Algirdas Endriukaitis Lietuvos valstybės 1940-1990 metų įvykių istorinio, politinio ir teisinio įvertinimo senatis neturi jokios prasmės. Viskas turi būti solidžia valstybės forma pasakyta ir apibrėžta. Istorinė tiesa turi ne vien teorinę arba kronikinę reikšmę, bet yra prasminga šių dienų gyvenimui ir ateities kartoms. Įvykiai turi būti įvardyti ir įvertinti, juo labiau kad Baltijos šalims, kaip okupacijos objektui, grėsmės priežastys ir paviršinės bei giluminės pasekmės lieka kaip kasdienė ir ilgametė našta, kurią tenka nešti aukai. Padedant Vakarams, Rusija prievartauja Latviją dėl pilietybės įstatymo. Tęsiama sena politika, o tai dar labiau skubina imtis teisinių savigynos priemonių - fiksuoti ir teisiškai įvertinti 1940 metais SSRS įvykdytos Baltijos šalių okupacijos ir aneksijos faktą. Šių metų birželio 26 d. “Nezavisimaja gazeta” paskelbė Rusijos strateginių tyrimų instituto darbuotojo A.Trynkovo straipsnį dėl 1940 metų įvykių Baltijos šalyse vertinimo. Jis kalba apie taikų SSRS kariuomenės įvedimą, karinės administracijos ir masinio pasipriešinimo nebuvimą. Autorius teigia, kad nei 1945 m. Potsdamo dokumentuose, nei 1946 m. Churchillio kalboje Fultone, nei 1975 metų ESBO Baigiamajame akte neužsimenama apie Baltijos šalių okupaciją. Tuo reikia skubiai pasirūpinti mums patiems. Latvijos Seimas 1996 m. rugpjūčio 22 d., prieš balsavus penkiems deputatams, priėmė “Deklaraciją apie Latvijos okupaciją”. Šiame dokumente nurodoma, kad po Latvijos okupacijos buvo vykdomas tautos genocidas, latvių dalis valstybėje nuo 77 proc. sumažėjo iki 52 proc., per 30 tūkst. latvių aktyviai priešinosi okupacijai. Latvijos krikščionių demokratų sąjunga gegužės mėnesį Antrojo pasaulinio karo pabaigos metinių proga įteikė aukštiems šalies pareigūnams ir ambasadoriams Rygoje raginimą priminti Rusijai ir Vokietijai: jos yra atsakingos už tai, kad dabar šalyje atsirado 700 tūkst. žmonių be pilietybės. Tai okupacijos padarinys. Jie paragino Europos šalis pripažinti Antrojo pasaulinio karo metu įvykdytą Latvijos okupacijos, kuri baigėsi tik 1994 metų rugpjūčio 31 dieną, faktą. Reikalaujama tuoj pat pradėti Latvijos okupacijos pripažinimo procedūrą JTO lygiu. Panašių reikalavimų ir veiksmų ėmėsi ir Latvijos nacionalinio fronto organizacija. Birželio mėnesį Latvijos parlamentas nutarė “Deklaraciją apie Latvijos okupaciją” išplatinti JTO kaip oficialų dokumentą, taip pat kreiptis į JTO konsultacinį teismą, kad būtų fiksuotas Latvijos okupacijos faktas. Rusijos URM tuoj pat reagavo į šį nutarimą, bet ginčijo tik vieną šios deklaracijos vietą, kur nurodoma, kad 1944 m. Rusija neteisėtai prisijungė dalį Latvijos Abrenės rajono (apie 2 tūkst. kv. km). Kadangi deklaracijoje pasaulio šalys ir tarptautinės organizacijos raginamos pripažinti Latvijos okupacijos faktą, kviečiamos padėti Latvijai likviduoti jos pasekmes, remti politiškai ir ekonomiškai, o svarbiausia remti pastangas tų asmenų, kurie nori iš Latvijos grįžti į savo etninę tėvynę ir iš užsienio šalių latviams į savo tėvynę - Latviją, Rusija tai apibūdino kaip rusakalbių išvarymą iš Latvijos. Birželio 11 d. Latvijos Seimas priėmė nutarimą, kuriuo vyriausybė įpareigojama garantuoti, kad Latvijos diplomatinės atstovybės užsienyje atitinkamas šalis supažindintų su “Deklaracija apie Latvijos okupaciją”. Ji turi būti išplatinta kaip oficialus Jungtinių Tautų Organizacijos dokumentas. Kartu būtina JTO pasiūlyti, kad tarptautinis teismas pateiktų konsultacinę išvadą, kokius tarptautinius įsipareigojimus pažeidė SSRS, okupuodama Latviją, ir kokios yra to pažeidimo teisinės pasekmės. Seimo deputatas Karlis Ceranas paaiškino: “Latvijos okupacijos pasekmės tarptautiniu lygiu nepaaiškintos”. Deputatas Juris Dobelis, atsakydamas į oponentų replikas, paklausė: “Ar pasiekė valstybės prezidentas, kad kitų šalių vadovai atsiprašytų už nusižengimus mūsų tautai?” Iki rugsėjo 1 d. vyriausybė privalo Seimą informuoti apie šio uždavinio įvykdymą. Gegužės 12 d. Latvijos, Estijos ir Lietuvos prezidentai Guntis Ulmanis, Lenartas Meris ir Valdas Adamkus inicijavo savo šalyse komisijų, kurios įvertintų 1939-1991 metų įvykius trijose valstybėse, sudarymą. Tikimasi tirti sovietų ir nacių nusikaltimus žmoniškumui. Kaip pranešė agentūra DPA, prezidentai paneigė tvirtinimą, kad ši iniciatyva yra strateginis atsakymas į tarptautinę kritiką. Čia įžvelgtume neryžtingumą, sutrikimą ir dairymąsi. Kas valstybei strategiškai gali būti svarbiau už atvirą santykių su kaimynais išsiaiškinimą? Šiuo metu Rusija tarptautinėse organizacijose teikia kaltinimus Latvijai už žmogaus teisių pažeidimus, visiškai ignoruodama Latvijos okupacijos ir kolonizacijos faktą, kolonistų nelojalumą ir nepagarbą Latvijos valstybei, nekalbėdama apie savo prievolę atlyginti okupacijos žalą ir likviduoti visas kolonizavimo pasekmes. Rusija rugsėjo mėnesį rengiasi šiuo klausimu Europos Tarybos Parlamentinėje Asamblėjoje spausti Latviją. Latvija gali tik tokiu suprantamu kontrpuolimu gintis nuo aiškiai neteisaus Rusijos puolimo. Tokios deklaracijos priėmimas Lietuvoje ir Estijoje būtų ne tik šių šalių, bet ir Latvijos gynimas, t.y. bendras Baltijos frontas. Nejaugi vėl leisime Latviją sudoroti, negi patys atsistosime laukti savo eilės? 1998 m. kovo 26 d. Azerbaidžano Respublikos prezidentas Geidaras Alijevas pasirašė didelės apimties įsaką apie azerbaidžaniečių genocidą, prasidėjusį 1813 ir 1828 metais pasirašius Giuliustano ir Turkmančajaus sutartis. Prezidento įsaku kovo 31-oji skelbiama azerbaidžaniečių genocido diena. Prancūzijos Nacionalinis susirinkimas šių metų birželio mėnesį priėmė įstatymą dėl pirmojo XX amžiaus genocido - armėnų genocido Turkijoje 1915 metais pripažinimo. Įstatymą sudaro vienas straipsnis: “Prancūzija viešai pripažįsta armėnų genocidą 1915 metais”. Jo projektą pateikė Socialistų partija. Komunistų partija siūlė priimti patikslinančią pataisą, kad genocidą “prieš armėnų tautą nuo 1915 iki 1922 metų vykdė Otomanų imperijos epochos Turkijos vyriausybė”. Šis papildymas nebuvo priimtas dėl nuolatinių dabartinės Turkijos valdžios demaršų. Prisimintina ir tai, kad Turkija ir Prancūzija yra NATO sąjungininkės. Beje, 1919 metais Turkijoje vyko teismo procesai, kuriuose mirties bausmė ir didelės katorgos darbų bei kalėjimo bausmės buvo skirtos jaunaturkiams už Osmanų imperijos įtraukimą į Pirmąjį pasaulinį karą ir armėnų genocidą. Visa tai pasmerkė tuo metu teisme kalbėjęs pirmasis Turkijos prezidentas Kemalis Atatiurkas. Šių metų gegužės 28 d. Vokietijos Bundestagas vienbalsiai priėmė įstatymą, kuriuo reabilituojama kone pusė milijono nacių valdžios nuteistų už atsisakymą eiti tarnauti į kariuomenę arba priklausymą tautinėms mažumoms asmenų. Vokietijos teisingumo ministras Eduardas Schmidtas-Jortzigas ta proga pareiškė, kad įstatymas pavėluotas, tačiau išsamus. Lietuvoje nėra viską apimančio teisinio dokumento dėl Lietuvos okupacijos. Kartais netgi pašnekama apie SSRS kariuomenės sutikimą su gėlėmis, bandoma Lietuvos politinės santvarkos elementus susieti su nepasitenkinimu, o padėtis tarytum buvo taisoma su svetimos kariuomenės pagalba. Kolaboracionistai, buvę prisitaikėliai rezistencinio judėjimo racionalumu ir prasmingumu, linkę abejoti ir net atmesti. Tokia logika remiantis nebuvo prasmės kovoti su kryžiuočiais, netenka prasmės XIX amžiaus sukilimai, knygnešių epopėja, 1918 metų kovos ir rizika. Idealizmo ir pasiaukojimo, didvyriškumo ir priesaikos paneigimas ir parsidavėliškumo pateisinimas skatino naudos, pragmatizmo ir išdavysčių bei išdavikų pateisinimą, protegavimą. Tai jau konceptualūs žmogaus, tautos ir valstybės būties klausimai. Susidaro įspūdis, kad išsamus istorinis, politinis ir teisinis valstybės likimo vertinimas priklauso nuo pavienio istoriko, publicisto epizodinio arba subjektyvaus vertinimo. Dokumentas, įvertinantis tautos ir valstybės 1940-1990 metų kelią, turėtų dvejopą prasmę - vidaus ir užsienio poreikiams. Pačiai Lietuvai svarbu įvertinti istoriją, mokyti ir ugdyti jaunimą. Būtina suprantamai išdėstyti ir teigti, kad tautos teisės, žmogiškoji savigarba ir tautinis išdidumas yra ginamos vertybės. Tokios nuostatos turėtų būti suformuluotos vientisame dokumente - deklaracijoje. Tai būtų pamatinis valstybės gyvenimo etapo apibūdinimas. Šie akcentai ir nuostatos reikšmingos vykdant deokupacijos, deaneksijos ir dekolonizacijos politiką. Deklaracijoje turi būti įvardijamos okupacijos prielaidos, priežastys, organizatoriai, vykdytojai, priemonės ir moralinės, politinės, socialinės bei ekonominės pasekmės ir atsakomybė. Teko iš kai kurių teisėjų girdėti, kad niekur nėra, pavyzdžiui, įstatyminio stribų įvertinimo. Kaip atsakyti dabartiniam kolaboracionistiniam aiškinimui, jog buvusių KGB darbuotojų darbinės veiklos apribojimas pažeis žmogaus teises? Kiek metų partijos ir KGB darbuotojai pažeidinėjo žmogaus teises? Tai buvo pagrindinės kolaboracionistinio prievartavimo struktūros. Jos teigia, kad dabar norima pažeisti jų teises. Antai nuo studijų laikų KGB dirbęs M.Misiukonis, kalbėdamas apie kagėbistų darbo teisių suvaržymus, sako: “Būtų nesąmonė patvirtinti tokias pataisas, nes tokiu atveju reikėtų keisti ir darbo įstatymus, ir Konstituciją”. Jie nelaiko savęs budeliais ir nemato aukų, jie neketina atgailauti, jiems nebuvo okupacijos. Prisiminkime, kas ir dėl ko buvo parenkamas ir ėjo tarnauti į KGB. Kokį šlykštų darbą jie dirbo. Negi dabar jie tapo lojalūs ir mylintys Lietuvą, jeigu kalba apie SSRS KGB duotos priesaikos laikymąsi? Gal todėl LDDP taip uoliai gina TSKP ir KGB teises, net ketina kreiptis į Konstitucinį Teismą ir Europos teismus. Taigi reikia fiksuoti kolaboracionistines struktūras taip pat kaip ir fašistinį gestapą bei nacionalsocialistų partiją, dėl kurių teisių ir atsakomybės niekas nediskutuoja. Deklaracijoje fiksuojamos ir įvertinamos nuostatos bei principai pereitų į atitinkamas Seimo priimamas teisės normas. Deklaracija kartu turėtų ir chrestomatinę vertę. Užsienio srityje ji primintų kaimyninėms šalims apie jų padarytą skriaudą ir prievolę atsilyginti. Regis, per ilgai šiandien skaičiuojame Rusijos ir Vokietijos žalą Lietuvai, taip pat nežinome, kokie mūsų santykiai ir problemos bus, tarkim, po dešimties metų. Išankstinis savo teisumo ir orumo deklaravimas gali būti savigynos ir mobilizacinė priemonė nuo galimų istorinių recidyvų. Visur gerbiami drąsieji ir su jais skaitomasi. Daugeliu atvejų užsienio politikoje mūsų elgesys prisitaikėliškas, pataikaujantis didžiųjų valstybių užmačioms. Tai provokuoja jas dar labiau mus spausti, visko išreikalauti, diktuoti, versti mus savo noru paminti savigarbą, tapti didžiųjų valstybių palydovu. Esu parengęs daugiau kaip trijų puslapių apimties “Deklaraciją dėl Lietuvos okupacijos, aneksijos ir genocido”. Joje yra preambulė; dalys apie tarptautinį sąmokslą prieš Lietuvą, pirmąją okupaciją - klastą ir genocidą, antrąją okupaciją - pasipriešinimą ir genocidą, okupacijos organizatorius, tautos naikinimo vykdytojus; okupacijos žalos pasekmės ir apibendrinimai. Šis projektas pateiktas Seimo Teisės ir teisėtvarkos bei Nacionalinio saugumo komitetams. Deklaracijos priėmimo problema yra ne tik politinė, teisinė, bet ir moralinė. Moraliniai apsisprendimai ir veiksmai visuomet būna patys sunkiausi, nepatogūs, neparankūs, netinkamu laiku ir, žiūrint baimės akimis, rizikingi. Visas baimes gali įveikti suvereni ir save gerbianti valstybė. Nedovanotina praleisti istorijos suteiktą galimybę.


Kaip sunkiai prigyja latvių lenkų susiartinimo idėja, aiškiai parodo paskutinis Vilniaus laikraščio „Dziennik Wilenski“ numeris. Laikraštis persispausdino neseniai latvių statistinio biuro vedėjo Skujenieko padarytą pareiškimą, kad lenkų Latvijoj visai nėra ir kad tie, kurie save vadina lenkais, yra tiktai nutautę latviai, ir ta proga parašytą lenkų mažumos Latvijoj organo „Dzwon“ straipsnį, kuriam kuo nuoširdžiausiai pritaria. Tą straipsnį čia paduodame ištisai. „Dzwon“, pasipiktinęs rašo: „O ar p. Skujenieks kada paklausė save, kokie ryšiai riša čia (supr.: Latvijoj) gyvenančius lenkus su lenkais tėvynėj? O ar apie „lenkiškų Inflantų“ istorinę praeitį žino ką p. Skujenieks? Nejaugi turime sugrįžti prie išgarsėjusių aštuonių valsčių ir įrodyti jų istorišką priklausomybę Lenkijai, ar išrašyti pavardes visų tų, kurie, kovodami dėl Lenkijos laisvės ir nepriklausomybės, paguldė galvas čia Latgalijoj? P. Skujeniekui, gal, reikia datų ir pavardžių? O ar kada p. Skujenieks save paklausė apie Daugavpilio išvadavimą nuo bolševikų lenkų kariuomenės pastangomis? Nejaugi tie, kurie guli „Inflantų“ kapinėse, tie erelių sielos, taip pat nutautę latviai? Pergyvenome trijų erelių plėšimus, nesiduosime sulaužomi nesveikų smegenų užgaidų ir nesiduosime įtikinami jų svaičiojimų. Tegul provincijos dignitorius, gavęs direktyvų iš viršaus, prievarta užrašinėja lenką gudu; tegul įrodinėja latvių statistai, kad lenkų skaičius vis mažėja; tegul atsako mums mūsų teisė į mūsų žemes ir tegul atima iš mūsų vaikų lenkišką mokyklą — mes išlaikysime, kaip iki šiolei išlaikėme. Tiktai kam tie madrigalai, ir prakalbos, ir arbatėlės, ir abipusiai vizitai? Kam tas akių dūmimas latvių lenkų susiartinimu? Kas ką nori apgauti ir apmauti? Juokinga ir vaikiška. Išeina, lyg viena ranka turėtume šunį, o antra… katę, norėdami save įtikinti, kad tie padorūs gyvulėliai — gyvena visiškoj taikoj. Gana to! Reikia nuimti kaukes ir nevynioti ašmenų į pakulas“.


