodu po dvi normas. Dirbu ir mokausi. Noriu tapti meistere. Šiandien aš žinau, ką reiškia tarybinė santvarka ir josios didžioji Stalino Konstitucija. Ji man suteikė specialybę ir darbą. Ji man atvėrė šviesų kelią į šviesų rytojų.


Gruodžio 7 dieną Algirdas Brazauskas priėmė Rusijos Federacijos nepaprastąjį ir įgaliotąjį ambasadorių Lietuvoje Nikolajų Obertyševą. Pokalbio metu Rusijos ambasadorius pasveikino Algirdą Brazauską jo išrinkimo laikinai einančiu prezidento pareigas proga, palinkėjo jam vaisingo darbo. Buvo aptarti tolesnio Rusijos ir Lietuvos bendradarbiavimo, taip pat kai kurie Rusijos ambasados įsikūrimo klausimai. Pokalbyje dalyvavo laikinasis reikalų patikėtinis Maskvoje Egidijus Bičkauskas.


Tarybų Sąjungos—Lenkijos draugystės draugijos delegacijos viešėjimas Lietuvoje Viešinti Lietuvoje Tarybų Sąjungos—Lenkijos draugystės draugijos delegacija, vadovaujama Vyriausiosios draugijos valdybos sekretoriaus Lenkijos Liaudies Respublikos seimo deputato E. Orlovskos, vakar toliau susipažino su Vilniumi. Rytą svečiai apžiūrėjo Vilniaus Valstybinio V. Kapsuko vardo universiteto senovinius pastatus, pabuvojo jo auditorijose, paliko įrašą universiteto garbės lankytojų knygoje, kuri jau vedama šimtą metų. Po to delegacija aplankė Pilies skersgatvyje kambarį, kuriame 1822 metais gyveno didysis lenkų poetas Adomas Mickevičius. Dabar čia įkurtame A. Mickevičiaus memorialiniame muziejuje svečiai įsiminė kai kuriuos unikalinius daiktus, kurių nėra lenkų muziejuose. Dieną delegacijos garbei buvo surengtas priėmimas Lietuvos TSR Kultūros ministerijoje. Pasikeitus nuomonėmis tarp kultūros ministro J. Smilgevičiaus, ministro pavaduotojo M. Meškauskienės, ministerijos kolegijos narių ir Tarybų Sąjungos—Lenkijos draugystės draugijos delegacijos narių, buvo pasiektas principialus susitarimas apie tai, jog ateinančiais metais Lenkijos Liaudies Respublikoje bus surengta lietuvių meno dekada. Draugai lenkai pareiškė norą organizuoti Lenkijoje lietuvių dailininkų paveikslų, kurie dabar eksponuojami Lietuvos TSR Dailės muziejuje, parodą, sistemingai keistis naujais muzikos ir literatūros kūriniais. Svečius sudomino taip pat Tarybų Lietuvos kultūros-švietimo įstaigų darbo patyrimas organizuojant meno saviveiklą. Šį patyrimą jie norėtų pritaikyti ir savo respublikoje. Po priėmimo Kultūros ministerijoje svečiai apsilankė Naujosios Vilnios mokytojų institute, kuriame ruošiami dėstytojai mūsų respublikos mokykloms su lenkų dėstomąja kalba. Svečiai kalbėjosi su instituto direktoriumi V. Čečetu, dėstytojais, studentais, apžiūrėjo įvairius kabinetus, auditorijas, mokomąjį lauką. Antroje dienos pusėje delegacija apsilankė Vilniaus rajono Spalio revoliucijos vardo ir Kirovo vardo žemės ūkio artelėse. (ELTA).