Naujos duomenų bazės id, Senos duomenų bazės id

Klausimų-atsakymų vakarai—svarbi paskaitinio darbo forma

PASKAITINĖ propaganda yra didžiai vertinga priemonė auklėjant jaunimą sąžiningais, dorais piliečiais, mylinčiais savo socialistinę Tėvynę. Tačiau kartais ši priemonė, neapgalvotai naudojama, tampa bereikšmė ir, užuot davusi naudos, tik sugaišina klausytoją, sukelia jo nepasitenkinimą, atbaido nuo paskaitų. Neretai pasitaiko, kad klausytojai nenoriai renkasi ir į labiau žinomo ir gero lektoriaus paskaitas, nes dažnai pats pavadinimas „paskaita“ nepatraukia klausytojo, LTSR Politinių ir mokslinių žinių skleidimo draugijos Šeduvos rajono skyriaus lektoriai, remdamiesi savo darbo praktika skaitant paskaitas jaunimui, padarė išvadą, kad reikia dažniau organizuoti klausimų-atsakymų vakarus. Mes organizavome mokslinius-ateistinius paskaitų ciklus rajono kultūros namuose ir vidurinėje mokykloje Šeduvoje, paskaitų ciklą jaunimui Smilgiuose. Paskaitų ciklai baigdavosi klausimų-atsakymų vakarais. Šiuose vakaruose dalyvavo daugiau jaunimo negu eilinėse paskaitose. Organizuojant tokio pobūdžio vakarus, informuodavome jaunimą, kaip vyks pasiruošimas šiam vakarui. Pradžioje skaitydavome eilę paskaitų ateistiniais klausimais, o besiklausantieji pranešimo eigoje arba jam pasibaigus pateikdavo savo klausimus. Darydami tokius pranešimus, pvz., apie Žemės kilmę ir jos vystymąsi, miegą ir sapnus, žmogaus gyvenimo ir mirties problemas ir kt., lektoriai stengiasi pranešimo metu suaktyvinti auditoriją, sudominti ją, kai kada tiesiog nurodydami, kad vienu ar kitu klausimu atsakymą išgirs klausimų-atsakymų vakare. Kartais gaunama ir naivių bei scholastinių klausimų („Ar galima suskaičiuoti plaukus ant žmogaus galvos?“, „Kas pirmiau atsirado: višta ar kiaušinis?“ ir panašiai). Mes per atsakymų vakarus atsakome į visus pateiktus klausimus. Kada surenkami visi klausimai, jie paskirstomi tiems lektoriams, kurie skaito šiuo arba panašiu klausimu paskaitas. Pvz., klausimų-atsakymų vakare Šeduvos vidurinėje mokykloje į klausimus atsakinėjo draugijos nariai gydytojas A. Maldutis, mokytojai K. Striuoga, J. Jukonis, A. Viliūnas ir kiti. Kultūros namuose atsakinėjo net 11 draugijos narių. Mes reikalaujame iš lektorių, kad atsakymai būtų konkretūs, išsamūs ir ne ilgesni kaip 10 minučių. Sudominti klausytoją ir yra svarbiausia paskaitiniame darbe. Jaunimas tokio klausimų-atsakymų vakaro laukia nekantriai, gausiai jame dalyvauja, atidžiai klauso ir pateiktų klausimų, ir duodamo atsakymo. Pagaliau toks klausimų-atsakymų vakarų paruošimo būdas — ne vienintelis. Artimiausiu laiku mes ruošiame klausimų-atsakymų vakarą apie jaunimo elgesio kultūrą. Galvojame tiesiog paskelbti klausimų-atsakymo vakaro temą, nurodydami susirinkimo vietą. Prie skelbimo pakabinsime dėžutę. Klausimų-atsakymų vakarais jaunimas labai domisi, todėl tokiems vakarams organizuoti turėtų daugiau iniciatyvos rodyti LLKJS rajonų komitetų darbuotojai, pirminės komjaunimo organizacijos. Tuomet bendromis jėgomis galima būtų įdomiau ir masiškiau ruošti tokius vakarus, kas duotų daug naudos auklėjant mūsų jaunimą komunistine dvasia.


Vengrija ir Rumunija turės susitari tiesioginai.

Pranešama, kad per šią Tautų Sąjungos tarybos sesiją nebus likviduotas Rumunijos ir Vengrijos ginčas dėl optantų. Spėjama, kad iki tarybos birželio mėn. sesijos bus patarta toms valstybėms susitarti tiesioginiu būdu.


„Popolo d'Italia“ ministerio pirmininko brolis Arnaldo Mussolini rašo, kad atentatą prieš jezuitą Venturi, buvusį jezuitų ordeno sekretorių, inspiravę masonai. Masonerija norėjusi pašalinti Venturi, nes jis esąs Benito Mussolini patarėjas tikybiniais ir politiniais reikalais. Kad atentatas prieš Venturi sujaudino italų visuomenę ir vyriausybę, rodo tas faktas, jog policija patarė Mussolini nedalyvauti maršalo Diazo laidotuvėse, kurios įvyko kovo 3 d. Policijos nuomone, per tas iškilmes galėjęs pasikartoti atentatas ir prieš Mussolini. Iš pradžios ministeris pirmininkas norėjęs paklausyti patarimų ir laidotuvėse nedalyvauti, bet vėliau savo nuomonę pakeitė ir laidotuvėse dalyvavo.


Lietuvos atsakymas į lenkų: „…norite ar nenorite“.

Štai jau paskelbtas mūsų vyriausybės atsakymas į lenkų paskutinią notą. Lietuvos vyriausybė pasisakė, kad ji sutinka su Lenkija derėtis ir žodžiu. Tiesą pasakius, deramasi buvo jau nuo pereitų metų gruodžio mėnesio, nuo Ženovos sprendimo. Tik iki šiol tos derybos buvo vedamos raštu, notomis. Lietuva nori taikos ir yra pasiryžusi bandyti visas priemones, eiti į visus galimus kompromisus, kad turėtų su visais savo kaimynais, taigi ir su Lenkija, gerus kaimyniškus santykius. Lietuva labai džiaugtųsi, jei pavyktų derybų keliu pašalinti dabartinę nenormalią padėtį su Lenkija. Bet gi kiekvienos derybos, jeigu jos imamos rimtai, reikalauja tam tikro sąlygų minimumo. Lietuvos vyriausybė žiūri į derybas rimtai ir todėl ji nori turėti tokį sąlygų minimumą, kuris bent tiek garantuotų, kad derybos atidarius, nereikėtų jų tuojau nutraukti. Užtat Lietuvos vyriausybė savo atsakyme į pirmą lenkų notą iškėlė kelias sąlygas, būtent: 1) lenkų Ženevoj duotą ir neįvykdytą pažadą grąžinti tremtinius, 2) taip pat neįvykdytą lenkų pažadą likviduoti suorganizuotas prieš Lietuvą karo bandas, 3) precizuoti derybų turinį. Lenkai, kaipo derybų iniciatoriai, turėtų iš anksto patiekti savo sumanymus. Taip daroma visose derybose. Toliau, kadangi visu tuo reikalu tarpininkavo ir pasižadėjo toliau, reikalui esant, tarpininkauti Tautų Sąjunga, tai Lietuvos vyriausybė nelaikė galimu to tarpininko ignoruoti ir todėl paklausė lenkus, kaip jie žiūri į tolesnį T. Sąjungos tarpininkavimą bei pagalbą derybose. Pagaliau, Lietuvos vyriausybė negalėjo neatkreipti lenkų dėmesio į tai, kad lenkai statydami derybų tikslu ir objektu normalių politinių ir ekonominių santykių tarp abiejų valstybių sudarymą eina daug toliau, negu Tautų Sąjungos Tarybos rezoliucija numato. Ta rezoliucija kalba tik apie tokius santykius, kurie patikrintų taiką; ir daugiau nieko. Tuo tarpu lenkai tuojau kalba apie normalių santykių sudarymą visose srityse. Lietuva nori turėti su Lenkija kuogeriausius santykius, kaip su kitais kaimynais. Bet normalūs santykiai gali išdygti tiktai iš normalios padėties. Tuo tarpu padėtis tarp Lietuvos ir Lenkijos nėra normali. Lenkai brutališku būdu sulaužė tik pasirašytą sutartį, pajėga pagrobė trečdalį teritorijos su sostine, ligšiol grobį laiko, ir varo ten baisiausią lietuvybės naikinimą. O jeigu taip, tai kaip galima reikalauti iš nenormalios padėties normalių santykių? Normalius santykius tarp Lietuvos ir Lenkijos galima nustatyti tik sunormalizavus visą padėtį. Bet tas pareina daugiau nuo Lenkijos, negu nuo Lietuvos. Lenkų antroji nota visus labai nustebino. Ji aplenkė visus Lietuvos vyriausybės klausimus ir šaukė feldfebelišku tonu: norite ar nenorite?! Į tokį turinį ir toną Lietuvos vyriausybė galėjo nieko neatsakyti arba trumpai patarti lenkams dar kartą pasiskaityti T. S. Tarybos rezoliuciją ir Lietuvos pirmiau pasiųstą notą. Ministeris pirmininkas savo antroj notoj trumpai pakartoja klausimus, į kuriuos nėra gavęs atsakymo, pataiso lenkų ministerio T. S. Tarybos rezoliucijos netikslų aiškinimą, ir visai pamatuotai nurodo lenkų nenuosakumą, kurie pirmoj notoj siūlė derėtis tiktai susisiekimo klausimais, o antroj kalba jau apie visiškai normalių santykių nustatymą. Aišku, kad normalės santykiai apima ne vien tik susisiekimą. Pagaliau, ministeris pirmininkas nurodo, kad tolesnis susirašinėjimas notomis neturi tikslo, nes tik labiau supainioja situaciją. Todėl Lietuvos vyriausybė siūlo lenkams, jei jie nori, kad derybose dalyvautų T. Sąjungos atstovas, drauge susitarti su T. S-ga dėl derybų laiko ir vietos, o jeigu nenori, tai Lietuvos vyriausybė sutinka pradėti derybas Karaliaučiuj kovo 30 d. Lietuva darė ir daro didžiausių nuolaidų ir pastangų taikai išlaikyti. Tačiau tai dar nereiškia, kad Lietuva, atsisėdusi prie derybų stalo, pamirštų savo gyvuosius lenkų įžeistus interesus. Jei Lenkija neturi geros valios atitaisyti įžeistas Lietuvos teises, jei Pilsudskis mano privesti Lietuvą prie savo teisių išsižadėjimo ir padaryti ją savo politikos įrankiu, tai tuo yra pakertami visi galimumai Lietuvos Lenkijos konfliktui išlyginti, o kartu ir taikai rytų Europoj stabilizuoti.


Respublikinis pasitarimas organizacinio – partinio darbo klausimais

VILNIUS, III. 8. (ELTA). Šiandien Lietuvos KP Centro Komitete pasibaigė dvi dienas trukęs respublikinis pasitarimas organizacinio-partinio darbo klausimais. Pasitarime dalyvavo partijos miestų ir rajonų komitetų sekretoriai, kurie rūpinasi šiais klausimais, partijos miestų ir rajonų komitetų organizacinių skyrių vedėjai, stambiausių įmonių, statybos organizacijų, kolūkių, tarybinių ūkių, partinių organizacijų sekretoriai, respublikos partinis aktyvas. Susirinkusieji apsvarstė TSKP Centro Komitete įvykusio partinių organų skyrių vedėjų pasitarimo išdavas, respublikos partijos miestų ir rajonų komitetų uždavinius gerinti organizacinį-partinį darbą vykdant TSKP XXII suvažiavimo nutarimus. Pranešimą šiuo klausimu padarė Lietuvos KP CK skyriaus vedėjas J. Novickas. Antruoju dienotvarkės klausimu – apie pasiruošimą rinkimams į TSRS Aukščiausiąją Tarybą – pasisakė Lietuvos KP CK skyrių vedėjų pavaduotojai K. Markevičius ir S. Šimkus.


SSSR ir Vokietijos ekonominės derybos. Spaudos žiniomis, greitu laiku numatomos SSSR ir Vokietijos ekonominių derybų atnaujinimas. Kaip žinoma, šios derybos, prasidėjusios šį pavasarį, buvo atidėtos dėl grynai politinių motyvų būtent ryšy su vokiečių inžinierių suėmimu Sovietų Rusijoj. Dabar šisai vokiečių rusų incidentas likviduotas ir atnaujinamos ekonominės derybos galės sklandžiai eiti. Šiose derybose paliečiama visa eilė pirmos svarbos klausimų, turinčių tiek politinio, tiek grynai ekonominio pobūdžio. Dalykas toks, kad sudaryta 1928 m. tarp Vokietijos ir SSSR prekybos sutartis nevisiškai patenkina vokiečių pramonės bei prekybos sluoksnius. Šie savo laiku turėjo vilties iš prekybos santykių su Rusija ir ju iniciatyva vokiečių vyriausybė net sutiko duoti SSSR ilgalaikinį kreditą šiai prekybai vystytis. Tačiau, rusai nepasinaudojo visais jiems suteiktais kreditais ir importas iš Vokietijos nebuvo toksai didelis, kaip tai numatė vokiečių pramonininkai. Čia kyla aikštėn visos Sovietų Rusijos užsienių prekybos ypatybės. Kaip žinoma, Sovietų Rusija įvedė savo krašte užsienių prekybos monopoliją, kuri priklauso išimtinai valstybei. Čia jokia privatinė iniciatyva neprileidžiama. Štai kodėl vokiečių pramonininkams bei prekybininkams tenka turėti reikalą išimtinai su vadinamu „Narkomvneštorgu“ t. y. Liaudies Komisariatu užsienių prekybai, kurį užsieny atstovauja tam tikros prekybos atstovybės, veikiančios prie diplomatinių atstovų ir turinčios tam tikrą diplomatinį pobūdį. Aišku, kad vokiečių pramonininkams daug lengviau būtų susitarti su privatinėmis ekonominėmis organizacijomis, negu su valstybinėmis įstaigomis. Šios, žinoma, visai kitokiu pagrindu dirba. Kiekvienais metais yra nustatomas tam tikras užsakymų užsieniuose planas, kuris turi būti pilnai įvykdytas. Jeigu į tą planą neįėjo tam tikrų prekių nupirkimas, arba jisai buvo numatomas kitoj šaly, tai nuo tokio plano vykdymo negali būti atsisakyta, nors dėl tų arba kitų


Švedijos laikraštis apie TSKP XX suvažiavimo išdavas

Švedijos socialdemokratų partijos organas laikraštis „Morgon‑Tidningen“ vedamajame straipsnyje, skirtame TSKP XX suvažiavimo išdavoms, nurodo didelę suvažiavimo reikšmę. Pažymėjęs, kad Vakaruose dažnai nepakankamai vertinami Tarybų Sąjungos laimėjimai, laikraštis rašo, kad Tarybų Sąjunga stambių kapitalinių idėjimų dėka tampa viena iš pirmųjų pasaulio pramoninių valstybių. Vakaruose, toliau rašo laikraštis, buvo padaryta tiek daug klaidų ir tiek daug klaidingų išvadų Tarybų Sąjungos politikos atžvilgiu, kad jau būtų laikas pradėti realistiškai vertinti siekimus ir galimybes.


Lenkijoj ruošiama konstitucijos reformą.

Lenkų susisiekimo ministeris Romockis turėjo Poznanėj politinę kalbą, kurioj pareiškė, kad būsimas seimas tarp kita ko turėsiąs pakeisti konstituciją. Vyriausybės sferose svarstomas tų pakeitimų projektas ta prasme, kad į senatą skyrimo būdu įeisiąs tam tikras skaičius universitetų, aukštųjų dvasininkų, ūkio sferų, darbo pasaulio ir kt. atstovų. Seimui vyriausybė patieksianti valstybės galvos valdžios praplėtimo projektą. Valstybės galva būsiąs tituluojamas ne prezidentu, bet valstybės viršininku. Seimas ir senatas, priėmę reikalingus konstitucijos pakeitimus ir susietą su tais pakeitimais rinkimų reformą, o taip pat biudžetą, pabaigsią savo veikimą.


Japonijos darbo žmonių demonstracija Tokio mieste

TOKIO, kovo 11 d. (TASS-ELTA). Šiandien daugiau kaip 30 tūkstančių. Tokio municipalinių įstaigų ir įmonių darbininkų bei tarnautojų išėjo į demonstraciją, reikalaudami nedelsiant padidinti darbo užmokestį. Raudonomis profsąjungų vėliavomis nešini demonstrantai pražygiavo miesto gatvėmis. Hibijos parke Ivyko mitingas, kurio dalyviai priėmė eilę rezoliucijų, atspindinčių darbo žmonių reikalavimus.


REIKALAUJAMA NACIONALIZUOTI ARGENTINOS ELEKTROS PRAMONĘ

BUENOS-AIRES, kovo 22 d. (TASS). Argentinos spauda teigiamai įvertina vyriausybės nutarimą nacionalizuoti užsienio elektroenergetikos kompanijos „Sosiedad Elektrika de Rosario“ įmones. Šioje kompanijoje vyrauja Amerikos kapitalas. Kaip nurodo laikraštis „Nuestra Palabra“, ši kompanija 68 metus laikė savo rankose visą miesto aprūpinimą elektros energija ir gaudavo didžiulius pelnus. Laikraštis „Liberasjon“ rašo, kad Rosario miesto gyventojai jau seniai reikalavo perduoti elektros energijos tiekimą valstybei, nes kompanija savivališkai keldavo elektros energijos tarifus ir griebdavosi kitų neteisėtų veiksmų. Pažymėjęs, kad kova už šios kompanijos įmonių nacionalizavimą pasibaigė liaudies pergale, laikraštis ragina siekti, kad būtų nacionalizuotos taip pat ir kitos Argentinos elektroenergetikos įmonės.


I. FILATOVAS TSR Sąjungos Valstybinio liaudies šokių ansamblio artistas

RYTĄ traukinys, kuriuo atvykome gastrolėms į Prancūziją, sustojo prie Paryžiaus stoties perono. Nors buvo labai anksti, sutikti tarybinių artistų susirinko Prancūzijos sostinės teatrinės visuomenės atstovai, laikraščių ir žurnalų korespondentai. Mes išeiname iš vagonų, susiliejame su triukšminga minia. Kalba visi iš karto, visi džiugiai šypsosi, spaudžia vieni kitiems rankas. Didžiulėmis gėlių puokštėmis nešini, vargais negalais prasimušame prie autobusų… Vadinasi, mes, TSR Sąjungos Valstybinio liaudies šokių ansamblio artistai, šoksime Paryžiuje, šoksime šalyje, kur daugelis, deja, tebeturi labai miglotą supratimą apie mūsų tarybinę Tėvynę. Turime žiūrovus prancūzus supažindinti su mūsų tarybiniu choreografiniu menu. Prancūzijoje mūsų ansambliu žmonės labai domėjosi. Daugelis korespondentų visą laiką tiesiog sekė paskui mus – dalyvaudavo ekskursijose, lankydavosi visose repeticijose, nepalikdavo mūsų net pietų metu. Paryžiuje žiūrovai priekabūs ir reiklūs. Prieš mums atvažiavus į Paryžių, čia gastroliavo Kinijos Liaudies Respublikos, Rumunijos, Jugoslavijos, Vengrijos, Italijos, Bulgarijos ir kitų šalių šokių trupės. Todėl mes labai jaudinomės, kai pirmą kartą turėjome pasirodyti Šajo rūmų koncertų salėje su 2700 vietų. Koncerto programoje buvo TSRS tautų šokiai. Nežinome, ar tą atmintiną vakarą šokome gerai ar blogai, bet kimšte prikimšta salė per visą koncertą nenutildama plojo nuo pirmojo iki paskutiniojo numerio. Prie durų, kur turėjome išeiti į gatvę, po koncerto mūsų laukė didžiulė minia. Iš kažkur atskubėję policininkai susiėmė už rankų ir sudarė siaurutį koridoriuką, kad galėtume patekti prie autobusų. Bet tatai mažai tepadeda. Iš visų pusių byra klausimai, prašymai ką nors užrašyti programėlėje. Kažkas veržiasi paspausti ranką. Tamsiaveidė mergina vešliais, į visas šalis papurusiais juodais plaukais, painiodama rusiškus, prancūziškus ir dar kažkokius žodžius, mėgina pasakyti frazę, iš kurios tesupratome tik du žodžius: „družba“ ir „spasiba“. Šis pirmas susitikimas su žiūrovais įgalino mus pamatyti, kaip mielai paprastieji Prancūzijos žmonės sutinka Tarybų šalies pasiuntinius. Per vieną viešėjimo Paryžiuje mėnesį daug kartų matėme didelę ir nuoširdžią draugystę, kurią prancūzai jaučia tarybinei liaudžiai. Visur - gatvėje ar teatre, metropolitene ar autobuse, mus būtinai apspisdavo, spausdavo rankas, apiberdavo gausiais mes klausimais. Po koncerto, sekančią dieną visi Paryžiaus laikraščiai išspausdino apie jį atsiliepimus. Tarybinių artistų pasirodymą laikraščiai apibūdino kaip „rusų choreografijos triumfą“. Netgi kraštutinė dešinioji spauda, kuri paprastai priešiškai sutinka visa tai, kas liečia Tarybų Sąjungą, ansamblį aukštai įvertino. Viešint Prancūzijos sostinėje, mums visiems, žinoma, norėjosi arčiau susipažinti su šiuo įstabiu miestu. Jo grožis iš karto nustebina žmogų. Kai tik išėjome į stoties peroną, tuojau pajutome Paryžiaus žavesį. Be atvangos vaikštinėjome jo puikiomis gatvėmis ir aikštėmis. Paryžius - architektūrinių paminklų miestas. Sunku įsivaizduoti Prancūzijos sostinę be Paryžiaus dievo motinos katedros. Iš arti šis didžiulis raižytas pastatas padaro labai didelį įpūdį. Atmintyje vėl atgyja Hiugo herojai. Atrodo, kad štai štai pailgame lange arba greta baisios akmeninės chimeros pasirodys kuprota Kvazimodo figūra. Neatskiriamai susijęs Paryžius taip pat ir su didingais Invalidų Rūmų pastatais, kur didžiuliame marmuriniame sarkofage guli Napoleono kūnas, atvežtas iš Šventosios Elenos salos. Žinoma, negalima taip pat užmiršti visame pasaulyje garsėjančio Luvro su jo nuostabia antikinių skluptūrų kolekcija ir garsiu paveikslų rinkiniu… O kaipgi, atvykus į Paryžių, galima neapsilankyti Per-Lašez kapinėse, kaip galima nepabuvoti prie Komunarų sienos, prie Anri Barbiuso, Polio Eliuaro ir kitų prancūzų tautos šlovingųjų sūnų kapų. Apie devintą valandą vakaro atsidaro dešimčių teatrų durys. Nacionalinis teatras stato klasikines Moljero ir Šekspyro pjeses. Štai jau daugiau kaip aštuoni mėnesiai Saros Bernar vardo teatre su nuolatiniu pasisekimu rodoma puikaus prancūzų režisieriaus Rulo pastatyta amerikiečių dramaturgo Milerio pjesė „Salemo burtininkes“. Svarbiausius vaidmenis vaidina Ivas Montanas ir Simona Sinjore. „Grand-Operoje“ mes matėme baletą. Atlikėjai labai geri, bet muzikos ir pastatymo stilių bei manierų apibūdinti žodžiu „dekadansas“ būtų, mūsų manymu, net per švelnu. Vienoje ekskursijoje mums krito į akis labai apleistas pastatas, vertingas ne tik architektūriniu, bet ir istoriniu požiūriu. Mums paaiškino, kad dabar architektams Prancūzijoje labiau apsimoka atstatyti jau pusiau sugriuvusius pastatus. Už tokį darbą daugiau mokama. Todėl daugelis architektūrinių ir istorinių paminklų baisiai apgriuvę. Pavyzdžiui, daugelyje Versalio rūmų salių nubira tinkas, genda daug papuošimų, sienų, lubų tapyba. Mes nutarėme surengti neplaninį koncertą, ir surinktus pinigus paaukoti Versalio rūmų atstatymui. Šį koncertą spauda įvertino kaip „nepaprastai draugišką tarybinių piliečių gestą“. UŽ tai ansambliui raštu padėkojo Prancūzijos švietimo ministras. Vieną poilsio dieną mes svečiavomės pas Sorbonos studentus, buvome net vieno studento namuose. Pusryčiavome, gėrėme šampaną, dainavome rusų, prancūzų dainas ir dvi valandas atsakinėjome į birte byrėjusius klausimus - kaip gyvena ir mokosi studentai Rusijoje? Ar jiems mokama stipendija? Ar tiesa, kad universitetas ant Lenino kalnų - geriausias pasaulyje?.. Turėjome duoti žodį, kad, grįžę namo, mes būtinai nuvyksime į daugiaaukštį Maskvos universiteto pastatą ir iš aktu salės katedros perduosime tarybiniams studentams karštą Prancūzijos studentų sveikinimą. Ansamblio koncertai visą laiką buvo Paryžiaus teatrinio gyvenimo centre. Buvo neįmanoma gauti bilietus „rusų baleto spektakliams“. Juodojoje rinkoje kainos pakilo iki… dešimties tūkstančių frankų už bilietą. Kasdien augo paraiškų skaičius spektakliams. Paryžiečių prašymu buvo nutarta surengti papildomai dar du koncertus žiemos velodrome su maždaug 10.000 vietų. Bilietai šiems koncertams buvo skirstomi pagal darbininkų organizacijų paraiškas. Niekuomet neužmiršime, kaip, prieš prasidėjus koncertui, tūkstančiai žiūrovų užtraukė mūsų „Katiušą“, o paskui „Stenką Raziną“. Tai dar kartą ryškiai paliudijo Prancūzijos paprastųjų žmonių simpatiją ir draugiškus jausmus mūsų liaudžiai.


Japonijos socialistų partija griežtai smerkia Amerikos vyriausybės veiksmus, kurių tikslas vėl pradėti branduolinius bandymus Ramiojo vandenyno rajone. Čia paskelbtame pareiškime socialistų partija pabrėžia, kad negalima leisti Jungtinėms Valstijoms vėl pradėti branduolinių sprogdinimų kaip tik dabar, kai susidarė perspektyva uždrausti branduolinių bombų bandymus 8 neutralių šalių pasiūlymo pagrindu, kai visų pasaulio šalių mokslininkai – Pagvošo konferencijos dalyviai – pateikė visoms vyriausybėms svarstyti naują efektyvią sistemą, įgalinančią kontroliuoti, kaip vykdomas susitarimas uždrausti branduolinius bandymu


Lietuvių kultūrinis gyvenimas okupuotoj Lietuvoj.

Simano Daukanto mokytojų seminariją aplankė du garbinti Vilniaus lietuvių darbuotojai – Kun. Čibiras, uždarytos lietuvių mok. seminarijos Vilniuje direktorius, ir Kun. Raštutis, „Ryto“ draugijos valdybos narys. Svečiai, aplankę visus kursus atskirai, Seminarijos direktoriaus prašomi, malonėjo plačiau nušviesti kultūrinį lietuvių gyvenimą Vilniuje. Seminarijos mokytojams ir mokiniams suėjus į salę, gerbiamas Kun. Čibiras laikė paskaitą. Kiekvieno klausytojo veide matėsi pagarba ir užuojauta šiem brangiem svečiam, kurie tiek išvargo ir iškentėjo už lietuvių teises Vilniuje. Tačiau, gerbiamas prelegentas nė puse žodžio nesiskundė, neaimanavo. Matyt, kilnus darbas ir pasišventimas išstūmė iš jo širdies visas nuoskaudas ir vargus… Prelegentas palygino Vilniaus krašto ir nepriklausomos Lietuvos ekonominę būklę. Nes nuo ekonominės būklės priklauso ir krašto kultūrinis stovis. Pasirodo, Vilnijoj gyventojų gyvenama labai skurdžiai. Retas vilnietis gali leisti savo sūnus į mokslą. Bet čia ateina jiems į pagalbą labdarybės draugija, įkurta dar prieš didįjį karą. Ši draugija laiko bendrabutį, kuriame yra apie pusšešto šimto mokinių. Už bendrabutį moka tik turtingesnieji, bet daugumą bendrabučio gyventojų sudaro neturtingieji, kurie gyvena ir mokosi nemokamai. Apie šią draugiją susispietusi Vilniaus krašto lietuvių visuomenė. Draugija kreipiasi į Nepriklausomos Lietuvos ir užjūrio brolius amerikiečius, kurie savo aukomis padeda draugijai kultūriniam darbe. Vilniaus lietuvių gimnazija šiemet turi 15 klasių su 450 mokinių. Ligi šiol gimnazija lygių teisių neturėjo. Per paskutinius trejus metus į gimnazijos išleidžiamuosius egzaminus atleido tam tikra lenkų komisija. Prie tos komisijos išlaikę egzaminus mokiniai gaudavo abituriento teises. Šiais metais gimnazijai jau yra suteiktos pilnos teisės. Mokytojų Seminarija iki jos uždarymo dienos pasiliko beteisė. Teisių seminarijai nepripažindavo neva dėl to, būk per žemai stovįs mokslas. Į seminarijos išleidžiamuosius egzaminus lenkų valdžia nė komisijos neskirdavo. Tik pernai pirmą kart per egzaminus seminarijoj dalyvavo lenkų komisija. Iš 11 laikiusiųjų egzaminus išlaikė 10 mokinių. Šis faktas rodo, kad seminarija stovėjo tinkamoj aukštumoj. Uždarydami seminariją lenkai pasakė, kad uždaroma už priešvalstybinį veikimą, bet už kokį priešvalstybinį veikimą nenurodė. Mokslus einanti jaunuomenė gyvena gyvu gyvenimu. Turi savo kuopeles, pav., „Atžalos“ kuopelę su keliom sekcijom, paskutiniu laiku įsikūrė skautai. Universitete yra 40 lietuvių studentų. Keletas studentų yra jau IV kurse. Kaip matyt, Vilniaus lietuvių visuomenė praturtės naujais, aukštąjį mokslą baigusiais inteligentais, kurie padės savo pirmtakūnams dirbti tautiniai kultūrinį darbą. Dieve jiems padėk! Pirmiau, pasak prelegento, daugelis lietuvių pasimokę Vilniaus gimnazijoj, išvykdavo į Nepriklausomą Lietuvą. Šis reiškinys blogai atsiliepdavo į lietuvių tautinės minties ugdymą Vilniaus krašte. Deja, šis reiškinys jau pašalintas. Dabar mokyklą baigęs jaunuolis jaučia pareigą dirbti savo gimtajame krašte. Tarp kitko, prelegentas palietė ir sodžiaus jaunimo organizavimąsi. Su jaunimo organizacijom irgi sunkoka. Kiek buvo paduota prašymų įvairių draugijų įstatams patvirtinti. Bet, tik po ilgo ir nenuilstamo prašymo, neseniai lenkų valdžia patvirtino „Švento Kazimiero“ draugijos įstatus. Lenkai vietoj lietuviškų organizacijų steigia parapijose lenkiškas organizacijas. „Švento Kazimiero“ draugija dabar turi apie 150 skyrių. Jos iniciatorius kun. Raštutis. Sodžiui šviesti leidžiama „Kelias“ ir „Jaunimas“. Be to steigiami knygynai, rengiamos paskaitos ir k. Prelegentas pažymėjo, kad Lietuvos „emigrantai“, su savo leidiniais ir agitacijom įnešė skaldomos akcijos į kaimo jaunimą. Atsirado jiems kitas nesusipratęs lietuvis, kurs jų suviliotas stojo į „emigrantų“ legionus. Bet tokių buvo maža. Po paskaitos visa seminarija bendrai ir IV kursas atskirai su gerbiamais svečiais nusifotografavo.


Šiandien rytą specialiu reisu iš Ženevos į Maskvą išskrido TSRS užsienio reikalų ministras A. Gromyko, dalyvavęs 18 valstybių nusiginklavimo komiteto darbe. Kartu su A. Gromyko į Maskvą išskrido TSRS užsienio reikalų ministro pavaduotojas V. Semionovas ir jų palydovai. Prieš išskrisdamas iš Ženevos, A. Gromyko padarė aerodrome tokį pareiškimą: Po kelių minučių mes paliekame Ženevą. 18 valstybių komitete pradėtos nusiginklavimo derybos. Užsienio reikalų ministrai, dalyvavę komiteto darbe, susitarė, kad pagrindinis tolesnio darbo turinys – ruošti visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutartį. Tarybų Sąjungos vyriausybė, norėdama suteikti komiteto darbui dalykinį pobūdį, pateikė tarptautiniu mastu griežtai kontroliuojamo visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties projektą, kuris yra geras pagrindas visam komiteto darbui, kad jis įvykdytų savo svarbiausią uždavinį. Užsienio reikalų ministrai taip pat susitarė, kad, nepakenkiant šiam svarbiausiam uždaviniui, būtų suderintos priemonės, kurios įgalintų dar iki visuotinio ir visiško nusiginklavimo sutarties sudarymo sumažinti tarptautinį įtempimą ir sudaryti palankesnes salygas visuotinai ir visiškai nusiginkluoti. Ženevoje taip pat įvyko eilė naudingų susitikimų su JAV valstybės sekretoriumi Rasku. Čia nagrinėtą klausimą dėl taikaus padėties sureguliavimo su Vokietija ir dėl padėties Vakarų Berlyne normalizavimo šiuo pagrindu iškėlė pats gyvenimas, ir jo sprendimo nepavyks išvengti. Susitikimų metu buvo pasiekta šiokia tokia pažanga išsiaiškinant sritis, kuriose sutariama, ir sritis, kur yra nesutarimų. Kaip jūs žinote, dviejų valstybių atstovų kontaktai vyks ir toliau. Leiskite man pareikšti padėką federalinei Šveicarijos vyriausybei, Ženevos kantono ir miesto valdžiai už svetingumą.


Latvių spaudos žiniomis, Latvijos policija vėl susekusi Latvijos Sovietų Rusijos pasieny naują šnipu organizaciją, kuri veikusi apie 100 klm. ilgumo plote nuo Jaunlatgalės iki Rezeknes. Suimta apie 10 asmenų, jų tarpe 7 Sov. Rusijos piliečiai, kurių keli gyvenę su padirbtais pasais. Organizacija riukusi žinių, apie kariuomenę, šaulius, pasienio sargybą ir kt. Rasta kompromituojančių dokumentų ir kvitų apie atlyginimo išmokėjimą.


Vakar Kosovo sostinėje Prištinoje oficialiai pradėjo veikti Belgrade akredituotų diplomatų stebėtojų misija. “Tai dalis visapusiškų diplomatinių pastangų, kuriomis siekiama susidaryti tikrą padėties vaizdą”,- prieš išvykdamas į Kosovą Belgrade pasakė JAV ambasadorius Richardas Milesas. Susitarimas dėl diplomatų misijos buvo pasiektas savaitgalį per sunkias JAV pasiuntinio Richardo Holbrooke’o ir Rusijos užsienio reikalų ministro pavaduotojo Nikolajaus Afanasjevskio derybas Belgrade ir Prištinoje. Anot ambasadoriaus Mileso, pirma kelionė po krizės apimtus rajonus yra grynai simbolinė. Reguliarios stebėtojų išvykos turėtų prasidėti šios savaitės pabaigoje. Stebėtojų misijoje dalyvauja šešių kontaktinės grupės šalių - JAV, Rusijos, Didžiosios Britanijos, Prancūzijos, Italijos ir Vokietijos, taip pat Austrijos, Lenkijos ir kitų valstybių diplomatai. Diplomatų vilkstinę lydi daug vietos bei užsienio žurnalistų. Tikimasi, kad demonstratyvaus pobūdžio diplomatų misija padės užkirsti kelią tolesniam smurto Kosove eskalavimui. Diplomatai ketina nukeliauti apie 200 km, apsilankys Klinos, Mitrovicos, Srebicos ir Poljancės miestuose, paskui grįš į Prištiną. Maršrutas apima ir Kosovo išlaisvinimo armijos (KIA) kontroliuojamą teritoriją, diplomatai tikisi užmegzti ryšius su sukilėlių vadais. Sekmadienį JAV pasiuntinys Holbrooke’as pareiškė manąs, kad albanų sukilėliams vadovauja keli asmenys. “Nei Jungtinės Amerikos Valstijos, nei visa tarptautinė bendruomenė negali išspręsti vienos problemos: kas vadovauja ginkluotiems albanų kovotojams, - kalbėjo Holbrooke’as interviu CNN. Norint derėtis dėl paliaubų, reikia žinoti, su kuo galima derėtis. Deja, mes to nežinome”. Kosovo albanų vadovas Rugova jau seniai siekia, kad Kosove būtų tarptautiniai stebėtojai. Jis paragino ginkluotas Kosovo grupuotes ir vietos gyventojus draugiškai sutikti tarptautinius stebėtojus, garantuoti jiems normalias darbo sąlygas. Dėl stebėtojų birželio 16 d. Maskvoje derėjosi Jugoslavijos prezidentas Slobodanas Miloševičius ir Rusijos prezidentas Borisas Jelcinas. Tada pavyko susitarti, kad Jugoslavijoje akredituotiems užsienio diplomatams bus leidžiama nevaržomai judėti Kosove. Nepaisant diplomatų pastangų, vakar iš Kosovo gauta žinių apie naujus ginkluotus susirėmimus. Serbai praneša apie albanų puolimą prie Pečo miesto, o Kosovo albanai - apie serbų puolimą netoli Prištinos. Rusija išsiuntė Pietų Korėjos diplomatą Rusijoje už šnipinėjimą sulaikytam Pietų Korėjos diplomatui šeštadienį buvo nurodyta per tris dienas išvykti iš šalies, o korėjiečiui informaciją teikęs Rusijos užsienio reikalų ministerijos darbuotojas buvo apkaltintas tėvynės išdavimu, jam iškelta baudžiamoji byla. Rusijos Federalinė saugumo tarnyba (FSB) pranešė, kad Pietų Korėjos ambasados patarėjas Čo Son Vu buvo sulaikytas naktį iš penktadienio į šeštadienį per FSB operatyvinių padalinių surengtą operaciją. Sulaikytą diplomatą apklausė kontržvalgybos pareigūnai ir jis buvo perduotas Pietų Korėjos ambasadai Maskvoje. Pietų Korėjos ambasadorius buvo iškviestas į Rusijos užsienio reikalų ministeriją, jam pareikštas protestas dėl veiksmų, nesuderinamų su diplomato statusu. Pasak Rusijos televizijos stočių ir naujienų agentūrų pranešimų, “buvo pasiūlyta, kad Pietų Korėjos pilietis per tris dienas išvyktų iš Rusijos Federacijos”. NTV žiniomis, Pietų Korėjos diplomatas neigia šnipinėjęs. FSB atstovas spaudai Borisas Neučevas per NTV komercinę televiziją sakė, kad jo kolegas nustebino diplomato ryšių su ministerijos darbuotoju atvirumas. Pastarasis buvo sulaikytas tuo metu, kai perdavė korėjiečiui slaptus dokumentus. “Kita šios situacijos ypatybė ta, kad suimtas ambasados darbuotojas buvo Pietų Korėjos saugumo tarnybos atstovas Rusijoje ir kartu palaikė specialius ryšius su Rusijos specialiosiomis tarnybomis, tarp jų ir su FSB”, - sakė Neučevas. Pasak FSB, sulaikytasis Rusijos pilietis “sistemingai teikė konfidencialią informaciją, kenkė Rusijos politiniams bei ekonominiams interesams”. Tėvynės išdavimu kaltinamo Užsienio reikalų ministerijos darbuotojo pavardė neskelbiama. NTV žiniomis, tai gana aukšto rango pareigūnas. Už tėvynės išdavimą Rusijoje numatyta bausmė - laisvės atėmimas nuo 12 iki 20 metų. Seulas apgailestauja dėl Maskvos sprendimo išsiųsti iš Rusijos Pietų Korėjos diplomatą ir žada imtis “atitinkamų veiksmų” Maskvos atžvilgiu, pranešė Pietų Korėjos užsienio reikalų ministerija. . Šis incidentas yra pirmas Rusijos ir Pietų Korėjos diplomatinis konfliktas nuo 1990 metų, kai abi valstybės normalizavo santykius. Neramumai Šiaurės Airijoje Didžiosios Britanijos valdžiai neleidus “Oranžinio ordino” paradui žygiuoti tradiciniu keliu, pirmadienio naktį Šiaurės Airijoje įsisiautėjo protestantų ekstremistai. Jie priešinosi policijai, grobė automobilius ir statė barikadas keliuose. Belfaste policija net du kartus buvo priversta guminėmis kulkomis išsklaidyti miesto centre protestavusius demonstrantus, šie apmėtė saugumo pajėgas benzino bombomis. Londonderyje į ligoninę pateko sunkiai sužeistas policininkas, kuriam buvo praskelta galva. “Tai mūšis, kurį turime laimėti. Jokių “jei”, jokių “bet”, - pirmadienio rytą pareiškė Šiaurės Airijos taikos sutarties priešininkų vadovas tėvas Ianas Paisley. Portadaune buvo ramiau: apie tūkstantį ordino narių pasistatė palapines prieš maždaug 2000 policininkų ir karių, neleidžiančių jiems žygiuoti tradiciniu keliu per katalikų rajoną. Ordino nariai žadėjo laukti “nors ir 365 dienas”, kol bus praleisti. Neramumai gali trukti tol, kol “Oranžinio ordino” nariams nebus leista žygiuoti įprastu keliu per gyvenamuosius Portadauno katalikų rajonus. Tačiau kai 1996 ir 1997 metais policija netrukdė paradui, čia kilo didžiulės katalikų riaušės. “Neįmanoma priimti visus patenkinančio sprendimo”,- sakė Didžiosios Britanijos ministrė Šiaurės Airijos reikalams Mo Mowlam. Šiuo metu Šiaurės Airija mėgina įgyvendinti sunkiai pasiektą taikos sutartį, kad pagaliau baigtųsi daugiau kaip 30 metų trunkantis dviejų regiono religinių grupuočių konfliktas: vieni pritaria Didžiosios Britanijos valdžiai, kiti siekia nepriklausomybės. Rusija ir Kazachstanas pasirašė deklaraciją dėl amžinos draugystės Rusijos prezidentas Borisas Jelcinas ir Kazachstano prezidentas Nursultanas Nazarbajevas vakar Maskvoje pasirašė deklaraciją “Dėl amžinos draugystės ir bendradarbiavimo, orientuoto į XXI amžių”. Kitu dokumentu abu prezidentai susitarė dėl šiaurinės Kaspijos jūros dalies dugno padalijimo. Dabar abi šalys galės naudotis šios jūros dalies gamtos turtais, taip pat ir nafta. Iš jos ir Rusija, ir Kazachstanas tikisi uždirbti milijardus dolerių. Pradėdamas bendrą abiejų šalių delegacijų posėdį Jelcinas pareiškė, kad Kazachstano prezidento vizitas, “nors ir neoficialus, vyksta pačiu laiku”, aptariami labai svarbūs dokumentai. Jelcinas priminė, kad tarp Rusijos ir Kazachstano iškildavo įvairių problemų, dabar mėginama jas išspręsti. Išplėstiniame delegacijų posėdyje Rusijai atstovavo ir ministras pirmininkas Sergejus Kirijenka, jo pavaduotojas Viktoras Christenka, ministrai Jevgenijus Primakovas, Sergejus Stepašinas, Michailas Zadornovas bei kiti aukšti pareigūnai. Kazachstanui, be prezidento, atstovavo ministras pirmininkas Nurlanas Balgimbajevas ir kiti pareigūnai. “Jei valstybėse subrendo aukščiausias pasitikėjimas ir sprendimas ateityje žengti kartu, tai negali neatsirasti ir toks dokumentas, kuris teisiškai įtvirtintų amžinos draugystės ir bendradarbiavimo nuostatas”,- sakė Nazarbajevas. Jis pranešė, kad amžinos draugystės dokumentas, be kita ko, numato ir tai, kad jei viena šalis bus užpulta, kita suteiks jai karinę pagalbą.


Prieš šešetą metų, 1939 m. rugsėjo mėnesį, broliškoji baltarusių tauta pergyveno džiugią savo istorijoje dieną — visų savo žemių susijungimą į vieną Baltarusijos tarybinę respubliką. Ilgus metus kentę tautinę priespaudą, savųjų ir svetimųjų išnaudotojų jungą, pagaliau visos Baltarusijos darbo žmonės atsikratė to jungo ir tautinės tarybinės respublikos rėmuose ėmė kurti savo šviesią ateitį. Šio istorinio laimėjimo baltarusių tauta pasiekė tik būdama Tarybų Sąjungos respublikų Šeimos narys, tik tarybinių tautų draugystės dėka. Vienas žymiausių veiksnių, nuo kurių priklauso didžiosios mūsų šalies, visų joje gyvenančių tautų, laisvė ir nepriklausomybė, yra Tarybų šalies tautų draugystė. Tai draugystei pagrindus padėjo Didžioji Spalio socialistinė revoliucija, išvadavusi visas carų Rusijos tautas ir sudariusi palankias sąlygas jų ekonominiam, politiniam ir kultūriniam išsivystymui socialistiniais pagrindais. 1917 m. lapkričio 15 d. su Lenino ir Stalino parašais išspausdintoji Rusijos tautų teisių deklaracija paskelbė visišką Rusijos tautų lygybę, suteikė joms teisę laisvai apsispręsti iki atsiskyrimo ir savarankiškos valstybės sudarymo, panaikino visas tautines pirmenybes ir teisių apribojimus, leido Rusijos teritorijoj gyvenančioms tautinėms mažumoms ir grupėms laisvai vystytis. Didžią Lenino Stalino tautinės politikos kūrybinę jėgą tarybinės tautos ypač pajuto taikios socialistinės statybos metais. Visa eilė seniau carų Rusijos pavergtų tautų, kaip turkmėnai, kirgizai, uzbekai, o taip pat ir ukrainiečiai bei baltarusiai atgimė, išvystė su broliškosios rusų tautos pagalba savo kraštų ekonomiką, pakėlė ligi tol nematyto lygio savo kultūrą, tautinę pagal formą, socialistinę pagal turinį. Visi tie tarybinių tautų pasiekti laimėjimai gavo savo atspindį ir buvo užtvirtinti 1936 metais priimtoje Stalino Konstitucijoje. Argi nuostabu, kad atėjus sunkiam išbandymo laikotarpiui, kada kėsino į tarybinių tautų laimėjimus ir panorėjo jas pavergti, — visos Tarybų Sąjungos tautos vieningai pakilo ginti savo laisvės ir nepriklausomybės. Didvyriškosios Raudonosios Armijos eilėse greta ruso, ukrainiečio, baltarusio, kovėsi kazachai, gruzinai, armėnai, latviai, lietuviai ir daugelio kitų tautų sūnūs, o į kovą, juos vedė taip pat įvairiausių mūsų šalies tautų sūnūs — vadai. Tolimame užnugaryje daugelio tarybinių tautų darbo žmonės triūste triūsė, nepaisė jokių darbo sunkumų. Tarybinių darbo žmonių žygdarbių, atliktų fronte ir užnugaryje, šaltinis buvo ir tebėra karštas ir gaivinantis tarybinis patriotizmas, kuris darniai jungia nacionalines tautų tradicijas ir bendrus gyvybinius visą Tarybų Sąjungos darbo žmonių interesus. To karšto ir gaivinančio patriotizmo skatinami tarybiniai kariai fronte, o darbo žmonės užnugaryje nugalėjo didžiausius sunkumus, palaužė milžinišką hitlerinės karinės mašinos jėgą ir sutriuškino vokiškuosius fašistinius grobikus. „Mūsų šalyje įsigalėjusi visų rasių ir tautų lygiateisiškumo ideologija: tautų draugystės ideologija visiškai nugalėjo hitlerininkų žvėriškojo nacionalizmo ir rasinės neapykantos ideologiją“ (Stalinas). Didžiulę tarybinių tautų draugystės reikšmę puikiai patyrė ir lietuvių tauta. Jau 1940-41 m. broliškųjų tarybinių tautų paramos dėka mūsų krašte prasidėjo plati pramonės įmonių statyba, buvo sukurta žemės ūkio mechanizacijos bazė — mašinų traktorių stotys, kilo gyvas kultūrinis sąjūdis. Iš broliškų tarybinių tautų, iš jų didvyriškosios Raudonosios Armijos laukė lietuvių tauta savo išvadavimo iš hitlerinės vergovės ir neapsivylė. Netrukus sueis metai, kai iš mūsų krašto buvo galutinai išvyti vokiškieji okupantai. Per tą laiką mes atlikome nemažą atkuriamąjį darbą: sukūrėme tarybinį aparatą, paleidome į darbą šimtus įmonių, sėkmingai baigiame pirmuosius žemės ūkio darbų metus. Artimiausiais metais, pirmojo pokarinio penkmečio metais, mes rengiamės ne tik pabaigti visus atstatymo darbus, bet ir padaryti didelį žingsnį į priekį, bevystant savo krašto ūkį ir kultūrą. Ir šių laimėjimų mes nebūtume turėję, jei ne broliškųjų tarybinių tautų ir, visų pirma, rusų tautos nesavanaudiška parama kadrais, mašinomis, žaliavomis, prekėmis ir t. t. Lietuvių tauta, iš savo pačios patyrimo pamačiusi tarybinių tautų draugystės reikšmę, ima vis labiau ją vertinti ir branginti. Ir kaip tik dėl to prieš šią tautų draugystę piestu stoja lietuvių tautos priešai — lietuviškieji buržuaziniai nacionalistai. Šios draugystės įsigalėjime jie mato savo įtakos žlugimą, kaip išnaudotojų klasių atstovai, netenka vilties susigrąžinti sau buvusią privilegijuotą fabrikantų, dvarininkų ir buožių padėtį. Plačiosios mūsų krašto darbo žmonių masės negrįžtamai pasuko tarybiniu keliu, socializmo statybos keliu, lietuvių tautinės kultūros — socialistinės savo turiniu, ir tautinės savo forma — keliu, ir jokie apdaužytų išnaudotojų klasių likučių siautėjimai jų iš to kelio neiškreips. „Draugystė tarp TSRS tautų, — sako draugas Stalinas, — yra didis ir rimtas laimėjimas. Nes kol ši draugystė yra, mūsų šalies tautos bus laisvos ir nenugalimos. Niekas nebaisus mums, nei vidaus, nei užsienio priešai, kol ši draugystė gyvuoja ir klesti“. Tegyvuoja tad stalininė mūsų šalies tautų draugystė — tvirtas ir nenugalimas visų mūsų laisvės ir nepriklausomybės laidas!


KLR Valstybės tarybos premjero pavaduotojas ir užsienio reikalų ministras Čen I pasakė, kad paskutiniu laiku čankaišistų gauja, Amerikos imperializmo remiama ir skatinama, ruošiasi didelio masto karinei avantiūrai — įsiveržti į pajūrinius Kinijos žemyno rajonus, ir tai negali nesukelti kinų tautai atsargumo jausmo. Kaip praneša agentūra Sinchua, Čen I tai pareiškė vakar Pekine įvykusiame mitinge, skirtame 12 metų sukakčiai, kai prasidėjo korėjiečių tautos išsivadavimo karas prieš Amerikos agresiją. Jis įspėjo: „Kinų tauta — taikinga tauta. Jeigu JAV, nieko nepaisydamos, vis dėlto per čankaišistų gaują primes Kinijai karą, tai kinų tautai beliks tik priimti šį iššūkį ir veikti iki pabaigos. Amerikos Vyriausybei turi tekti visa atsakomybė už visus iš čia kylančius rimtus padarinius”. Priminęs provokacinius globojančių čankaišistus valdančiųjų JAV sluoksnių veiksmus, Čen I pabrėžė, kad tokia politika pražūtinga. Čen I griežtai pasmerkė JAV prezidento pareiškimą dėl galimybės sukelti preventyvų atominį karą. Jis pabrėžė, kad jokioms jėgoms nepavyks pakirsti galingosios socialistinės stovyklos ir sustabdyti tautų kovos už nacionalinį išsivadavimą.


TSR Sąjungos Ministrų Tarybos Pirmininko N. A. BULGANINO atsakymai į Kingsberio Smito klausimus

Amerikos telegramų agentūros „Interneišnl Nius Servis“ viceprezidentas ir generalinis valdytojas Kingsberis Smitas atsiuntė TSR Sąjungos Ministrų Tarybos Pirmininkui N. A. Bulganinui telegramą, kurioje prašo atsakyti į eilę klausimų, susijusių su Sueco kanalo problema. Žemiau pateikiami N. A. Bulganino atsakymai į Kingsberio Smito klausimus. Klausimas: Ar TSRS Vyriausybė, siekdama pašalinti karo grėsmę Viduriniuosiuose Rytuose, yra pasirengusi nedelsdama dalyvauti valstybių vadovų lygio susitikime su Egipto, Indijos, Prancūzijos, Didžiosios Britanijos ir Jungtinių Valstybių vyriausybėmis? Atsakymas: Tarybinė Vyriausybė jau yra pasisakiusi už teisingą, taikų Sueco klausimo išsprendimą derybų būdu. Siekdama prisidėti prie šio klausimo tokio išsprendimo, Tarybinė vyriausybė yra pasirengusi dalyvauti Egipto, Indijos, Prancūzijos, Didžiosios Britanijos, JAV ir TSRS vyriausybių vadovų pasitarime. Klausimas: Ar Jūs manote, kad minėtų valstybių vadovų konferencija galėtų surasti taikų Sueco klausimo sprendimą, kuris, iš vienos pusės, išsaugotų Egipto suverenumą, o, iš antros, užtikrintų plaukiojimo kanalu laisvę viso pasaulio laivams? Atsakymas: Be abejo, toks taikus Sueco klausimo išsprendimas galėtų būti rastas. Kaip yra žinoma, Egipto vyriausybė jau pareiškė, kad ji yra pasirengusi kartu su kitomis suinteresuotomis valstybėmis peržiūrėti 1888 metų Konstantinopolio konvenciją ir sudaryti susitarimą dėl laivybos kanalu laisvės. Šis Egipto pasiūlymas atveria kelią taikiam Sueco klausimo sureguliavimui. Savaime suprantama, kad atitinkamas susitarimas dėl laivybos kanalu laisvės galų gale turi būti pasiektas, apsvarsčius šį klausimą plačioje tarptautinėje konferencijoje, kurioje dalyvautų visos suinteresuotosios šalys. Klausimas: Jeigu nurodytų valstybių vadovai sugebėtų pasiekti susitarimą dėl Sueco kanalo problemos sureguliavimo, ar TSRS Vyriausybė būtų pasirengusi perduoti šį susitarimą Suvienytųjų Nacijų Organizacijai ratifikuoti? Atsakymas: Tarybinė vyriausybė neprieštarautų šio susitarimo perdavimui Suvienytųjų Nacijų Organizacijai. Klausimas: Kaip greitai TSRS Vyriausybė būtų pasirengusi dalyvauti tokiame susitikime ir kur, Jūsų nuomone, būtų patogu jį surengti? Atsakymas: TSRS vyriausybė yra pasirengusi dalyvauti tokiame susitikime bet kuriuo jos dalyviams patogiu metu ir bet kurioje priimtinoje vietoje, jeigu visi kiti minėti dalyviai sutiks dalyvauti nurodytame susitikime. Tokia vieta galėtų būti, pavyzdžiui, Ženeva, suprantama, jeigu Šveicarijos vyriausybė žiūri į tai teigiamai.


Valdas Adamkus primena latviams netinkamą politinį lobizmą

Prezidentas Valdas Adamkus vakar išsiuntė atsakomąjį laišką Latvijos prezidentui Gunčiui Ulmaniui, jame reiškiamas nusistebėjimas “kai kurių šalių vyriausybių atstovų dabar netikėtai keliamais ir visuomenei skleidžiamais nuogąstavimais dėl tariamos Būtingės terminalo grėsmės aplinkai”. Laiške pabrėžiama, kad tokie nuogąstavimai yra nepagrįsti, o tam tikrais atvejais “atspindi kai kurių naftą eksportuojančių ir transportuojančių kompanijų nesąžiningą konkurenciją bei netinkamą politinį lobizmą”. Lietuvos Prezidentas tvirtina, kad Būtingės terminalas statomas pagal naujausias technologijas, užtikrinančias ekologinę saugą ir, palyginti su Baltijos jūroje veikiančiais kitais terminalais, bus - kur kas saugesnis ir patikimesnis. V.Adamkus dar sykį pakvietė Latvijos pusę dirbti konstruktyviai, skatinant atitinkamų Lietuvos ir Latvijos institucijų bendradarbiavimą aplinkos apsaugos srityje. Aukštas Prezidentūros valdininkas teigė, kad šis laiškas buvo suderintas su Aplinkos ir Užsienio reikalų ministerijomis bei Vyriausybės kanceliarija. Lietuvos pusė mano, kad Būtingės terminalas yra statomas naudojant naujausias technologijas, kurios garantuos ekologinį saugumą. Pasak pareigūno, kuris nenorėjo minėti pavardės, neaišku, kokią įtaką šis laiškas gali padaryti G.Ulmaniui, o šis - Latvijos vyriausybei. “Mes norime ir toliau bendradarbiauti su Latvija, nagrinėdami šį klausimą, - teigė Prezidentūros atstovas. - Rudenį Seime ketinamos ratifikuoti Tarptautinė ekologiškai pavojingų objektų statybos konvencija bei Konvencija dėl poveikio aplinkai įvertinimo tarptautiniame kontekste turėtų sudaryti tam teisinį pagrindą.” Ambasadorius siūlo studijuoti laiškus Latvijos ambasadorius Atis Sjanitis nesiėmė komentuoti V.Adamkaus atsakymo, o siūlė pasiskaityti abiejų prezidentų laiškus. Pasak jo, G.Ulmanio laiške nebuvo jokių nerealių reikalavimų, o tik siūlymas glaudžiau bendradarbiauti vykdant panašius projektus ir atsižvelgti į tarptautinių konvencijų reikalavimus. Paklaustas, ar aukštų Latvijos pareigūnų parašai po peticijomis, kurios ragina sustabdyti Būtingės statybą, neeskaluoja nereikalingos įtampos, A.Sjanitis sakė, kad “ta įtampa atslūgtų, jei susitiktų ir dirbtų mūsų aplinkos apsaugos ministerijos”. Šių žinybų reikalas susitarti, kokios sutartys ir kada bus pasirašomos. Kaip žinome, jau porą savaičių Rygoje prie Lietuvos ambasados badauja keli prieš Būtingės statybą protestuojantys žaliųjų atstovai. Jie taip pat renka protesto parašus. Šiuo metu surinkta apie 900 parašų. Tarp pasirašiusiųjų yra ir nemažai Latvijos vyriausybės narių, tarp jų - Latvijos užsienio reikalų ministras. Tiek Lietuvos, tiek Latvijos politikai sutinka, kad tokius aršius latvių protestus prieš Būtingės terminalą nemaža dalimi lemia paaštrėjusi politinė kova pačioje Latvijoje: rudenį ten įvyks parlamento rinkimai.


Nedzingėje birželio 21 d. 12 val. bus aukojamos šv. Mišios už kunigo Zigmo Neciunsko atminimą, o po jų atidengta paminklinė lenta. Zigmas Neciunskas (1912-1967) buvo kilnios dvasios, kupinas meilės žmonėms kunigas. Į parapijiečių šeimas jis nešė taiką, ramybę ir paguodą. Pokario okupacijos metais klebonaudamas Nedzingėje (1944-1946), Z. Neciunskas pasinėrė į pogrindinės kovos prieš okupantus sūkurį. Klebonija buvo tapusi savotišku Dainavos krašto partizaninio judėjimo centru, o klebonas - partizanų ryšininku. Slapyvardis jo buvo Elytė. Čia prieglobstį rasdavo partizanų vadai Kazimieraitis, Vanagas, Jūrininkas, Daktaras ir kt. Į Elytę visada pagalbos kreipdavosi visi parapijos žmonės, ištikus kokiai nelaimei. 1946 m. Z. Neciunskas buvo suimtas ir už pagalbą partizanams nuteistas dešimčiai metų lagerio. Mordovijos lagerių metai buvo sunkiausias, bet kartu ir prasmingiausias jo gyvenimo periodas - nepaisant alinančio darbo, čia kunigas galėjo labiausiai atskleisti savo pasiaukojimą žmonėms. Dirbdamas lagerio felčeriu išgelbėjo gyvybę ne vienam kaliniui. Savo atsiminimuose buvęs Mordovijos kalinys prof. Algis Geniušas rašo: “Kunigas Zigmas Neciunskas buvo krikščioniškojo altruizmo įsikūnijimas. Išblyškęs ir sulysęs jis savo siuntinius, o kartais net ir valdišką davinį atiduodavo labiausiai paliegusiems ir išsekusiems likimo broliams. Ligoninėje dažnai be miego ištisas paras budėdavo prie sunkiai sergančių ligonių. Jam reiškė pagarbą net sužvėrėję recidyvistai”. 1955 m. Kūčių dieną kunigas Z.Neciunskas grįžo į Lietuvą. Tačiau, žinodamas Sibiro tremtinių dalią, po kiek laiko savo noru vėl išvyko atgal. Ten jis skleidė Dievo ir artimo meilę atkampiausiose Sibiro gyvenvietėse. Ant kunigo Z. Neciunsko paminklo Santaikos kapinėse (Alytaus r.) iškalti tokie žodžiai: ”Mylėjau Dievą ir žmones”. Tai buvo jo gyvenimo credo.


Radio žiniomis, šiandien Varšuvoj prasidėjo tarptautinė taikos konferencija, kurią suorganizavo Ženevos tarptautinės taikos biuras. Varšuva kaip konferencijos vieta išrinkta lenkų grupei pasiūlius. Konferencija atidaryta su didelėmis iškilmimis.


Vakar Lietuvos laisvųjų profsąjungų konfederacijos taryba atleido iš pareigų pirmininką Marijoną Visakavičių ir jo pavaduotoją Antaną Kairį. Taryba taip pat nusprendė nešaukti Laisvųjų profsąjungų konfederacijos suvažiavimo, kuris buvo numatytas kovo 27-28 dienomis.


Agentūros ANSA pranešimu, 1957 metų sausio 1 d. Italijoje buvo 47.337 tūkstančiai gyventojų.


Indijos valdyme bus reformų;Simono komisijos raportas

Paskelbtas galutinis Simono komisijos raportas. Raporte pabrėžiamas būtinumas reorganizuoti. Britų Indiją federaliniais pagrindais ir padaryti eilę konstitucinių reformų. Raporte iškeliamas reikalingumas suteikti provincijoms autonomiją. Provincialinė valdžia bus atsakinga prieš įstatymdavystės organus. Praplečiamos rinkimų teisės. Centralinė vyriausybė bus lankstesnė. Vykdomoji taryba nepriklausys vyriausiam Indijos kongresui. Kongreso nariai bus proporcionaliai renkami provincijos kongresų. Indijos kongreso narių skaičius nuo 145 bus padidintas iki 280. Raportu rekomenduojama tučtuojau atskirti Birmaniją nuo Indijos. Kariuomenė pasiliks, kaip ir buvo, Indijos vicekaraliaus žinioj. Be to, kongresas skirs specialinę kariuomenės komisiją. Į kariuomenės eiles bus pritraukiama vis daugiau ir daugiau indų. Be to, galimas dalykas, kad, einant prie Indijos federalizacijos, bus įsteigta Panindijos taryba, kuri reguliuos Britų Indijos santykius su atskiromis Indijos valstybėmis. Iš Karačio pranešama, kad čia manifestantai iškilmingai aikštėje sudegino Simono komisijos narių ir Abbotabado karo teismo karininkų padarytas figūras. Po to manifestantai sudegino ir Simono komisijos pranešimo kopiją. Pasakyta daug karštų, prieš anglus nukreiptų, kalbų. Kaip žinoma, Abbotabado karo teismas pasmerkė keliasdešimt indų kareivių, kurie atsisakė malšinti Pešavaro sukilėlius.


Stambi katastrofa įvyko atominiame poligone Tulahomoje (Tenesio valstija, JAV). Statant 90 metrų gylio požeminę slėptuvę nuo bombų, išlydytame betone, matyti, nuskendo keturi darbininkai. Įkaitinta 300 tonų masė netikėtai patraukė su savimi visus žmones, buvusius bunkerio krašte. Gelbėjimo komandos galėjo padaryti tik viena – jos atgabeno keletą sunkvežimių cukraus. Cukrų išpylė į duobę, kad betonas neatauštų. Tikslus aukų skaičius dar nežinoma


PARYŽIUS, kovo 22 d. (TASS). Kaip praneša agentūros Frans Pres korespondentas iš Laoso sostinės Vien–Tjano, vakar Laoso Nacionalinis susirinkimas patvirtino pažangiosios partijos nario princo Suvanos Fumos suformuotos naujos vyriausybės sudėtį. Tuo būdu pasibaigė daugiau kaip mėnesį trukusi vyriausybės krizė. Naująją vyriausybę sudaro Laoso pažangiosios partijos, nepriklausomųjų partijos, demokratų partijos, Laoso nacionalinės sąjungos atstovai ir nepartiniai. Princas Suvana Fuma, kuris ankstesniame kabinete buvo premjero pavaduotojas ir gynybos ministras, naujojoje vyriausybėje, be premjero posto, užima užsienio reikalų, gynybos, propagandos ir karo invalidų ministro postus. Buvęs ministras pirmininkas Katajus užėmė ministro pirmininko pavaduotojo ir valstybės ministro postą. Naujosios vyriausybės programa numato sureguliuoti klausimą dėl Patet-Lao dalių padėties, atkurti šalies nacionalinę ekonomiką, vystyti užsienio politiką, pagrįstą penkiais taikaus sambūvio principais ir nukreiptą prieš užsienio kišimąsi į Laoso vidaus reikalus.


JAV perduoda Belgijai branduolinį ginklą?

JAV atominės energijos komisija svarstė klausimą dėl slaptų žinių apie branduolinio ginklo naudojimą perdavimo Belgijai. Branduoliniu ginklu bus apginkluotos artimiausiu metu Belgijos ginkluotosios pajėgos pagal Belgijos ir JAV susitarimą, praneša laikraštis „Libr belžik”. Jungtinės Amerikos Valstijos, nurodo laikraštis, stoja prieš nepriklausomų Belgijos branduolinių pajėgų sudarymą. JAV valstybės sekretoriaus pavaduotojas Bolas pareiškė, kad bet kuris branduolinis ginklas, kuris galbūt perduotas Belgijos ginkluotosioms pajėgoms, tikriausiai, bus JAV kontroliuojamas.


ELTA gavo Lietuvos ambasados Vašingtone pranešimą, kad lapkričio 30 d. Lietuvos Respublikos nepaprastasis ir įgaliotasis ambasadorius Stasys Lozoraitis, paklaustas dėl eventualios kandidatūros ateinančiuose prezidento rinkimuose, „Laisvosios Europos” radijui paskelbė tokį pareiškimą: Lietuvoje prezidento rinkimuose ketinama iškelti visiškai naują asmenį, o man - pasiūlyti kandidatuoti. Šitokį pasiūlymą aš galėčiau priimti tiktai konstatavęs, kad tam pritaria politinės partijos bei visuomeniniai judėjimai. Be jų pritarimo mano kandidatūra, manau, neturėtų tos prasmės, kurią jai norėčiau suteikti, ir todėl nebūtų naudinga mūsų kraštui. Ji turėtų būti siūloma kaip išeitis iš labai sunkios ir visus jaudinančios politinės ir ekonominės padėties.


Praėjusį šeštadienį Rusijos liaudies suvažiavimo deputatai keturių balsų persvara atmetė svarbiausias opozicijos siūlytas Konstitucijos pataisas, turėjusias apriboti prezidento jgaliojimus skiriant premjerą ir kitus vyriausybės narius. Suvažiavimas pritarė kitoms trims Pagrindinio įstatymo pataisoms dėl vyriausybės, tačiau, BBC korespondento nuomone, B.Jelcino valdžią jos susilpnintų nežymiai. Vakar deputatai toliau svarstė Konstitucijos pataisas, kurioms šeštadienį buvo pritarta, tarp jų - ir dėl privačios žemės nuosavybės. Po diskusijos visos papildytos pataisos turėjo būti galutinai patvirtintos. Suvažiavimas priėmė rezoliuciją dėl Rusijos ginkluotųjų pajėgų ir gynybos politikos. Pavesta Aukščiausiajai Tarybai užkirsti kelią bet kokio karo prieš Rusiją užuomazgoms ir neutralizuoti konfliktus federacijos teritorijoje. Rekomenduota prezidentui pirmajame kitų metų ketvirtyje užbaigti derybas su buvusios TSRS respublikomis dėl jų teritorijose tebesančios Rusijos kariuomenės statuso ir išvedimo tvarkos. Vakare B.Jelcinas turėjo pasiūlyti suvažiavimui J.Gaidaro kandidatūrą į vyriausybės vadovo postą.


NIUJORKAS, rugsėjo 10 d. (TASS-ELTA). Agentūros Asošieited Pres korespondento pranešimu iš Vašingtono, JAV valstybės sekretorius Dalesas pareiškė korespondentams, jog jis „labai nusivylęs“ tuo, kad Egipto prezidentas Naseras atmetė Vakarų valstybių pasiūlymus Sueco klausimu. Dalesas pareiškė, kad „1888 metų sutarties dalyviai turi teises, kurios, kaip pažymėta tos sutarties preambulėje, turi „garantuoti visiems laikams ir visoms valstybėms laisvą naudojimąsi Sueco jūrų kanalu“. Tos teisės lieka ir jos turi būti užtikrintos sutinkamai su SNO Įstatų dvasia“. Žurnalistai laiko Daleso pareiškimą aliuzija, kad jis ketina atiduoti „Sueco klausimą“ svarstyti Suvienytųjų Nacijų Organizacijai.


Gruodžio 6 d. dieniniame plenariniame posėdyje Genelinė Asamblėja toliau svarstė padėtį Angoloje. Posėdyje kalbėjęs Tarybų Saangos atstovas Estijos TSR užsienio reikalų ministras A. Grenas pareiškė, kad padėties Angoloje klausimas tebėra vienas iš opiausių kolonijinių klausimų. Nuo to, kokių priemonių bus, imtasi ateityje, pasakė jis, priklausys SNO prestižas ir kolonijų tautų pažiūra į mūsų organizaciją. Kolonijinis karas, kurį portugališkieji kolonizatoriai kariauja prieš Angolos gyventojus, pabrėžė A. Grenas, jau seniai įgavo genocido, masinio Afrikos gyventojų naikinimo pobūdį. Tarybų Sąjungos delegacija yra tos nuomonės, pabrėžė TSRS delegatas, kad vienintelis būdas Angolos problemai teisingai išspręsti gali būti tik toks: nedelsiant nutraukti kolonijinį karą Angoloje ir nedelsiant suteikti nepriklausomybę Angolos liaudžiai sutinkamai su deklaracija apie nepriklausomybės sulteikimą kolonijų šalims ir tautoms. Dieniniame posėdyje taip pat kalbėjo Nigerijos, Indijos, Pakistano, Vengrijos, Senegalo, Čekoslovakijos ir Baltarusijos TSR atstova


Tarybų Sąjungos—Lenkijos draugystės draugijos delegacijos viešėjimas Lietuvoje Viešinti Lietuvoje Tarybų Sąjungos—Lenkijos draugystės draugijos delegacija, vadovaujama Vyriausiosios draugijos valdybos sekretoriaus Lenkijos Liaudies Respublikos seimo deputato E. Orlovskos, vakar toliau susipažino su Vilniumi. Rytą svečiai apžiūrėjo Vilniaus Valstybinio V. Kapsuko vardo universiteto senovinius pastatus, pabuvojo jo auditorijose, paliko įrašą universiteto garbės lankytojų knygoje, kuri jau vedama šimtą metų. Po to delegacija aplankė Pilies skersgatvyje kambarį, kuriame 1822 metais gyveno didysis lenkų poetas Adomas Mickevičius. Dabar čia įkurtame A. Mickevičiaus memorialiniame muziejuje svečiai įsiminė kai kuriuos unikalinius daiktus, kurių nėra lenkų muziejuose. Dieną delegacijos garbei buvo surengtas priėmimas Lietuvos TSR Kultūros ministerijoje. Pasikeitus nuomonėmis tarp kultūros ministro J. Smilgevičiaus, ministro pavaduotojo M. Meškauskienės, ministerijos kolegijos narių ir Tarybų Sąjungos—Lenkijos draugystės draugijos delegacijos narių, buvo pasiektas principialus susitarimas apie tai, jog ateinančiais metais Lenkijos Liaudies Respublikoje bus surengta lietuvių meno dekada. Draugai lenkai pareiškė norą organizuoti Lenkijoje lietuvių dailininkų paveikslų, kurie dabar eksponuojami Lietuvos TSR Dailės muziejuje, parodą, sistemingai keistis naujais muzikos ir literatūros kūriniais. Svečius sudomino taip pat Tarybų Lietuvos kultūros-švietimo įstaigų darbo patyrimas organizuojant meno saviveiklą. Šį patyrimą jie norėtų pritaikyti ir savo respublikoje. Po priėmimo Kultūros ministerijoje svečiai apsilankė Naujosios Vilnios mokytojų institute, kuriame ruošiami dėstytojai mūsų respublikos mokykloms su lenkų dėstomąja kalba. Svečiai kalbėjosi su instituto direktoriumi V. Čečetu, dėstytojais, studentais, apžiūrėjo įvairius kabinetus, auditorijas, mokomąjį lauką. Antroje dienos pusėje delegacija apsilankė Vilniaus rajono Spalio revoliucijos vardo ir Kirovo vardo žemės ūkio artelėse. (ELTA).


Kazachstano prezidentas N. Nazarbajevas lankosi Paryžiuje. Pagrindinis dėmesys skiriamas ekonomikos klausimams. Numatyta pasirašyti dvišalę sutartį. Bus pasirašyta ir ESBK Paryžiaus chartija. Iš Prancūzijos prezidentas išvyks į Vokietiją. Prieš kelias dienas N. Nazarbajevas ir VFR kancleris H. Kolis Bonoje pasirašė susitarimą plėsti abiejų valstybių ekonominį, kultūrinį ir politinį bendradarbiavimą.


ŽENEVA, rugsėjo 12 d. (TASS-ELTA). Šiandien čia įvyko KLR ir JAV ambasadorių eilinis posėdis. Šio posėdžio metu KLR ambasadorius Van Bin-nanis iškėlė pasiūlymą priimti tokį suderintą pareiškimą: „Kinijos Liaudies Respublikos Vyriausybė ir Jungtinių Amerikos Valstybių vyriausybė reiškia sutikimą suteikti lygiu ir savitarpišku pagrindų jų šalių korespondentams teisę įvažiuoti į KLR ir JAV teritoriją susipažinti su šių šalių tautų gyvenimu siekiant pagerinti jų savitarpio supratimą”. Jungtinių Valstybių ambasadorius A. Džonsonas atmetė pasiūlymą priimti tokį bendrą pareiškimą. Sekantis KLR ir JAV ambasadorių posėdis įvyks spalio 10 d.


UŽTVIRTINKIME PARTIJOS IŠKOVOTĄ PASITIKĖJIMĄ LIAUDIES MASĖSE

Jau nebeilgas laiko tarpas skiria mus nuo rinkimų į TSRS Aukščiausiąją Tarybą. Šie rinkimai yra didžiausias politinis įvykis mūsų šalies gyvenime. Partija ir plačiosios nepartinio aktyvo masės rengiasi šiems rinkimams, žiūrėdami į juos, kaip į tarybinio demokratizmo pasireiškimą, kaip į galingą priemonę Tarybų Sąjungos darbo žmonėms dar daugiau suburti bei mūsų valstybei dar daugiau sustiprinti. Politinės sąlygos rinkimų išvakarėse yra palankios partijai, kaip niekuomet ligi šiol. Rinkimai vyks tokiu laiku, kada Tarybų Sąjungos tautos pradeda taikią statybą po pergalingo karo prieš hitlerinę Vokietiją ir imperialistinę Japoniją. Tarybų Sąjungos darbo žmonės yra įsisąmoninę, jog pasiektoji pergalė yra, visų pirma, teisingos partijos politikos pergalė. Tarybų Sąjungos darbo žmonės supranta, jog juos atvedė į pergalę bolševikų partija, kuri vadovavo ilgametei socialistinei statybai mūsų šalyje, kuri organizavo socializmo pergalę, kuri pavertė mūsų šalį galinga industrine kolektyvine valstybe, sugebėjusia sutriuškinti vokiškuosius ir japoniškuosius grobikus. Karo metais partija dar labiau subūrė visas tarybinės liaudies jėgas ir nukreipė jas į vieną tikslą — pergalei pasiekti. Štai kodėl dabar dar aukščiau, negu bet kada, yra išaugęs komunistų partijos autoritetas Tarybų Sąjungos liaudies masėse. Partinių organizacijų uždavinys yra mokamu organizaciniu ir agitaciniu-propagandiniu darbu užtvirtinti partijos iškovotą pasitikėjimą liaudies masėse, užtikrinti aktyviausią dalyvavimą rinkimuose visų mūsų šalies piliečių ir išrinkimą į TSRS Aukščiausiąją Tarybą vertingų, Lenino-Stalino reikalui ištikimų deputatų. Kartu su visomis tarybinėmis tautomis rinkimams rengiasi ir Tarybų Lietuvos darbo žmonės. Mūsų respublikos partinės organizacijos jau išvystė gana platų organizacinį ir agitacinį darbą ryšium su rinkimais. Visose apskrityse ir miestuose darbo žmonės gyvai studijuoja rinkimų nuostatus. Visoje Tarybų Lietuvoje plačiai įvyko rinkiminiai susirinkimai, kuriuose buvo pasiūlytos ir apsvarstytos Apygardų rinkiminių komisijų narių kandidatūros. Ryšium su rinkimais kyla darbo žmonių aktyvumas. Darbo žmonės siekia žygdarbiais socialistinės statybos fronte pagerbti savo didžiąją šventę — rinkimus į TSRS Aukščiausiąją Tarybą. Štai prieš kurį laiką Vilniaus tabako fabriko Nr. 1 darbininkų ir tarnautojų kolektyvas kreipėsi į visos Lietuvos darbo žmones su pasiūlymu įsijungti į socialistines lenktynes rinkimų garbei. Šis kreipimasis rado platų atgarsį visos Tarybų Lietuvos darbo žmonių tarpe, ir kasdien plečiasi socialistinės lenktynės rinkimų garbei. Tačiau rinkiminiame partinių organizacijų darbe dar yra nemaža trūkumų. Dar visų pirma nepakankamame lygyje yra politinis masinis darbas. Eilėje apskričių vadovaujantieji draugai vis dar nepakankamai įvertina politinio masinio darbo reikšmės ir viso darbo sunkumą perkrauna žemutiniams agitatoriams, patys nesusitikdami su rinkėjais, nedalyvaudami darbo žmonių susirinkimuose. Kai kuriuose Panevėžio ir Tauragės valsčiuose dargi valsčių partiniai organizatoriai vengia dalyvavimo rinkiminiuose susirinkimuose. Ryšium su tuo politinis masinis darbas nėra tame lygyje, kuriame jis turėtų būti. Kai kuriose apskrityse nepakankamai įsijungusi į rinkiminį darbą tokia galinga politinio masinio darbo priemonė, kaip spauda. Štai, pavyzdžiui, „Biržiečių Tarybinis žodis“ dar vis ligi šiol tarytum nepastebi rinkiminės agitacijos, o apskrities komitetas, kurio organas šis laikraštis yra, nesiima reikiamų priemonių. Rinkiminė kampanija reikalauja pakelti visų partinių organizacijų aktyvumą, jų kovingumą, stiprinti jų ryšius su masėmis. Negalima sakyti, jog visose mūsų partinėse organizacijose tikrai būtų pakilęs politinis aktyvumas, jog visur jų aktyvumas atitinka pakilusį politinį masinį aktyvumą. Partinių organizacijų uždavinys ryžtingai šalinti visus trūkumus rinkiminiame darbe, stiprinti savo ryšius su nepartinių darbo žmonių masėmis, kelti į aukštą lygį politinį masinį darbą. Negalima užmiršti, jog mūsų respublikoje dar jaučiama buržuazinių nacionalistų įtaka tam tikriems gyventojų sluoksniams. Klasiniai priešai, aiškus dalykas, dės visas pastangas trukdyti rinkimams bei rinkiminiam darbui. Jie nesustos prieš jokias provokacijas, prieš jokias niekšybes, kad kenktų darbo žmonėms pareikšti savo valią, per besiartinančius rinkimus. Visos šios priešų viltys turi žlugti. Praktika parodė jau pakankamai ryškiai ir ne vieną kartą, jog buožinių nacionalistų šmeižikai, kenkėjai bei žmogžudžiai neįstengia sutrukdyti Tarybų Lietuvos darbo žmones atlikti užsibrėžtus tikslus. Tam tereikia, kad visi partiniai ir nepartiniai bolševikai stotų į darbą ir kovą su tuo ryžtingumu ir organizuotumu, kuris yra būdingas tarybiniams žmonėms. Nepaisant visų klasinių priešų pastangų, rinkimai į TSRS Aukščiausiąją Tarybą dar labiau suburs Lietuvos darbo žmones apie partiją ir vyriausybę, bus tarybinių darbo žmonių vienybės bei patriotizmo demonstracija.


TASS-o pareiškimas yra pagrindinė Amerikos telegramų agentūrų šios dienos pranešimų tema. Jos atpasakojo šį dokumentą, tačiau praleido pareiškime esančius argumentus, kuriais, iš esmės, išjuokiami Vašingtono teigimai, jog Kuba sudaranti grėsmę JAV ir kitų Vakarų pusrutulio šalių saugumui. Šiuose pranešimuose pabrėžiamas rimtas Tarybų Sąjungos įspėjimo pobūdis: bet kuris JAV mėginimas užpulti Kubą gali įstumti pasaulį į pasaulinio visuotinio karo, naudojant ir termobranduolinį ginklą, katastrof


Rašo René Martel. Ateinantieji metai bus sunkūs įvykiais ir nelauktais galimumais… Besibaigiantieji 1928 metai turėjo, kaip jau pavadinta, Lugano skandalą. T. S-gos paprasta sesija baigiasi savo įprastu pilkumu: pro forma buvo išdirbtos rezoliucijos, vengta rimtų sunkenybių; kaip įprasta, neišsprendžiami klausimai atidėti kitai sesijai, pasitenkinta leinais rezultatais, – visada kaip paprastai; Ženevoje ir aplinkui pasitenkinta mažmožiais. Vadinasi, visa baigėsi su paviršutiniu optimizmu, su trupučiu nuovargio ir skepticizmo, kaip pritinka susipratusiems politikams, kurie yra labai užimti ir kurių iliuzijos yra nedidelės, kada staigus perkūno trenksmas pabudina susirinkimą. Malonus, lengvapėdiškas ir neišmintingas p. Zaleskis, staiga pagautas germanofobijos priepuolio, šoko ant aukštosios Silezijos vokiškų mažumų ir už tai susilaukė smarkaus p. Stresemanno atsikirtimo. Mandagus lenkų užsienių reikalų ministeris dar nebuvo atsipeikėjęs iš savo nusistebėjimo, dar išsigandęs skelbė savo susijaudinimą tiems, kurie norėjo jo klausyti. Iš pradžios bandyta jį įtikinti, bandyta jam išaiškinti, kad jis per daug dėmesio kreipiąs savo neatsargumui. Norėta p. Stresemanno skaudų apostrofą suvesti į posėdžio incidento proporcijas, aiškinta sesijos pabaiga, kada pailsę nervai prašo pasigailėjimo ir yra prieinamesni momento emocijoms. Vėliau pagalvota ir suprasta, kad šį kartą p. Zaleskis turėjo pagrindo nuliūsti. T. S-ga susitikus su problema, kurios ji labiausia bijo, su universališkiausiu klausimu, kuris yra dygiausias ir pats vaisingiausias pasauly klausimas, būtent, tautinių mažumų klausimas. Kanados atstovas p. Dandurand, tiesa, visai teisingai nurodė savo intenciją jį iškelti T. S-gos taryboj. Bet p. Dandurand, nežiūrint jo labai žinomo kurtuaziško susilaikymo, yra Ženevos žmogus: tikėtasi jį atkalbėti, kad jis atsisakytų nuo savo sumanymų. Bet niekas nedrįstų pasigirti galįs atkalbėti p. Stresemanną, kurį palaiko, arba, tikriau sakant, stumia vieninga visos Vokietijos opinija. Iš kitos pusės Lenkija čia yra per daug padariusi: ji per daug persekiojo savo tautines mažumas (kurios, neužmirškime, sudaro pusę jos gyventojų) ir ji turi pagrindo bijoti visokio tikrai nešališko tarptautinio tyrimo. Lietuvių lenkų ginčas T. S-gos rūpesčiuose jau neturės pirmos vietos. Ir kai bus išsemtas artimiausių debatų pagrindinis klausimas, kils tiek daug incidentų, kad niekas daugiau nedrįs kalbėti apie demarkacijos liniją, komisijas ir Lenkijos intrigas prieš Lietuvą. Kitas klausimas stos prieš Europos opiniją artimiausiais mėnesiais: galutinas likvidavimas dar nebaigtų klausimų tarp Prancūzijos ir Vokietijos. Tiesa, jie yra sunkūs ir komplikuoti, bet juos reikia išspręsti. Jie negali ilgiau tarnauti tam, kad tarp dviejų tautų nesutikimai būtų amžini – tarp tautų, kurios viena kitą gerbia ir kurios yra pasiryžusios gyventi gerame susipratime. Mes galime pasakyti be perdėto optimizmo, kad abiejose Reino pusėse norima susikalbėti. Ir bus susikalbėta, nes bus kalbamasi dviese, bet ne trise. Prancūzai ir vokiečiai vieni kitus supras, jei jie bus tik patys vieni ir jei niekas nebandys jų kortas sumaišyti. Mes niekam neleisime kištis į mūsų reikalus ir stoti tarp Vokietijos ir mūsų! Niekam, o mažiausia Lenkijai! Šį momentą lenkai daro desperatiškų pastangų, norėdami surišti Reino evakuavimo klausimą su jų vakarų sienų likimu. Jei jiems tikėti, tai Prancūzija amžinai turėtų palikti prie Reino, kad garantuotų lenkams ramų valdymą, to, ką jie yra pagrobę iš vienų ir iš kitų. Labai ačiū. Tegu vagys patys būva atsargūs! Prancūzų opinija nesirūpina Lenkijos vakarų arba rytų sienomis. Tai jai vitiek. Kaip galima būtų įtikinti prancūzų ūkininką arba darbininką pradėti prieš Vokietiją kruviną 1914 metų avantiūrą už koridorių, už aukštąją Sileziją, už Galiciją? Jie šių istorijų visai nesupranta, jie jomis nesidomi, jie iš jų juokiasi, smarkiai juokiasi… P. Briand'as to neslėpė p. Zaleskiui pereito rudens pradžioj, kada lenkų ministeris atbėgo į Paryžių, kad jo kraštas galėtų dalyvauti prancūzų vokiečių pasikalbėjimuose apie Reino kraštą. Paryžiuj jis neišbuvo daugiau, kaip 24 valandas. Bet jam grįžus, koks buvo lenkų spaudos neapykantos paleidimas prieš Prancūziją. Mes plačiai sužinojome mūsų sąjungininkų tikruosius jausmus, kai dėl mūsų. Ne! Lenkija nedalyvaus prancūzų vokiečių derybose! Priemonės yra pilnos, ir mes griežčiausiai reikalaujame švento ir išmintingo egoizmo teisių.


LONDONAS, kovo 18 d. (TASS). Šiandien į Londoną atvyko TSRS Užsienio Reikalų Ministro Pirmasis Pavaduotojas A. A. Gromyko, kuris atstovaus Tarybų Sąjungą kovo 19 d. atnaujinančio savo darbą SNO Nusiginklavimo komisijos pakomitečio sesijoje.


POLITIKAI IR ŽURNALISTAI: PRIEŠAI AR BENDRADARBIAI?

Šiaurės tarybos iniciatyva Šiaurės kraštų informacijos biuras Vilniuje, Šiaurės žurnalistikos centras (Orhusas, Danija) ir Lietuvos žurnalistų sąjunga vakar Vilniuje surengė žurnalistų ir politikų „apskritojo stalo” konferenciją „Masinių informacijos priemonių vaidmuo demokratinėje visuomenėje”. Konferencijos dalyviai - patyrę Norvegijos, Švedijos, Suomijos, Danijos, Estijos, Latvijos ir Lietuvos politikai bei masinės informacijos priemonių atstovai: Švedijos televizijos naujienų redaktorius I. Odlanderis, Norvegijos dienraščio „Aftenposten” redaktorius L.R. Langsletas, Danijos parlamentaras S. Hansenas, Estijos parlamentaras S. Alajoje, buvęs Švedijos spaudos ombudsmenas T. Karsas, Suomijos dienraščio redaktorius S. Nortamas ir kiti. Jie pasikeitė mintimis apie žurnalistų ir politikų vaidmenį bei santykius, šių dviejų visuomenės sluoksnių atsakomybę už savo veiksmus, žodžio ir spaudos laisvės svarbą. Sveikinimo žodį konferencijos dalyviams tarė ir pranešimą padarė laikinai einantis Seimo pirmininko pareigas Č. Juršėnas. (Plačiau apie seminarą - ateity).


Vieni paskutinių Aukščiausiosios Tarybos priimtų dokumentų buvo 1992 m. spalio 29 d. įstatymas „Dėl ypatingos reikšmės archyvų išsaugojimo” ir nutarimas „Dėl valstybinio Lietuvos gyventojų genocido tyrimo centro įsteigimo”… Įstatyme ir nutarime numatyta įsteigti Valstybinį Lietuvos gyventojų genocido tyrimo centrą ir pavesti jam saugoti, tvarkyti ir tirti buvusį TSRS valstybės saugumo komiteto (KGB) LTSR padalinio archyvą ir kitų Lietuvoje veikusių TSRS saugumo bei žvalgybos tarnybų, taip pat buvusios LTSR vidaus reikalų ministerijos ir Lietuvos komunistų partijos archyvus, buvusių LTSR įstaigų, įmonių ir organizacijų vadinamųjų pirmųjų skyrių archyvus. Šie paskubomis ir tinkamai neapsvarsčius priimti dokumentai sukėlė labai nevienodą visuomenės reakciją. Istorijos instituto direktorius, profesorius A.Tyla 1992 m. lapkričio 13 d. raštu kreipėsi į Aukščiausiosios Tarybos pirmininką V.Landsbergį ir ministrą pirmininką A.Abišalą, pareikšdamas, kad šiuo įstatymu ir nutarimu „suskaldomas vieningas Lietuvos valstybės archyvų fondas ir pradedama vykdyti archyvų decentralizacija. Visa tai prieštarauja ir dabar veikiančiam Lietuvos archyvų įstatymui, ir naujai rengiamo įstatymo pagrindinėms nuostatoms. Nuostabiausia tai, kad didelį archyvų kompleksą pavedama valdyti vienai iš mokslinio tyrimo įstaigų. Tai aiškus nonsensas, galintis sukelti skaudžių pasekmių. Įstatymo sumanytojai ir autoriai, norėjo jie to ar ne, sukūrė archyvų uždarymo mechanizmą, ir niekas negali užtikrinti, kad juo nebus pasinaudota. Įstatyme minimi vadinamieji ypatingos reikšmės archyvai yra visos tautos turtas, ir jokia politinė ar visuomeninė organizacija, jokia mokslinio tyrimo ar kita įstaiga negali gauti teisės monopolizuoti jo valdymo tvarkymo. Yra pakankamai civilizuotų būdų įtraukti šiuos archyvus į Lietuvos valstybinių archyvų sistemą ir reglamentuoti jų panaudojimą”. Deja, ši mokslo žmonių nuomonė nebuvo išgirsta. Netgi priešingai: Vyriausybė 1992 m. lapkričio 26 d. priėmė nutarimą Nr.904, kuriuo patvirtino Genocido tyrimo centro laikinuosius nuostatus ir pavedė J.Starkauskui laikinai eiti centro vadovo pareigas. Vyriausybė šiuo nutarimu „viršijo savo įgaliojimus” - teigia Seimo juridinis skyrius savo 1992 m. gruodžio 2 d. išvadose. 1992 m. lapkričio 30 d. ministras pirmininkas A.Abišala pasiuntė Seimui tvirtinti Genocido tyrimo centro nuostatų projektą. Seimo juridinis skyrius, patikrinęs projektą, nustatė, kad Vyriausybė, pateikdama šį nuostatų projektą, pažeidė Konstitucijos 67-ąjį straipsnį. „Nuostatai parengti padrikai (…), daugelis punktų nekonkretūs”, - rašoma juridinio skyriaus išvadose. Skyrius siūlo nuostatų projektą „grąžinti Vyriausybei tinkamai parengti”. Beje, projekte nenurodytos jo rengėjų pavardės. Nuostatų projekte teigiama, kad Genocido tyrimo centro uždaviniai yra šie: drauge su Archyvų generaline direkcija inventorizuoti archyvus, rinkti papildomą medžiagą, atskleisti „genocido doktriną” ir pateikti visuomenei tyrimo rezultatus. Projekte išvardytos centro funkcijos, teisės ir pareigos. Iš projekto aiškėja, kad centras užsiimtų tuo, ką jau daro Istorijos instituto naujausiųjų laikų istorijos skyrius ir ką turėtų daryti nesuskaidyto archyvų fondo institucijos. Beje, Genocido tyrimo centro įkūrimas prieštarauja Archyvų įstatymo 1 str., kuriame sakoma, kad „valstybinį archyvų fondą sudaro visi dokumentai, esantys Lietuvos Respublikos valstybiniuose archyvuose, kitose valstybinėse saugyklose, taip pat sukaupti valstybinės valdžios ir valdymo organuose”. Mokslininkai dėl tokio Genocido tyrimo centro steigimo muša pavojaus būgną. Ką šiuo klausimu mano Lietuvos archyvų vadovybė, kuri pirmoji turėtų rūpintis visų archyvų valdymu ir jų likimu? Archyvų generalinė direkcija… tyli. Kaip teigia įstatymas „Dėl ypatingos reikšmės archyvų išsaugojimo” ir Istorijos instituto direktorius A. Tyla, archyvai yra visos tautos turtas. Todėl siūlyčiau Seimui įsiklausyti mokslininkų nuomonės ir pakeisti įstatymo „Dėl ypatingos reikšmės archyvų išsaugojimo” 2-ąjį straipsnį. Saugoti, tvarkyti ir tirti „pagal atskirą specialų reglamentą” šiuos archyvus pavesti Archyvų generalinei direkcijai, kaip vienalyčio archyvų fondo priežiūros ir valdymo organui. Lietuvos gyventojų genocido tyrimą pavesti Generalinei prokuratūrai ir Istorijos instituto naujausiųjų laikų istorijos skyriui, įkūrus šiam darbui specialius sektorius. Įsteigti visuomeninę Genocido tyrimo tarnybą, į kurią įeitų teisininkai, istorikai, buvę politiniai kaliniai ir tremtiniai. Ši taryba galėtų koordinuoti teisininkų ir mokslininkų darbą. KGB archyvai nuo pat jų perėmimo pradžios kėlė visuomenės rūpestį. Sklando laki frazė: kas valdo KGB archyvus, tas valdo ir nūdienos politikus. Siekiant savo politinių interesų, tendencingai panaudojant šių archyvų medžiagą, galima kompromituoti daugelį žmonių. Tai ne kartą mūsų spaudoje ir kitur jau buvo daroma. Reikia sukurti tokią šių archyvų saugojimo, tvarkymo ir tyrimo sistemą, kad jie tarnautų tik teisei ir mokslui.


„SAVAITĖS ŽODIS“ LANKYS KETVIRTADIENIAIS

„Manęs klausia: kam mesti į gerokai prisodrintą laikraštijos rinką dar vieną leidinį? Norisi įrodyti, kad atėjo laikas statyti, o ne griauti. Mažinti išlaikytinių sluoksnį, įtikinti, kad mūsų išsigelbėjimas - mes patys“. Tokiais žodžiais į skaitytojus kreipiasi naujo savaitraščio „Savaitės žodis“ redaktorius Petras Imbrasas. Vakar šis leidinys pasirodė spaudos kioskuose, o Lietuvos žurnalistų sąjungoje įvyko jo prezentacija. Kaip skelbia paantraštė, „Savaitės žodis“ užsimojęs rašyti apie ekonomiką, politiką, kultūrą. Jo bendradarbiai - tie, kurie nori dirbti ir kuriems trukdo valdininkų savivalė. Savaitraščio puslapiuose bus spausdinami įstatymų komentarai, Lietuvos ir užsienio ekspertų nuomonė apie dabartį ir rytdieną, verslininkams, biznieriams, privatiems ūkininkams naudinga informacija, reklaminiai skelbimai. Nuolatiniams skaitytojams leidėjai žada daug malonių siurprizų. Jau pirmajame numeryje skelbiamas nuotraukų konkursas „Relikvijos“, kurio nugalėtojų laukia premijos ir dar šis tas…


Tokia antrašte „Žydų Balse“ įdėtas jo vyr. redaktoriaus p. R. Rubinšteino „Laiškas iš Zenevos“. Kiek sutrumpintą šį laišką paduodame. „Pirmas nusivylimas jau atėjo. Lietuvių-lenkų ginčas dabartinėj Tautų Sąjungos Tarybos sesijoj jokios žymios vietos neužims, jis nebus degantis darbų punktas, bendrai nepritrauks tarybos narių ypatingo dėmesio. Tas jau šiandien beveik yra aišku, ir žurnalistai, profesionaliniai sensacijų bei aštrių monentų mėgėjai, yra sunkiai apvilti ir užgauti“. Šio apsireiškimo priežastį autorius šitaip paaiškina: „Sansacingai ir aštriai šį klausimą gali statyti tik lenkų delegacija, Lietuvių delegacija neturi jokio intereso šį ginčą paaštrinti. Bet kaip tik lenkų pusė šį kartą rodo pažymėtiną pasingumą. Ji nesiskubino ir neskubina. Prieš kelias dienas lenkų nota, kurią Suliakovskis atvežė Kaunan, reikalavo kuo greičiau atnaujinti derybas. Jau buvo norėta atvykti į Ženevą su aiškiais lietuvių lenkų susitikimo rezultatais. Bet po to, kai prof. Voldemaras, pasirėmęs tam tikromis formalybėmis, gudriai atsisakė nuo „ekspres“ - derybų, lenkų ūpas, matyt, atslūgo. Žymus lenkų žurnalistas, gerai orientuojąsis lenkų politikoj, man visai atvirai pasakė, kad reikia prisipažinti, jog Lietuvos ministeris pirmininkas turi didelį dialektikos talentą ir moka išnauduoti priešo klaidas savo nusistatymams ir savo interesams. Lenkai dabar nereikalauja greitųjų derybų rezultatų ir to negali reikalauti, nes su kuom gi galima ateiti į tarybą ir ko galima iš jos norėti? Kadangi dar nėra suvesta oficialinis Karaliaučiaus konferencijos ir komisijų posėdžių balansas, tai neturi reikšmės reikalauti iš tarybos, kad ji priimtų aiškią rezoliuciją šiuo klausimu, nes prof. Voldemaras labai teisingai atsakys, kad yra per anksti priimti nutarimus, kol derybos dar nėra pabaigtos. Tiesa, lenkai sako, kad vistiek iš derybų nieko neišeisią, kad prof. Voldemaras tyčia užtęsiąs bylą ir ieško visokių formalinių aiškinimu, tuo statydamas lazdas į taikos vežimo ratus… Bet formaliai vis dėlto negalima statyti klausimo iš esmės dabartinėj tarybos sesijoj. Ir tuo lietuvių pozicija yra stipri. Tai kas gi bus? Įvyks, kaip sako žinovai, ir kaip yra lengva numatyt, štai kas: lietuvių lenkų ginčų referentas, einant birželio mėn. tarybos nutarimu, laikys sausą, grynai istorinį pranešimą dėl klausimo padėties. Galimas daiktas, kad šia proga pakalbės dar prof. Voldemaras ir Zaleskis, kurie išdėstys savo vyriausybių nusistatymą. Bet taryba principinio nutarimo nepriims ir paves sekretoriatui padėti techninėmis priemonėmis tolimesnę lietuvių lenkų derybų eigą. (Musų spec. kor. pranešimas tai patvirtino. Red.). Degamos sensacijų medžiagos tokiu būdu nebus duota ir viskas praeis švariai ir ramiai… Jei ištikrųjų taip ir bus, tai vietos politikai tame mato prof. Voldemaro laimėjimą. Bendrai nurodoma į tai, kad bylą toliau bus užtęsiama dėl… referento! Dabartinėj Tautų Sąjungos Tarybos sesijoj atėjo eilė Olandijai išeiti iš tarybos ir perduoti savo vietą kitai valstybei. Ir kita valstybė bus Ispanija, kuri turi gauti patenkinimą už tai, kad ji susitaikė su Tautų Sąjunga: po jos žinomo demonstratyvinio išstojimo. Ji dabar atvyko atgal ir su ja pasielgiama kaip su glamonėjamu kūdikiu. Bet Olandijos atstovas Beelaerst van Blockland yra lietuvių lenku ginčo referentas. Jo vietoj referentu dabar bus paskirtas Ispanijos atstovas Kinones de Leon. Jis yra naujas žmogus, ir turės iš naujo studijuoti šia supainiotą bylą iš šimtų dokumentų ir sudėtingų aplinkybių. Tai yra mėnesių darbas. Ir šis nelauktas, beveik nė kieno nenumatytas apsireiškimas, vėl kris į lietuvių delegacijos svarstyklę jos naudai. Taip čia įvertinama tolimesnių derybų perspektyvas. Tautų Sąjungos kuluaruose aš šiandien pagavau žymų lenkų delegacijos narį, kuriam atvirai pastačiau klausimą: - Paskutinėj savo notoj prof. Voldemaras jums pranešė, kad jis esąs pasiruošęs Ženevoj susitikti su p. Zaleskiu ir nutarti apie lietuvių lenkų konferencijos laiką ir vietą. Taigi, ar negalėtumėt man pasakyti, ką jus manote į tai atsakyti? - Atsakyti? Nieko. Mes bendrai neturime ką atsakyti. Žmogus kimba prie mažmožių, prie tuščių formalybių, mėgina užtemdyti paprasto dalyko aiškią prasmę. Jis nori susitikti su p. Za


PARYŽIUS, rugsėjo 9 d. (TASS-ELTA). Laikraščio „Pari - Pres - Entransižan” pranešimų, rugsėjo 18 d. rajone tarp Islandijos ir Norvegijos prasidės kariniai jūrų manevrai, kuriuose dalyvaus šalių — Šiaurės Atlanto sąjungos dalyvių laivynai. Pasiremdamas NATO karinės vadovybės pareiškimu, „Pari-Pres-Entransižan” rašo, kad kartu su minėtais kariniais jūrų manevrais Norvegijoje, Danijoje, Prancūzijoje ir Vakarų Vokietijoje bus surengti sausumos ir kariniai oro manevrai, o Dardanelų sąsiaurio rajone — jūrų pratybos, kuriose dalyvaus laivai iš NATO karinių jūrų pajėgų Europos pietinėje zonoje.


Kinijos ligoninės Nr. 169 oftalmologijos skyriaus vedėjas Čžanas Jui-fu ir jo vadovaujamas skyrius atrado trumparegystės, tolregystės, astigmatizmo ir regos silpnumo gydymo veikiant pastoviąja elektros srove metodą. Nuo 1955 m. kovo mėnesio šiuo būdu buvo gydomi 137 pacientai; po regos aštrumo pasikeitimo pasirodė, kad iš gydytų 269 akių 170 buvo visiškai išgydytos, 92 akių regėjimas pagerėjo ir tik 7 akys pasiliko be pakitimų. Šis Čžano Jui-fu atrastas naujas trumparegystės gydymo metodas buvo paskleistas ir dabar taikomas daugelyje kitų ligoninių. Čžanas Jui-fu pastebėjo, kad tiems, kas nenešiojo akinių, labai lengva atstatyti normalų regėjimą, ir gydymo rezultatai gaunami teigiami. Bet kodėl gi blogesni rezultatai būna pas tuos, kurie nešiojo akinius? Jis ėmė spėlioti, gal būt, akiniai aplamai kliudo regėjimui pagerinti. Dėl to gydytojas ėmė raginti trumparegius pacientus nenešioti akinių gydymo kurso laikotarpiu, ir gydymo efektingumas padidėjo. Toliau, dėl to, kad elektroterapijos metu elektrodai būdavo priglaudžiami prie akies obuolio baltymo, pacientai, bijodami, kad nenukentėtų akis, labai jaudindavosi procedūros metu, o tai mažindavo gydymo efektingumą. Tada Čžanas Jui-fu patobulino savo metodą. Dabar elektrodai daugiau nebeliečia akies obuolio, o priglaudžiami prie smilkinių arba viršutiniojo antakio. Rezultatai šiais atvejais pasirodė lygiai taip pat efektingi. Pacientai pradėjo mielai gydytis elektroterapiniu būdu.


LIETUVOS KRIKŠČIONIŠKOS DARNOS SĄJUNGOS KREIPIMASIS Į LIETUVOS ŽMONES

Vasario 22 d. Palangoje įsteigta Lietuvos krikščioniškosios darnos sąjunga kreipiasi į Lietuvos žmones, kitas politines visuomenines organizacijas, pareikšdama savo tikslus ir nuostatas. Krikščioniškoji darnos sąjunga (KDS) yra politinė visuomeninė organizacija, veikianti kaip juridinis asmuo partijos teisėmis, vadovaudamasi Lietuvos Respublikos įstatymais, siekianti bendradarbiauti ir taikingai kūrybiškai konkuruoti su kitais Lietuvos politinės struktūros subjektais ir formuoti Lietuvoje brandesnę politinę situaciją bei struktūras, pajėgias veikti demokratinėje teisinėje valstybėje, atmetanti valstybinį autoritarizmą ir klerikalizmo brovimąsi į valstybės politiką. KDS siekia dalyvauti Lietuvos dvasiniame, kultūriniame, socialiniame, ekonominiame ir politiniame gyvenime, formuodama ir stiprindama visuotinos darnos principus ir tradicijas. KDS visuomenės ir valstybės gyvenime labiausiai vertina bendražmogiškas vertybes, remiasi tautos filosofų išmintimi. Šios vertybės tai: idealo meilė, proto gyvumas, dorinis jautrumas, darbštumas, optimizmas, pasiryžimas tobulėti, tolerancija. KDS savo politinės veiklos pagrindiniu tikslu laiko demokratinės teisinės valstybės kūrimą ir stiprinimą, iškeliant žmogaus primatą valstybėje, krikščioniškųjų vertybių pagrindu tobulinant žmogaus ir tautos dvasią, gerinant socialines ir ekonomines sąlygas jai atsirasti. Kiekvieno žmogaus gyvenimas turi būti vertingas ir kuriantis gėrį. Valstybės svarbiausiu uždaviniu KDS laiko palankias politines, socialines ir ekonomines sąlygas asmens kūrybinėms galioms išsiskleisti ir plėtotis, palaikyti žmogaus ir visatos darnai. Darna įvairovėje - tai demokratijos principas, leidžiantis pasireikšti ir būti įgyvendintiems įvairių socialinių, tautinių grupių, religinių konfesijų ir kitų visuomenės struktūrų interesams. KDS remia ir dalyvauja kuriant humanizuotą socialinę rinkos ekonomiką. KDS formuoja ir propaguoja sveiką gyvenseną tarp visų socialinių grupių, individualių žmonių. KDS, siekdama žmogaus išsivadavimo nuo valdžios struktūrų savivalės, nuo darną ardančių aplinkos veiksnių, skleidžia harmonijos, žmonių vienijimosi, politinių visuomeninių ir kitų nevaldžios struktūrų integravimosi idėjas ir veikia šia linkme. KDS skatina teigiamų žmogaus kūrybinių galių ugdymą ir panaudojimą jo paties, tautos ir krikščioniškosios Europos kultūros labui. KDS taryba kviečia Lietuvos žmones, remiančius šias nuostatas ir norinčius aktyviai prisidėti prie jų įgyvendinimo, įstoti į KDS. Koks bus mūsų, mūsų vaikų ir anūkų gyvenimas, kokia taps Lietuva - pirmiausia priklauso nuo mūsų pačių apsisprendimo ir aktyvių pastangų. Kuriamųjų humanistinių tautos galių konsolidacija - vienintelė išeitis dvasiniam, socialiniam ir ekonominiam nuopuoliui sustabdyti ir tobulėjimui pasiekti. Į KDS tarybą išrinkti: Vincas Dineika (Vilnius), Dainius Kepenis (Palanga), Irena Karužienė (Kaunas), Juozas Bražinskas (Plunge), Algutis Krukelis (Rokiškis), Kazimiera Prunskienė (Vilnius), Donatas Zaveckas (Telšiai), Bronius Vyšniauskas (Klaipėda), Vytautas Ruškys (N. Akmenė). Palaikančius KDS nuostatas ir pasirengusius remti savo naryste prašome kreiptis telefonais: Vilniuje - 66-12-16, Kaune - 20-00-96, Klaipėdoje - 9-90-43, Palangoje - 5-7265, 5-36-12, Plungėje - 5-24-92, 5-47-57, Telšiuose - 5-35-72, 5-4801, Rokiškyje - 5-42-04.


Latvių delegacija deryboms su Estija laikinajai prekybos sutarčiai sudaryti išvažiuoja į Taliną penktadienį. Paskutiniuoju metu dalis latvių spaudos veda kampaniją prieš prekybos sutartį su Estija, kuri esanti naudinga estams, bet tuo pat metu atidedamas muitų unijos realizavimas, kuriuo labiau suinteresuoti latviai.